Справа № 826/20258/13-а
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2014 року 10:12
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі: головуючого судді
Кармазіна О.А. при секретарі судового
засідання Руденко Н.В.,
за участю представників сторін:
від позивача: Король С.О. (довіреність
від відповідача: не з'явився
від третьої особи: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
«УПІ-МАГІСТРАЛЬ»доДПІ у Дніпровському
районі ГУ Міндоходів у м. Києвітретя
особаТовариство з обмеженою
відповідальністю «АРИАЛ»про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
«УПІ-МАГІСТРАЛЬ» з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 09.09.2013 №
збільшено грошове зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на 67 416 грн. за основним платежем та на 33
708 грн. за штрафними санкціями.
Позивач зазначає по суті, що висновки
ДПІ, покладені в основу оскаржуваного
рішення, ґрунтуються на оцінці
взаємовідносин позивача з його
контрагентом за операціями з надання
позивачу послуг з організації та
виконання транспортних послуг та інших
послуг пов'язаних з перевезенням
вантажів залізничним транспортом. Як
зазначає позивач, у зв'язку з
отриманням ДПІ акту про неможливість
проведення зустрічної звірки по
контрагенту, в якому зазначається про
відсутність контрагента за
місцезнаходженням, відсутність
об'єктів оподаткування, відсутність у
контрагента ресурсів та можливостей, у
т.ч. транспорту, для здійснення
господарської діяльності. З огляду на
це, як зазначає позивач, ДПІ робить
висновок про відсутність у контрагента
можливостей для виконання спірних
операцій та нездійснення спірних
операцій, а відтак, приходить до
висновку про відсутність у позивача
підстав для формування спірних сум
податкових вигод.

У той же час, як по суті зазначає
позивач, послуги позивачу фактично
надані, що документально оформлено, у
т.ч. податковими накладними, а відтак,
як вважає позивач, у нього були всі
підстави для формування спірних сум
податкових вигод.

Враховуючи наведене у сукупності
позивач вважає спірне рішення
протиправним та необґрунтованим,
просить його скасувати.

Відповідно до ухвали про відкриття
провадження у справі у позивача, крім
іншого, витребувано: документальні
підтвердження належності позивачу
вантажу, що перевозився; докази
використання результатів спірних
операцій у власній господарській
діяльності.

Відповідач, з підстав викладених в акті
перевірки, у запереченнях на позов
зазначає, що оскаржуване рішення є
законним та обґрунтованим, зазначає, що
підстав для задоволення позову не має.

У судове засідання 14.02.2014 р. представник
відповідача не з'явився, у той же час
був повідомлений про день, час і місце
розгляду справи під розписку.
Враховуючи відсутність доказів
поважності причин неприбуття у судове
засідання 14.02.2014 р. та керуючись
приписами ч. 4 ст. 128 КАС України, судом
ухвалено розглядати справу за
відсутності відповідача на підставі
наявних матеріалів справи.

До участі у справі залучено в якості
третьої особи на стороні позивача ТОВ
«АРИАЛ» (контрагента за спірними
операціями), оскільки рішення по справі
може вплинути на структуру податкових
вигод та зобов'язань вказаної особи. З
урахуванням наведеного та клопотання
позивача про виклик керівника цього
товариства, третю особу викликано у
судове засідання.

В контексті наведеного третій особі
направлено за визначеною в ЄДР адресою
копія ухвали суду про відкриття
провадження у справі, яка, однак, не
вручена з незалежних від суду причин, у
зв'язку з чим та в силу вимог абз. 2 ч. 3
ст. 167, ч. 4 ст. 33, ч. 11 ст. 35 КАС України
копія ухвали суду вважається належним
чином врученою третій особі, а третя
особа вважається належним чином
повідомленою про розгляд справи.

Слід зазначити, що відповідно до ухвали
про відкриття провадження у справі у
контрагента позивача витребувані, крім
іншого: докази наявності трудових
ресурсів; документи щодо переміщення
рухомого складу (вагонів); докази
належності на праві власності ТОВ
«АРИАЛ» рухомого складу (вагонів) або ж
докази їх оренди у третіх осіб;
розрахунки сум витрат експедитора з
організації перевезення вагонів та
винагороди експедитора тощо.

У той же час, третя особа в судове
засідання не з'явилася, доказів
поважності причин неприбуття, як і
витребуваних документів на
підтвердження фактичного виконання
спірних операцій не надала.

Враховуючи наведене, а також
відсутність підстав для відкладення
розгляду справи, строки розгляду
справи та те, що явка третіх осіб не
визнавалася обов'язковою, справу
розглянуто за відсутності третіх осіб
на підставі наявних матеріалів.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 14.02.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову виходячи з наступного.

ДПІ у Дніпровському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «УПІ-МАГІСТРАЛЬ» (код з
ЄДР 32640675) з питань дотримання
податкового законодавства за
взаємовідносинами з ТОВ «АРИАЛ» (код
ЄДР 14331605, адреса: 01103, м. Київ, Печерський
район, вул. Кіквідзе, будинок 18-А) за
травень 2013 року.

За результатами перевірки складено акт
від 16.08.2013 р. № 507-26-53-22-04-21/36240675 (далі - Акт
перевірки).

У період, який перевірявся, позивач був
платником ПДВ.

До основних видів діяльності позивача,
як зазначено в Акті перевірки, належить
організація перевезення вантажів.

Перевіркою встановлено, що за травень
2013 року позивачем задекларовано
податковий кредит на суму 1 032 978 грн.

Згідно з висновками ДПІ податковий
кредит завищено на 67 416 грн.

В контексті наведеного зазначається
про укладання між позивачем (замовник)
та ТОВ «АРИАЛ» (виконавець-експедитор)
договору № 03/12 від 03.12.2012 р. про
виконання транспортно-експедиційних
послуг. Предметом договору є
організація та виконання транспортних
послуг та других послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажу вказаних
замовником залізничним транспортом.

Перевіркою встановлено складання
актів здачі-прийняття робіт та
податкових накладних, визначених у
таблиці на стор. 5 Акту перевірки.

Зокрема, складено акти від 13.05.2013 р.,
15.05.2013 р. ( №207 та №208), від 17.05.2013 р. (№ 211
та № 212), від 20.05.2013 р., від 27.05.2013 р. (№ 220
та № 213) на загальну суму 404 494,39 грн., у
т.ч. ПДВ 67 415,73 грн. На ці самі дати
виписані податкові накладні, зазначені
у вищевказаній таблиці. Номенклатура
поставки - транспортні послуги.

Оплата проведена у ті самі дні, що і
дати складання актів та податкових
накладних.

Суми ПДВ за вказаними податковими
накладними включені до складу
податкового кредиту.

У той же час, зазначається про
отримання акту ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві від
01.08.2013 р. № 671/2655207/14331605 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«АРИАЛ».

Цитуючи цей акт, ДПІ зазначає, що
вказане підприємство відсутнє за своїм
місцезнаходженням. Встановлено
відсутність об'єктів оподаткування при
придбанні та продажу товарів (послуг),
операції не підтверджуються з
урахуванням реального часу здійснення
операцій, наявності трудових ресурсів,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів та іншого майна, які
економічно є необхідними для
здійснення господарських операцій у
зазначених обсягах, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності,
що у свою чергу порушує ст. 185 ПК України
в частині оподаткування ПДВ
безтоварних операцій по ланцюгу
постачання.

Виходячи загалом з того, що у
контрагента відсутні ресурси та
можливості для здійснення обумовлених
операцій, виходячи з того, що спірні
операції контрагентом фактично не
виконувались, ДПІ приходить до
висновку, що в порушення п. 198.3., 198.6., 201.1.,
201.2., 201.6. ПК України позивачем завищено
податковий кредит за травень 2013 р. на
суму 67 416 грн., що складає спірну суму
податкових вигод позивача.

На підставі зазначених висновків Акті
перевірки прийнято оскаржуване
рішення.

В контексті наведеного та щодо
обставин взаємовідносин позивача з
його контрагентом, під час розгляду
справи встановлено, що відповідно до
умов вищезгаданого договору,
експедитор (третя особа) зобов'язався
за дорученням клієнта (позивача) за
винагороду та за рахунок клієнта
організовувати виконання транспортних
послуг та інших послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажів по лініям
залізничних доріг території України,
РФ, держав СНД та Балтії, інших
іноземних держав.

Транспортними послугами за цим
договором рахуються всі послуги,
пов'язані із пошуком та наданням
необхідних та придатних транспортних
засобів (вагонів), підготовка вагонів
до навантаження та перевезення (у т.ч.
очищення та маркування), підсилка
вагонів в місця навантаження,
постановка вагонів під навантаження,
контроль навантаження та кріплення,
охорона транспортних засобів та
вантажів в них, стеження за вагонами та
вантажами, узгодження необхідних
дозволів та документів на рухомий
склад, контроль розвантаження та
підготовка вагонів після вантажу,
організація повернення вагонів,
організація інших робіт, пов'язаних з
обслуговуванням вагонів і вантажів.

Згідно із п. 2.1.2., п. 2.1.4., п. 2.2.2. договору
передбачено здійснення експедитором
діяльності на підставі заявок,
складання для клієнта інструкцій по
заповненню залізничних накладних.
Заявки повинні містити всі необхідні
відомості, передбачені діючим
законодавством, положеннями, правилами
перевезення вантажів.

Пунктом 2.2.5. договору передбачено
надання
телексом/телефаксом/електронною
поштою відвантажувальної інформації
із зазначенням: дати відвантаження,
відправника, ст. відправлення, підкоду
перевезення; ст. призначення,
отримувача; номерів
вагонів/цистерн/платформ/контейнерів і
номерів залізничних накладних; ваги
брутто вантажу.

Факт надання послуг підтверджується
залізничною накладною або іншим
комплектом документів, які
відображають шлях слідування від
пункту відправлення до пункту
призначення.

Крім іншого, вартість робіт та послуг
третіх осіб вказується у рахунках (п. 3.3.
договору).

Згідно із п. 3.3. договору передбачено
складання протоколу узгодження
договірної ціни.

Проаналізувавши у взаємозв'язку з
вищенаведеним положення ПК України, а
саме:

- п/п. 14.1.36. ПК України (щодо визначення
терміну «господарська діяльність»),
п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання
послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення
«продаж результатів робіт (послуг),

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення
«податок на додану вартість»), п. 185.1.
(щодо визначення «об'єкт
оподаткування»), п/п. 14.1.181 (щодо
визначення «податковий кредит»), п. 188.1.
(щодо бази оподаткування), п. 198.1. ПК
України (щодо обставин, наявність яких
зумовлює виникнення права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення
права на віднесення сум податку до
податкового кредиту), п. 198.3. (щодо
порядку визначення податкового
кредиту), п. 201.1. (щодо обов'язку видати
податкову накладну та обставин, які
зумовлюють їх видачу), п. 201.4. (щодо дати
видачі податкової накладної), п. 201.6.
(щодо статусу податкової накладної (п/н)
та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо
видачі п/н на кожне повне або часткове
постачання товарів/послуг, а також на
суму коштів, що надійшли на поточний
рахунок як попередня оплата (аванс); п.
201.8. (щодо осіб, яким надано право
нарахування податку та видачі п/н), п.
201.10 ПК України (щодо видачі п/н
платником податку та статусу п/н як
підстави нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту); п.
198.6. (щодо наслідків не підтвердження
сум податку),

- а також п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України
(щодо ведення обліку та підтвердження
задекларованих відомостей), а також
положення ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», суд
приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на
підставі первинних бухгалтерських
документів, які, для надання їм
юридичної значимості (сили), крім
іншого, мають бути складені за фактично
вчиненою операцією, повинні мати всі
обов'язкові реквізити, містити
відомості про господарську операцію,
про зміст та обсяг операцій, та бути
підписані уповноваженими особами, що
надає первинному документу юридичну
значимість для цілей відображення
спірних операцій у бухгалтерському та
податковому обліку.

У той же час, правові наслідки у вигляді
виникнення у покупця права на
формування податкових вигод виникають
за наявності сукупності обставин та
підстав, з якими наведені вище норми
податкового законодавства пов'язують
можливість формування спірних сум
податкового кредиту та які є
передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки
наступають у разі: (1) фактичного
(реального) здійснення господарських
операцій, які є об'єктом оподаткування;
(2) документального підтвердження
реального здійснення господарських
операцій сукупністю юридично значимих
(дійсних) первинних та інших
документів, які зазвичай супроводжують
операції певного виду (в залежності від
характеру певних операцій) та які
містять інформацію про зміст та обсяг
операції, підписані уповноваженими
особами; (3) придбання
товарів/робіт/послуг з метою їх
використання у власній господарській
діяльності; (4) наявності у сторін
спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ); (5)
наявності у покупця податкової
накладної, яка відповідає вимогам ст. 201
ПК України та підписана уповноваженою
особою, (6) наявності ділової мети,
розумних економічних причин (причина,
яка може бути наявна лише за умови, що
платник податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності - п/п. 14.1.231. ПК
України).

При цьому, суть останнього, слід
розуміти так, що діяльність платника
податків не ставиться під сумнів, якщо
у неї є розумна ділова мета. Податкова
економія при цьому діловою метою не
визнається. В іншому випадку податкові
наслідки переосмислюються у
відповідності з економічною суттю
операцій.

Недоведеність наявності зазначених
чинників, з якими наведені вище норми
законодавства пов'язують можливість
формування платником податків
податкових вигод, зокрема,
недоведеність здійснення певних
операцій (нездійснення операцій),
позбавляє первинні документи
юридичної значимості для цілей
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ, а покупця - права на
формування цих податкових вигод,
навіть за наявності правильно
оформлених за зовнішніми ознаками та
формою, але недостовірних та у зв'язку з
цим юридично дефектних первинних
документів, та незважаючи на наявність
у платника податку доказів сплати
продавцеві вартості
товарів/робіт/послуг, якщо рух коштів
не забезпечений зв'язком з
господарською діяльністю учасників
певних операцій. При цьому, відсутність
ділової мети також є підставою для
відмови у наданні податкових вигод.

При цьому, відносно регламентації
діяльності з
транспортно-експедиторського
обслуговування та його
документального оформлення, слід
зазначити також наступне.

Так, відповідно до Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність»: (1)
транспортно-експедиторська
діяльність, це підприємницька
діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів; (2)
транспортно-експедиторська послуга, це
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; (3) експедитор
(транспортний експедитор), це суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування (стаття 1 Закону).

Згідно із ст. 9 цього Закону за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Істотними умовами договору
транспортного експедирування, зокрема,
є: (1) вид послуги експедитора; (2) вид та
найменування вантажу; розмір плати
експедитору; (3) пункти відправлення та
призначення вантажу; (4) порядок
погодження змін маршруту, виду
транспорту, вказівок клієнта.

Перевезення вантажів супроводжується
товарно-транспортними документами,
складеними мовою міжнародного
спілкування залежно від обраного виду
транспорту або державною мовою, якщо
вантажі перевозяться в Україні.

Підтвердженням витрат експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади.

Факт надання послуги експедитора при
перевезенні підтверджується єдиним
транспортним документом або
комплектом документів (залізничних,
автомобільних, авіаційних накладних,
коносаментів тощо), які відображають
шлях прямування вантажу від пункту
його відправлення до пункту його
призначення.

Відтак, наведеним вище законом
встановлено спеціальні правила щодо
документального оформлення виконання
такого роду операцій та істотні умови,
тобто обов'язкові умови щодо змісту
договору та, відповідно, первинних
документів, які супроводжують такого
роду операції.

В даному випадку, дослідивши та
оцінивши відповідно до положень ст. 86
КАС України («Оцінка доказів») наявні у
справі докази за своїм внутрішнім
переконанням, виходячи з положень ч. 1
ст. 138 КАС України (щодо предмету
доказування) та з урахуванням положень
ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
приходить до наступних висновків.

Так, ще у запиті ДПІ від 16.07.2013 р. до
позивача в останнього на підтвердження
реальності операцій витребовувались
товарно-транспортні накладні, які
відповідно до наведених вище норм є
базовим доказом на підтвердження
виконання послуг експедитором. Проте,
зазначені документи не були надані ДПІ
ні у зв'язку з отриманням запиту, ні під
час перевірки, ні після її завершення, а
відтак, з урахуванням приписів п. 44.6. та
п. 44.7. ПК України, вказані документи
вважаться такими, що були відсутні під
час формування податкової звітності із
задекларованими вигодами, що у свою
чергу вказує на те, що ці вигоди не були
належним чином підтверджені на час їх
декларування, а відтак, задекларовані
безпідставно. Надання цих документів
згодом, під час розгляду справи у суді,
не змінює статусу цих документів як
таких, що були відсутні на час
складання податкової звітності за
період декларування спірних сум
податкових вигод.

Лише під час розгляду справи позивачем
надано залізничні накладні, які, однак,
не містять жодної згадки про ТОВ
«АРИАЛ», як експедитора.

У той же час, вони містять інформацію,
що відправником вантажу є позивач, а
також відомості про експедиторів - ТОВ
«Трансбалкантермінал», ДП «Юран», що
відповідно, не доводить участі третьої
особи у наданні
транспортно-експедиційних послуг.

При цьому, під час розгляду справи з
боку третьої особи не надано будь-яких
доказів (договорів, первинних та
платіжних документів) на підтвердження
взаємовідносин із залізницями
(технологічними центрами по обробці
перевізних документів (ТехПД), центрами
розрахунків за перевезення вантажів і
пасажирів (РЦП), взаємовідносини із
якими зазвичай супроводжують надання
транспортно-експедиційних послуг.

Більш того, згідно із цими ТТН провізна
плата склала 289 215 грн., яка сплачена
відправником - позивачем, а не ТОВ
«АРИАЛ», як експедитором.

У той же час, як зазначено вище, плата
експедитору (третій особі) склала 404 494,39
грн. з ПДВ, що у 1,4 рази перевищує
перевізну плату та під час розгляду
справи не доведено вчинення вказаних
витрат з метою здійснення
господарської діяльності, як і не
доведено наявності розумних
економічних причин для вказаної
величини розміру винагороди
експедитору, що у сукупності вказує на
відсутність підстав для формування
спірних сум податкових вигод.

Під час розгляду справи не надано і
передбачених договором інструкцій
третьої особи клієнту (позивачу) по
заповненню залізничних накладних,
передбачених вищезгаданим п. 2.2.5.
договору, документальних підтверджень
щодо надання відвантажувальної
інформації, протоколу узгодження
договірної ціни.

Крім того, слід додати, що видані за цим
договором акти, рахунки (без зазначення
особи, яка їх склала) та податкові
накладні містять наступну
номенклатуру поставки - «транспортні
послуги», тобто зазначені вище
документи містять лише загальні
посилання про надання послуг, без
будь-якої конкретизації змісту
операцій.

Зазначені документи не містять
будь-якої деталізації щодо:
найменування та власника вантажу,
кількості/ваги вантажу, маршруту
перевезення, відстані перевезення,
місць навантаження та розвантаження,
відомостей про вантажотримувача,
інформації про задіяні транспортні
засоби та їх власників, як і будь-якої
іншої деталізованої інформації щодо
виконання перевезень за спірними
операціями. У той же час, наявність
зазначених відомостей у первинних
документах за такого роду операціями,
обумовлена вимогами статей, 1, 3, 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
вимогами ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність».

В контексті наведеного та застосування
у зв'язку з цим приписів законодавства
з питань бухгалтерського обліку, суд
вважає за необхідне звернути увагу на
правову позицію Вищого
адміністративного суду України,
викладену у постанові від 07.07.2011 р. (№
К-25801/08; номер рішення в ЄДРСР - 18257561).

Так, виходячи з правової позиції ВАС
України, первинні документи, які мають
узагальнений характер, неконкретні за
змістом, не можуть враховуватися при
формуванні відповідних податкових
вигод.

Виходячи з цього, надані в даному
випадку первинні документи не можуть
вважатися юридично значимими
документами для цілей формування даних
бухгалтерського та, відповідно,
податкового обліку та задекларованих
позивачем податкових вигод.

Що стосується наданих вже під час
розгляду справи заявок позивача на
адресу третьої особи, слід зазначити,
що виходячи із встановлених вище
обставин, відсутності у супроводжуючих
перевезення документах будь-яких
відомостей про третю особу як
експедитора, самі по собі вказані
заявки не є підтвердженням фактичного
виконання транспортно-експедиційних
послуг. Вказані заявки не містять
жодних відміток про їх прийняття
третьою особою, як і доказів надіслання
цих заявок третій особі поштовим
зв'язком.

Відносно угод позивача із іншими
особами, яким позивачем надавались
транспортно-експедиційні послуги, які,
у свою чергу та за твердженням
позивача, замовлялись позивачем у
третьої особи, слід зазначити, що
супроводжуючи вказані угоди позивача
із іншими особами (замовниками) також
не містять жодної згадки про третю
особу, як учасника надання
транспортно-експедиційних послуг.

Відтак, враховуючи специфіку та
особливості цих операцій, під час
розгляду справи не надано тих
відомостей і документів, які за
звичайною діловою практикою
супроводжують фактичне виконання
такого роду операцій та у сукупності з
первинними документами підтверджують
їх фактичне (реальне) виконання, а
відтак не доведено фактичного
виконання спірних операцій
контрагентом позивача.

При цьому, суд враховує, що наявність
оплати за спірними операціями сама по
собі також не є підтвердженням
фактичного здійснення операцій та в
даному випадку - самостійною підставою
для формування спірних сум податкових
вигод, оскільки рух цих коштів,
виходячи з вищенаведеного у
сукупності, не забезпечений зв'язком з
господарською діяльністю підприємств -
учасників спірних операцій.

Таким чином, враховуючи наведене у
сукупності, суд приходить до висновку,
що за спірними операціями лише
оформлювались окремі документи та
податкові накладні без фактичного
виконання контрагентом обумовлених
операцій, чим створювалась видимість
(зовнішні ознаки) реального здійснення
операцій та правомірності формування
спірних сум податкових вигод,
наслідком чого є отримання позивачем
необґрунтованої податкової вигоди.
Складені за такими операціями
документи та податкові накладні, є
юридично дефектними та не створюються
правових наслідків для цілей
формування спірних сум податкових
вигод, що, відповідно, зумовлює
висновок суду про відсутність у
позивача підстав для формування
спірних сум податкових вигод.

Таким чином, під час розгляду справи не
доведено наявності обставин та
підстав, з якими наведені вище норми
податкового законодавства пов'язують
можливість правомірного формування
податкових вигод за спірними
операціями, що, відповідно, свідчить
про відсутність у позивача підстав для
їх формування за результатами
оформлення вищезгаданих операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку, за результатами
розгляду справи суд не вбачає підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
яке, як приходить до висновку суд, є
законним та обґрунтованим, вірним по
суті, а отже підстав для задоволення
позову не має.

При цьому, враховуючи те, що у
задоволенні позову слід відмовити та
беручи до уваги, що позивачем при
зверненні з позовом сплачено лише 202,25
грн. (10 відсотків розміру ставки
судового збору; пл./дор.№12747 від 12.11.2013
р.), суд зазначає, що відповідно до
положень абз. 2 п/п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст.
4 Закону України «Про судовий збір», ст.
87 КАС України з позивача підлягає
стягненню решта суми судового збору.
Так, позивачем заявлено вимогу про
скасування рішення, відповідно до
якого збільшено грошові позивача перед
бюджетом загалом на 101 124,00 грн. Відтак,
виходячи з положень зазначеного
закону, загальна ставка судового збору,
що підлягала сплаті, складає 2022,48 грн.
Відтак, враховуючи сплачену позивачем
суму та у зв'язку з відмовою у
задоволенні позову підлягає стягненню
з позивача решта суми судового збору у
розмірі 1820,23 грн., яка на підставі ст. 9
вказаного Закону підлягає зарахуванню
до спеціального фонду Державного
бюджету України. При цьому, для цілей
виконання вимог ч. 3 ст. 258 КАС України та
для цілей стягнення судового збору,
підлягає видачі виконавчий лист, який
надсилається судом до державної
податкової інспекції.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 128,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «УПІ-МАГІСТРАЛЬ» (код
з ЄДР 36240675; ) - відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «УПІ-МАГІСТРАЛЬ» (код
з ЄДР 36240675; адреса з ЄДР 02002, м. Київ, вул.
М. Расокової, 4-А; поштова адреса: 04176, м.
Київ, вул. Електриків, 29-а) до
спеціального фонду Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 1 820,23
грн. (одержувач платежу: УДКСУ у
Печерському р-ні м. Києва; код з ЄДР
одержувача 38004897; банк одержувача:
ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019; рахунок
4007, код бюджетної класифікації
22030001; код ЄДР суду 34414689). Після набрання
постановою суду законної сили - видати
виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України.

Суддя
О.А. Кармазін

Повний текст постанови суду складено
та підписано 24.02.2014 р.