Справа № 764/7440/13-а
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 764/7440/13-а

17.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Курапової З.І. ,

Кобаля М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Севастополя на
постанову Ленінського районного суду
м. Севастополя (суддя Гаркуша О.М.) від
14.11.2013 року у справі №764/7440/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 99055)

до Управління Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м. Севастополя
(вул. Карантинна, 16, м. Севастополь, 99008)

про визнання протиправними дій
посадових осіб та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ленінського районного суду
м. Севастополя від 14.11.2013 року позов
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Севастополя про визнання
протиправними дій посадових осіб та
зобов'язання вчинити певні дії
задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Севастополя щодо відмови в відновленні
пенсії за вислугу років з її
перерахуванням відповідно до частини 3
статті 53 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» ОСОБА_2 неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Севастополя призначити ОСОБА_2 з 25.06.2013
року пенсію за вислугу років,
відповідно до частини 3 статті 53 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» з
урахуванням раніше проведених виплат.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, відповідач -
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Севастополя
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Ленінського районного суду м.
Севастополя від 14.11.2013 року у справі
№764/7440/13-а та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні адміністративного
позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним
з'ясуванням судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушенням норм матеріального права.

У судове засідання 17.02.2014 року сторони
та їх представники не з'явились, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені у
встановленому законом порядку, про
причини неявки суд не повідомили.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Судова колегія, керуючись положеннями
пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнала за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Розглянувши справу в порядку статей 195,
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до Ленінського
районного суду м. Севастополя з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Севастополя про
визнання протиправними дій
відповідача щодо відмови йому у
поновленні пенсії за вислугу років з
одночасним її перерахунком відповідно
до частини 3 статті 53 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»;
зобов'язання відповідача поновити йому
пенсію за вислугу років з одночасним її
перерахунком відповідно до частини 3
статті 53 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та виплачувати
починаючи з 25.06.2013 року. Позовні вимоги
мотивовані тим, що ОСОБА_2 у період з
20.11.1969 року по 31.12.1985 року працював на
посадах
льотчика-інструктора-парашутиста,
командира парашутної ланки
Ровенського та Севастопольського
авіаспортклуба ДТСААФ. З урахуванням
кратного обчислення, стаж роботи
позивача становить більше 30 років, у
зв'язку з чим у 1986 році йому була
призначена пенсія за вислугу років, яку
останній отримував до 05.03.2008 року. З
06.03.2008 року працівниками Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Севастополя ОСОБА_2 було
рекомендовано перейти на пенсію за
віком, оскільки її розмір був вище ніж
та пенсія, яку він отримував. Із засобів
масової інформації позивачу стало
відомо про те, що льотчикам ДТСААФ
пенсія за вислугу років
перераховується відповідно до частини
3 статті 53 Закону України «Про пенсійне
забезпечення». У зв'язку з наведеним
ОСОБА_2 25.06.2013 року звернувся до
відповідача із заявою про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії за
вислугу років з одночасним її
перерахунком відповідно до частини 3
статті 53 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», як особі льотного
екіпажу повітряного судна цивільної
авіації. Проте, рішенням Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Севастополя, оформленим
протоколом №109 від 03.07.2013 року, позивачу
було відмовлено у поновленні
вищевказаної пенсії. Із прийнятим
рішенням позивач не згоден, вважає його
протиправним, таким що прийнято
всупереч вимог діючого законодавства
України та порушує його права. З
наведених підстав позивач просив
задовольнити його позовні вимоги.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 є
льотчиком авіації ДТСААФ СРСР, що
підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1,
виданим Севастопольським АСК ДТСААФ
від 24.12.1975 року (а.с.15-16).

Згідно трудової книжки позивача,
останній 20.11.1969 року прийнятий на
посаду
інструктора-льотчика-парашутиста
авіаспортклуба Ровенського обласного
комітету на підставі наказу №658 від
21.11.1969 року (а.с.17 зв.).

Наказом №11 від 09.02.1970 року ОСОБА_2
переведено на посаду командира
парашутної ланки
авіаційно-спортивного клуба з 15.01.1970
року та 04.11.1972 року він звільнений з
роботи за власним бажанням відповідно
до наказу №45 від 04.11.1972 року (а.с.17 зв.).

З 05.11.1972 року позивач прийнятий на
посаду
інструктора-льотчика-парашутиста ІІ
класу Севастопольського
авіаспортклуба ДТСААФ відповідно до
наказу №48 від 13.11.1972 року (а.с.17 зв.).

19.07.1979 року наказом №24 від 18.07.1978 року
ОСОБА_2 переведено на посаду командира
парашутної ланки (а.с.17 зв.).

Відповідно до наказу №41 від 01.09.1984 року
позивача переведено на посаду
інструктора-льотчика-парашутиста
строком на 3 місяці відповідно до
пункту «г» статті 17 Статуту про
дисципліну Авіації ДТСААФ з 01.09.1984 року
(а.с.17 зв.).

01.01.1985 року у зв'язку із закінченням
строку дії наказу №41 від 01.09.1984 року
ОСОБА_2 переведено на посаду командира
авіаланки парашутної підготовки та
17.12.1985 року звільнений з підстав статті
38 Кодексу законів про працю УРСР (за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію) відповідно до наказу №49 від
17.12.1985 року (а.с.18).

Згідно льотної книжки інструктора
льотчика-парашутиста ОСОБА_2, він
займав посаду штурману АСК, здійснював
керування літаками типів Як-18у, L-29,Як-12м
та Ан-2, у період з 1970 року по 1988 рік
річні завдання виконував повністю
(а.с.10-14).

25.06.2013 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Севастополя із
заявою про перерахунок пенсії, згідно
якої просив поновити виплату пенсії за
вислугу років, як льотчику цивільної
авіації, відповідно до частини 3 статі 53
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (а.с.72).

Рішенням засідання комісії, яка
постійно діє, з розгляду питань,
пов'язаних з призначенням пенсії
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Севастополя,
оформленим протоколом №109 від 03.07.2013
року, ОСОБА_2 відмовлено у проведенні
поновлення пенсії, оскільки посади
льотного складу навчальних і
спортивних авіаційних організацій
ДТСААФ не відносяться до посад
льотно-випробного складу цивільної
авіації, а тому позивач не має права на
обчислення пенсії за вислугу років,
виходячи із заробітку, який
визначається згідно з пунктом 7 Порядку
призначення та виплати пенсії за
вислугу років працівникам
льотно-випробного складу цивільної
авіації, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.07.1992
року №418 (а.с.4-5).

Закон України «Про пенсійне
забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року
відповідно до Конституції України
гарантує всім непрацездатним
громадянам України право на
матеріальне забезпечення за рахунок
суспільних фондів споживання шляхом
надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше
враховувалася суспільно корисна праця
як джерело зростання добробуту народу
і кожної людини, встановлює єдність
умов і норм пенсійного забезпечення
робітників, членів колгоспів та інших
категорій трудящих. Закон гарантує
соціальну захищеність пенсіонерів
шляхом встановлення пенсій на рівні,
орієнтованому на прожитковий мінімум,
а також регулярного перегляду їх
розмірів у зв'язку із збільшенням
розміру мінімального споживчого
бюджету і підвищенням ефективності
економіки республіки.

Статтею 51 зазначеного закону визначені
підстави пенсійного забезпечення за
вислугу років. Так, пенсії за вислугу
років встановлюються окремим
категоріям громадян, зайнятих на
роботах, виконання яких призводить до
втрати професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 52 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію за вислугу років, зокрема, мають
окремі категорії працівників авіації
та льотно-випробного складу.

Частиною 3 статті 53 цього ж закону
визначено, що працівникам
льотно-випробного складу та особам
льотних екіпажів повітряних суден
цивільної авіації (пілотам, штурманам,
бортінженерам, бортмеханікам,
бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і
бортоператорам, які виконують
спеціальні роботи в польотах, пенсії
обчислюються з середньомісячного
заробітку за роботу, що дає право на
пенсію за вислугу років (частина перша
статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного
перед її припиненням, і призначаються в
розмірах, передбачених частинами
першою - третьою, шостою статті 19 та
статтею 21 цього Закону для пенсій за
віком, і не можуть перевищувати 85
процентів заробітку для працівників
льотно-випробного складу та 75
процентів заробітку для осіб льотних
екіпажів повітряних суден цивільної
авіації (пілотів, штурманів,
бортінженерів, бортмеханіків,
бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і
бортоператорів, які виконують
спеціальні роботи в польотах. При цьому
розмір пенсії для осіб льотних
екіпажів повітряних суден цивільної
авіації (пілотів, штурманів,
бортінженерів, бортмеханіків,
бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і
бортоператорів, які виконують
спеціальні роботи в польотах, не може
перевищувати дві з половиною величини
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих в галузях
економіки України, за календарний рік,
що передує місяцю, з якого
призначається пенсія.

Згідно пункту 2 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України» №1222-XIV від
17.11.1999 року встановлено, що дія статті 53
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» поширюється на
працівників з числа осіб льотних
екіпажів повітряних суден цивільної
авіації (пілотів, штурманів,
бортінженерів, бортмеханіків,
бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і
бортоператорів, які виконували
спеціальні роботи в польотах, які
вийшли на пенсію до набрання чинності
цим Законом.

Пунктом «а» частини 1 статті 54 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що право на пенсію за
вислугу років мають такі категорії
робітників і службовців авіації, а
також льотно-випробного складу,
незалежно від відомчої
підпорядкованості підприємств,
установ і організацій, в яких вони
зайняті: працівники льотного і
льотно-випробного складу при вислузі
років на цих посадах не менше 25 років у
чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Зазначені працівники, звільнені від
льотної роботи за станом здоров'я
(через хворобу), при наявності вислуги
років у чоловіків не менше 20 років і у
жінок не менше 15 років мають право на
пенсію пропорційно відпрацьованому
часу.

Перелік посад працівників льотного
складу, порядок обчислення строків
вислуги років для призначення їм
пенсій, а також порядок призначення і
виплати пенсій льотно-випробному
складу затверджуються в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 54 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» Кабінетом
Міністрів України прийнята постанова
«Про затвердження нормативних актів з
питань призначення пенсій за вислугу
років працівникам авіації і
льотно-випробного складу» від 21.07.1992
року №418 (далі - Постанова №418).

Підпунктом «г» пункту 1 Порядку
обчислення строків вислуги років для
призначення пенсій працівникам
льотного складу, затвердженого
Постановою №418, визначено, що при
обчисленні строків вислуги років для
призначення пенсій працівникам
льотного складу рахуються один рік
роботи на посадах льотного складу в
навчальних і спортивних авіаційних
організаціях ДТСААФ, Товариства
сприяння обороні України - за півтора
року вислуги за умови виконання плану
навчально-льотної підготовки, а при
виконанні елементів складного або
вищого пілотажу - за два роки вислуги.

Вищевказаною Постановою №418 також
затверджено Перелік посад працівників
льотного складу, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років до
якого віднесені: 1) члени екіпажів
повітряних суден та інших літальних
апаратів; 2) льотно-інструкторський
склад; 3) командно-льотний склад:
керівники (їх заступники), інспектори й
інші спеціалісти з льотної служби
(льотної роботи) міністерств, відомств,
управлінь, об'єднань, підприємств,
установ, організацій та їх структурних
підрозділів, які мають діюче льотне
свідоцтво і беруть участь в польотах у
складі екіпажу повітряного судна або
іншого літального апарата; 4)
парашутисти всіх найменувань,
рятувальники, а також
десантники-пожежники всіх найменувань,
інструктори авіапожежної служби,
керівники парашутних
(парашутно-рятувальних,
пошуково-рятувальних) підрозділів,
працівники позаштатних і штатних
парашутно-десантних груп, які
здійснюють стрибки з парашутом або
спуски (підйоми) на спеціальних
спуско-піднімальних пристроях з
вертольотів, що перебувають на висоті
не менше 10 метрів.

При цьому, Концепцією розвитку системи
регулювання авіаційної діяльності у
сфері створення та використання малих
повітряних суден, затвердженою
розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 14.04.2004 року №234-р, визначено,
що судна, що використовувалися лише за
спортивним призначенням під
керівництвом ДТСААФ, яке діяло під
наглядом Міноборони, нині вважаються
цивільними повітряними суднами.

Отже, судова колегія зазначає, що
посади, які обіймав позивач до виходу
на пенсію за вислугою років, підпадають
під підстави для призначення йому
такої пенсії і перерахунку цієї пенсії
у розмірі, встановленому частиною 3
статті 53 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

При цьому, доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що ОСОБА_2 не було
надано доказів реєстрації суден, на
яких він працював, у реєстрі цивільних
повітряних суден, колегія суддів
вважає безпідставними та такими, що
спростовуються матеріалами справи,
зокрема реєстраційними посвідченнями
повітряних суден № РП 10353 від 28.05.2012
року (а.с.54) та № РП 1382/2 від 03.06.2013 року
(а.с.32).

Враховуючи усе вищевикладене у
сукупності, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про задоволення позовних
вимог позивача.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо неповного
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 1 статті 195, статтею 197,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями
206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Севастополя на постанову
Ленінського районного суду м.
Севастополя від 14.11.2013 року у справі
№764/7440/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Севастополя від 14.11.2013 року у справі
№764/7440/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис
З.І.Курапова

підпис М.І. Кобаль

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
С.О. Воробйова