Справа № 801/10243/13-а
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/10243/13-а

03.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Кобаля М.І. ,

Курапової З.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Кушнова А.О.) від 11.12.2013 року у справі
№801/10243/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі АР Крим
(вул. Трудова, 2, смт. Леніне, Ленінський
район, Автономна Республіка Крим, 98200)

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Керч АР Крим (вул. Фурманова, 10, м. Керч,
Автономна Республіка Крим, 98312)

про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
11.12.2013 року позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі АР Крим до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим
про стягнення задоволені в повному
обсязі.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі АР Крим
суму не відшкодованих витрат на
виплату і доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за вересень 2013
року у розмірі 739,72 грн.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, відповідач -
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від
11.12.2013 року та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним
з'ясуванням судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

У судове засідання 03.02.2014 року сторони
та їх представники не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином та
своєчасно, про причини неявки суд не
повідомили.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Судова колегія, розглянувши справу в
порядку статей 195, 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі АР Крим звернулось
до Окружного адміністративного суду АР
Крим з адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим,
уточнивши позовні вимоги у порядку
статті 51 Кодексу адміністративного
судочинства України, про винесення
рішення про стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості по
відшкодуванню витрат на виплату пенсій
за вересень 2013 року у розмірі 739,72 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем у порушення вимог Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
відшкодовується сума виплаченого
пенсіонерам основного розміру пенсії
та витрати на її виплату та доставку за
вересень 2013 року в загальному розмірі
739,72 грн. Невідшкодування витрат
Пенсійному фонду України негативно
вливає на надходження коштів до
бюджету Пенсійного фонду України, що у
свою чергу впливає на виплату пенсій,
чим порушує інтереси громадян та
суспільства, оскільки дестабілізує
суспільні відносини.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

З матеріалів справи слідує, що між
позивачем та відповідачем підписаний
акт щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у вересні 2013 року
(а.с.61-61зв.).

Зазначеним актом встановлено, що
позивачем підготовлені списки осіб,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у вересні 2013 року у
кількості 39 осіб, проте відповідачем
прийнято до заліку список осіб лише у
кількості 34 особи.

Згідно списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, не
прийняті до заліку відповідачем за
вересень 2013 року суми основного
розміру пенсії та витрати на її
доставку у кількості 5 осіб, а саме:
ОСОБА_3 не прийнято до взаємозаліку 200,00
грн. основного розміру пенсії, оскільки
трудове каліцтво отримано в Росії;
ОСОБА_4 не прийнято до взаємозаліку 53,48
грн. (з яких 11,06 грн. - основний розмір
пенсії, 41,80 грн. - щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття та 0,62 грн.
- витрати на виплату та доставку
пенсії), оскільки трудове каліцтво
отримано в Узбекистані; ОСОБА_5 не
прийнято до взаємозаліку 150,00 грн.
основного розміру пенсії, оскільки
нещасний випадок стався в Росії; ОСОБА_6
не прийнято до взаємозаліку 151,19 грн. (з
яких 150,00 грн. - основний розмір пенсії
та 1,19 грн. - витрати на виплату та
доставку пенсії), оскільки нещасний
випадок стався в Росії; ОСОБА_7 не
прийнято до взаємозаліку 185,05 грн. (з
яких 167,98 грн. - основний розмір пенсії,
15,62 грн. - щомісячна цільова грошова
допомога на прожиття та 1,45 грн. -
витрати на виплату та доставку пенсії),
оскільки нещасний випадок стався в
Росії (а.с.62).

Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
Конституції України визначають
принципи та загальні правові,
фінансові та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян в
Україні.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування законодавство
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
складається з цих Основ та прийнятих
відповідно до них законів, інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі статтею 4 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» №1105-XIV від 23.09.1999 року,
обов'язок відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема, виплати йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсій по інвалідності в
зв'язку з втратою годувальника
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: а) допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; б)
одноразову допомогу в разі стійкої
втрати професійної працездатності або
смерті потерпілого; в) щомісяця грошову
суму в разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; г) пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; д) пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; є) допомогу дитині
відповідно до статті 9 цього Закону.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів. Якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року
№5-4/4 затверджено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (далі - Порядок), яким
визначено механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних із виплатою пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам,
застрахованим згідно із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

Пунктом 4 зазначеного Порядку
визначаються суми, що підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України - суми що
виплачуються відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення»,
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Відповідно до пункту 5 Порядку органи
Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та списку померлих осіб і
осіб, знятих з обліку з інших причин,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його
відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Пунктами 6 та 7 Порядку визначено, що
Головні управління Пенсійного фонду та
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі акта щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, узагальнюють і
узгоджують довідку про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та до 20 числа місяця,
наступного за звітним, подають її
відповідно до Пенсійного фонду та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків. Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
підставі довідки про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, на централізованому
рівні до 25 числа місяця, наступного за
звітним, перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань від 27.04.2007 року
№24, для призначення одноразової
допомоги та щомісячної страхової
виплати до робочого органу виконавчої
дирекції Фонду подаються: 1) заява
потерпілого про призначення страхових
виплат; 2) акт про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1
(якщо стався нещасний випадок),
висновок за формою Т-1 (якщо такий
складався); 3) акт (спеціального)
розслідування нещасного випадку
(аварії), що стався (сталася), за формою
Н-5 (якщо такий складався); 4) акт
розслідування хронічного професійного
захворювання за формою П-4 (якщо таке
встановлено); 5) рішення суду про
встановлення факту нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання (якщо було засідання суду
з цього питання); 6) висновок МСЕК про
ступінь втрати професійної
працездатності; 7) довідка про середню
заробітну плату (доход); 8) копія
трудової книжки або витяг з неї,
засвідчені страхувальником або
підписом працівника робочого органу
виконавчої дирекції Фонду при
пред'явленні оригіналу; 9) довідка про
розмір пенсії по інвалідності (якщо
вона призначена) унаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання (у тому
числі про розмір одержуваних надбавок);
10) довідка будинку-інтернату для
громадян похилого віку та інвалідів
або пансіонату для ветеранів війни та
праці про розмір вартості утримання
потерпілого в ньому; 11) протокол
засідання комісії з питань охорони
праці підприємства, а у разі, якщо вона
не створена на підприємстві, комісії з
питань вирішення спорів при робочих
органах виконавчої дирекції Фонду про
відсоток зменшення розміру
одноразової допомоги потерпілому на
виробництві (у разі встановлення
комісією з розслідування нещасного
випадку, що ушкодження здоров'я настало
не лише з причин, що залежать від
роботодавця, а і внаслідок порушення
застрахованою особою нормативних
актів про охорону праці).

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до пункту «в» частини 1
статті 26 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року
інвалідність вважається такою, що
настала внаслідок трудового каліцтва,
якщо нещасний випадок, який спричинив
інвалідність, стався (крім випадків
протиправного діяння) на території
підприємства, організації або в іншому
місці роботи протягом робочого часу
(включаючи і встановлені перерви),
протягом часу, необхідного для
приведення в порядок знарядь
виробництва, одягу тощо перед початком
або після закінчення роботи.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 27
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення відповідно до цього
Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Згідно преамбули Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року держави-учасниць
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до статті 5 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, ця Угода поширюється на всі
види пенсійного забезпечення громадян,
які встановлені або будуть встановлені
законодавством держав-учасниць Угоди.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Згідно статті 3 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
проводяться, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами.

Так, з матеріалів справи слідує, що факт
нещасного випадку на виробництві з
ОСОБА_3 стався на території Російської
Федерації (м. Сніжногорськ), що
підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві від 24.09.1968 року
(а.с.15-16). При цьому, відповідно до витягу
з акту огляду у МСЕК до довідки серії
МСЕ З-12-НК №023234 ОСОБА_3 встановлена 3
група інвалідності, безстроково, у
зв'язку з трудовим каліцтвом за зором
(а.с.15-16).

Факт нещасного випадку на виробництві
з ОСОБА_4 стався на території
Російської Федерації, що
підтверджується актом №1 про нещасний
випадок на виробництві (а.с.21-21 зв.).
Також, відповідно виписки з акту огляду
МСЕК №012672 до довідки серії КР-11 ОСОБА_4
встановлена 3 група інвалідності у
зв'язку з трудовим каліцтвом (а.с.22-22
зв.).

Факт нещасного випадку на виробництві
з ОСОБА_6 стався на території
Російської Федерації, що
підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві від 20.03.2000 року
(а.с.10). Відповідно до виписки з акту
огляду МСЕК до довідки серії КР-08 №052956
ОСОБА_6 встановлена 3 група
інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом (а.с.13).

Факт нещасного випадку на виробництві
з ОСОБА_7 стався на території
Російської Федерації, що
підтверджується актом №4 про нещасний
випадок на виробництві (а.с.18-19). При
цьому, відповідно до витягу з акту
огляду МСЕК до довідки серії ВТЕ-112
№037846 ОСОБА_7 встановлена 3 група
інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом (а.с.17 зв.).

Отже, як вбачається з вищевказаних
актів потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 нещасні випадки з ними
сталися на підприємствах, де вони
працювали та протягом робочого часу,
тобто нещасні випадки, які сталися з
вказаними особами, пов'язані з
виробництвом; можливо ідентифікувати
особу та визначити її трудовий стаж, у
зв'язку з чим останні мають право на
отримання відповідного виду пенсії
згідно із Законом України «Про
пенсійне забезпечення».

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що відмова відповідача відшкодовувати
витрати на виплату основного розміру
пенсії за вересень 2013 року, щомісячної
цільової грошової допомоги на прожиття
та витрати на її доставку особам, які
отримали трудове каліцтво на території
колишнього СРСР є необґрунтованою.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини 1 статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
зобов'язаний відшкодувати Пенсійному
фонду України зазначені витрати тільки
у разі, якщо пенсія у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві
призначена Пенсійним фондом
правомірно. У разі, якщо особа не мала
права на призначення відповідної
пенсії, відповідач не зобов'язаний
відшкодовувати позивачу витрати на її
виплату.

Враховуючи, що ОСОБА_8, опікуном над
яким є ОСОБА_5, що підтверджується
посвідченням №4 від 20.07.2012 року (а.с.8)
пенсія призначена у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
підтверджується матеріалами пенсійної
справи (а.с.6-7), сума виплаченої їй
пенсії має бути відшкодована
Управлінню Пенсійного фонду України в
Ленінському районі АР Крим Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що загальна сума
витрат на виплату та доставку
основного розміру пенсії, щомісячної
цільової грошової допомоги, що
становить 739,72 грн. за вересень 2013 року,
має бути відшкодована позивачу
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим.

З урахуванням всього вищенаведеного у
сукупності, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про задоволення позовних
вимог позивача.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо неповного
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 1 статті 195, статтею 197,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями
206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Керч АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
11.12.2013 року у справі №801/10243/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
11.12.2013 року у справі №801/10243/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис М.І.
Кобаль

підпис З.І.Курапова

З оригіналом згідно

Суддя
С.О. Воробйова