Справа № 2а-1076/10/2070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/2167/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Простотіна
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Лозівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21.12.2010

у справі № 2а-1076/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лихачовський
елеватор»

до Лозівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.08.2010 в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.12.2010
постанову суду першої інстанції
скасовано. Позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Лозівської ОДПІ у
Харківській області від 07.07.2009 №
/0, від 02.09.2009 № /1, від 11.11.2009 №
/2, від 27.01.2010 № /3 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 1769355,00 грн.
основного платежу та 1444885,50 грн.
штрафних (фінансових) санкцій, від
07.07.2009 № /0, від 02.09.2009 № /1, від
11.11.2009 № /2, від 27.01.2010 № /3 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 164326,00
грн. основного платежу та 82163,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій, від
07.07.2009 № /0, від 02.09.2009 № /1, від
11.11.2009 № /2 та від 27.01.2010 № /3
про зменшення суми бюджетного
відшкодування.

Лозівська об'єднана державна податкова
інспекція у Харківській області подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити в силі постанову
суду першої інстанції. Посилається на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права: п.п. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1, п.п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР та Закону України «Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР,
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
судом касаційної інстанції в судовому
засіданні здійснено заміну
відповідача у справі - Лозівської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Харківській області її
правонаступником - Лозівською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Лозівською ОДПІ у Харківській області
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Лихачовський елеватор»,
яке є правонаступником ЗАТ
«Лихачовський комбінат
хлібопродуктів», за результатами якої
складено акт від 23.06.2009 № 533/23-204/31731157.

Підставою для визначення ТОВ
«Лихачовський елеватор» за
податковими повідомленнями-рішеннями
від 07.07.2009 № /0, від 02.09.2009 № /1,
від 11.11.2009 № /2, від 27.01.2010 № /3
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 1769355,00 грн. основного
платежу та 1444885,50 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, за податковими
повідомленнями-рішеннями від 07.07.2009 №
/0, від 02.09.2009 № /1, від 11.11.2009 №
/2, від 27.01.2010 № /3 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 164326,00 грн. основного
платежу та 82163,00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій , для зменшення за
податковими повідомленнями-рішеннями
від 07.07.2009 № /0, від 02.09.2009 № /1,
від 11.11.2009 № /2 та від 27.01.2010 №
/3 бюджетного відшкодування за
жовтень 2008 року в сумі 121221,00 грн.
слугували висновки перевірки про
порушення ЗАТ «Лихачовський комбінат
хлібопродуктів», вимог п.п. 1.20.1 п. 1.20 ст.
1, п.п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР, п. 4.2 ст. 4, пп. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Позиція контролюючого органу полягає в
тому, що ЗАТ «Лихачовський комбінат
хлібопродуктів» в порушення вимог п.п.
7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994 № 334/94-ВР та в порушення п.п.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР формував валові витрати та
податковий кредит за операціями з
придбання товару (зернової культури) у
пов'язаної особи - ТОВ «Кернел-Трейд»,
визначаючи такі витрати виходячи з
договірних цін, що є більшими за
звичайні ціни, що діяли на дату такого
придбання. При визначенні рівня
звичайних цін податковий орган виходив
з інформації, наданої Універсальною
біржею Україна в листі від 09.06.2009 № 251, а
також інформації, викладеної в листах
ЗАТ «Близнюківський КХП» та ТОВ
«Комбікормовий завод».

Також податковий орган вважає, що
порушення вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР полягало в
неправомірному віднесенні до складу
податкового кредиту за червень 2008 року
податку на додану вартість за
операціями з придбання у ТОВ «Фортуна
Фьючер 2007» підрядних робіт з ремонту
цементних, бетонних та
асфальтно-бетонних підлог в будівлях
(складах) ЗАТ «Лихачовський КХП» за
адресою: с. Біляєвка, вул. Оренбурзька, 36
за договором на виконання підрядних
робіт від 13.05.2008 № 07/05/РР, оскільки, за
його висновками, такі роботи реально не
виконані.

Суд касаційної інстанції вважає за
правильне погодитися з висновком суду
апеляційної інстанції про
протиправність оспорюваних податкових
повідомлень-рішень, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 7.4.2. п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР (далі Закону № 334/94-ВР) витрати,
понесені платником податку у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг) у
пов'язаної особи визначаються виходячи
із договірних цін, але не більших за
звичайні ціни, що діяли на дату такого
придбання.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) (далі Закону № 168/97-ВР)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 1.18. ст. 1 Закону №
168/97-ВР звичайні ціни розуміються та
застосовуються за правилами,
визначеними пунктом 1.20 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до п. 1.20.1 п. 1.20 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі
Закону № 334/94-ВР): якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це
ціна, за якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Пункт 1.20.8 Закону 334/94-ВР обов'язок
доведення того, що ціна договору не
відповідає рівню звичайної ціни у
випадках, визначених цим Законом,
покладає на податковий орган у порядку,
встановленому законом.

Порядок визначення звичайної
ціни товару (робіт, послуг)
регламентований п. 1.20.2 Закону України,
в межах якого податковий орган
зобов'язаний діяти при визначенні
рівня звичайних цін.

Цією нормою Закону передбачено,
що для визначення звичайної ціни
товару (робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну. При цьому умови
договорів на ринку ідентичних (у разі
їх відсутності - однорідних) товарів
(робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів.

З наведеного випливає, що для
визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) податковий орган
зобов'язаний використовувати
інформацію про укладені на момент
продажу такого товару договори з
ідентичними (однорідними) товарами, які
б (договори) мали співставні умови, які
можуть вплинути на ціну товару, а також
враховувати інші об'єктивні умови, що
можуть вплинути на ціну.

Однак, при визначенні рівня
звичайних цін податковий орган діяв не
в межах наведеної норми законодавства.
Для визначення звичайної ціни товару
не використано договори зі
співставними умовами, які могли
вплинути на ціну товару, тому не може
вважатися доведеним той факт, що ціна
товару, реалізованого позивачем, є
вищою за звичайні ціни. Визначення
рівня звичайних цін тільки на підставі
інформації, наданої Універсальною
біржею Україна» в листі, а також на
підставі інформацій, наданих в листах
інших постачальників товару, не
узгоджується з вимогами закону, жодною
нормою якого не передбачено, що рівень
звичайних цін визначається
контролюючим органом на підставі
інформації, наданою біржею, або
інформації в листах інших
постачальників товару на ринку.

Тому, виходячи із положень п. 1.20.1
п. 1.20 ст. 1 Закону № 334/94-ВР необхідно
вважати, що така ціна відповідає рівню
справедливих ринкових цін.

За таких обставин, не може
вважатися доведеним податковим
органом той факт, що ціна поставленого
позивачем товару є вищою за звичайні
ціни на такий товар.

Щодо віднесення позивачем
податкового кредиту за червень 2008 року
податку на додану вартість за
операціями з придбання у ТОВ «Фортуна
Фьючер 2007» підрядних робіт з ремонту
цементних, бетонних та
асфальтно-бетонних підлог в будівлях
(складах) ЗАТ «Лихачовський КХП» за
адресою: с. Біляєвка, вул. Оренбурзька, 36
за договором на виконання підрядних
робіт від 13.05.2008 № 07/05/РР, суд касаційної
інстанції також знаходить
обґрунтованим висновок суду
апеляційної інстанції про
безпідставність висновків податкового
органу про нереальний характер
господарських операцій з придбання
підрядних робіт.

Судом апеляційної інстанції
досліджено питання щодо фактичного
вчинення господарських операцій, в
результаті чого встановлено, що такі
операції мали реальний характер,
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку, та які
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», а саме:
договором, додатками до договору з
переліком і складом робіт, актом
здачі-приймання виконаних підрядних
робіт з ремонту цементних, бетонних та
асфальтобетонних підлог в будівлях
(складах) 30.06.2008 в сумі 251666,67 грн., в т.ч.
ПДВ, податковою накладною від 30.06.2008 №
30060814, а також банківськими виписками.

У касаційній скарзі податковий
орган не наводить доводів щодо
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні справи в цій
частині.

Зважаючи на викладене, враховуючи
межі перегляду судом касаційної
інстанції, визначені в ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення
касаційної скарги та скасування
оскаржуваної постанови суду
апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Лозівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21.12.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю. І. Цвіркун