Справа № 2а-7676/10/2270
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 лютого 2014 року м. Київ
В/800/686/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Маслія В.І., Мироненка О.В.,
Черпіцької Л.Т., Чумаченко Т.А.,

розглянувши заяву Державної
фінансової інспекції в Хмельницькій
області (далі - заявник) про перегляд
Верховним Судом України (далі - ВСУ)
ухвали Вищого адміністративного суду
України (далі - ВАСУ) від 23 січня 2014 року,
прийнятої за результатами розгляду
справи за позовом Шепетівської
виправної колонії управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у
Хмельницькій області (№ 98) до
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області про визнання
нечинними та скасування вимоги,

в с т а н о в и л а :

Державна фінансова інспекція в
Хмельницькій області звернулась до
Вищого адміністративного суду України
із заявою про перегляд ВСУ ухвали ВАСУ
від 23 січня 2014 року, прийнятої за
результатами розгляду справи за
позовом Шепетівської виправної
колонії управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань у Хмельницькій
області (№ 98) до Контрольно-ревізійного
управління в Хмельницькій області про
визнання нечинними та скасування
вимоги.

Обґрунтовуючи заяву, заявник
посилається на те, що ВАСУ неоднаково
застосував норми матеріального права,
а саме: статті 127, 136 Кодексу законів про
працю України.

Так відповідно до статті 127 Кодексу
законів про працю України,
відрахування із заробітної плати
можуть провадитись тільки у випадках,
передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати
працівників для покриття їх
заборгованості підприємству, установі
і організації, де вони працюють, можуть
провадитись за наказом
(розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу:

- для повернення авансу, виданого в
рахунок заробітної плати; для
повернення сум, зайво виплачених
внаслідок лічильних помилок; для
погашення невитраченого і своєчасно не
повернутого авансу, виданого на
службове відрядження або переведення
до іншої місцевості; на господарські
потреби, якщо працівник не оспорює
підстав і розміру відрахування. У цих
випадках власник або уповноважений ним
орган вправі видати наказ
(розпорядження) про відрахування не
пізніше одного місяця з дня закінчення
строку, встановленого для повернення
авансу, погашення заборгованості, або з
дня виплати неправильно обчисленої
суми;

- при відшкодуванні шкоди, завданої з
вини працівника підприємству,
установі, організації (стаття 136).

Згідно статті 136 Кодексу законів про
працю України, покриття шкоди
працівниками в розмірі, що не перевищує
середнього місячного заробітку,
провадиться за розпорядженням
власника або уповноваженого ним
органу, а керівниками підприємств,
установ, організацій та їх
заступниками - за розпорядженням
вищестоящого в порядку підлеглості
органу шляхом відрахування із
заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Стягнення з керівників підприємств,
установ, організацій та їх заступників
матеріальної шкоди в судовому порядку
провадиться за позовом вищестоящого в
порядку підлеглості органу або за
заявою прокурора.

Заявником до заяви про перегляд ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 23 січня 2014 року додана ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 10 вересня 2013 року (К/9991/54163/12), та
ухвала Вищого адміністративного суду
України від 13 червня 2013 року (К/9991/12895/12),
в яких по-іншому, на думку заявника,
застосовано норми матеріального права,
що потягло за собою ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Згідно зі статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Установлений статтею 237 КАС України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд Верховним Судом України
судових рішень в адміністративних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Відповідно до норми, яка міститься в
пункті 1 частини першої статті 237 КАС
України, заява про перегляд з указаних
мотивів може бути подана за наявності
таких складових: неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права; ухвалення різних
за змістом судових рішень; спірні
питання виникли у подібних
правовідносинах.

Конкретизуючи зміст цих складових
Пленум Вищого адміністративного суду
України у своїй постанові «Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України» від 13 грудня 2010 року № 2
роз`яснив, що подібність правовідносин
означає тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Як вбачається з ухвали Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року, про перегляд якої
ставиться питання заявником,
постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 21 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2011
року, позовні вимоги Шепетівської
виправної колонії управління
Державного департаменту України з
питань виконання покарань у
Хмельницькій області (№ 98) задоволено
частково.

Скасовано пункт 3 вимоги від 29 липня 2010
року № 19-33967 в частині щодо стягнення
299433,69 гривень (71268,92 грн. та 228164,77 грн.)
зайво виплачених виплат, з осіб, які їх
отримали безпідставно, в порядку та
розмірах встановлених статтями 127, 136
Кодексу законів про працю України. В
решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції дійшов
висновків, щодо неможливості виконання
спірного пункту 3 вимоги в порядку та
розмірах встановлених статтями 127, 136
Кодексу законів про працю України,
оскільки вказані норми суперечать одна
одній.

Колегія суддів вищого
адміністративного суду України,
погодилась з таким висновком судів
попередніх інстанцій.

В той же час, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року (К/9991/54163/12) та ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 13 червня 2013 року (К/9991/12895/12), на які
посилається заявник як на підставу для
перегляду справи з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права в подібних
правовідносинах, суд касаційної
інстанції залишив без змін рішення
судів апеляційної інстанції якими у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено, посилаючись на
безпідставність доводів позивачів та
зазначаючи, що повернення коштів
повинно здійснюватись відповідно до
статей 127, 136 Кодексу законів про працю
України.

Виявивши неоднакове застосування
судом касаційної інстанції норм статей
127, 136 Кодексу законів про працю України,
в судових рішеннях, на які посилається
Державна фінансова інспекція в
Хмельницькій області, що потягло різні
висновки суду щодо прав і обов'язків
сторін у подібних правовідносинах,
судова колегія Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку про наявність
підстав для допуску справи до
провадження для перегляду Верховним
Судом України.

На підставі викладеного, колегія
суддів допускає справу до провадження
Верховного Суду України для перегляду
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 23 січня 2014 року.

Керуючись статтями 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом
Шепетівської виправної колонії
управління Державного департаменту
України з питань виконання покарань у
Хмельницькій області (№ 98) до
Контрольно-ревізійного управління в
Хмельницькій області про визнання
нечинними та скасування вимоги, для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.І. Смокович

Судді
В.І. Маслій

О.В. Мироненко

Л.Т. Черпіцька

Т.А. Чумаченко