Справа № 338/160/14-а
Суддя: Битківський Л.М. Л. М.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/160/14-а

26 лютого 2014 р.
смт.Богородчани

Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді
Битківський Л.М.,

секретаря
Матлюк Л.Г.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Бандури Ю.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Солотвинської
селищної ради Богородчанського району
Івано-Франківської області про
визнання протиправним та скасування
рішення сесії Солотвинської селищної
ради від 26.12.2013 року щодо відмови у
продажі земельної ділянки та
зобов'язання відповідача повторно
розглянути заяву про продаж земельної
ділянки, -

в с т а н о в и в:

Підприємець ОСОБА_3 звернувся в суд з
позовом до Солотвинської селищної ради
в якому поставив питання про визнання
протиправним та скасування рішення
сесії селищної ради від 26.12.2013 року,
яким йому відмовлено у задоволенні
його заяви про викуп земельної ділянки
розміром 0,53 га по АДРЕСА_1, яку він
орендує. Крім того, позивач поставив
питання перед судом про необхідність
зобов'язати Солотвинську селищну раду
повторно розглянути заяву позивача про
продаж йому земельної ділянки площею
0,53 га по АДРЕСА_2.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував
тим, що відповідно до договору оренди
земельної ділянки від 03.11.2000 року,
підписаного з Солотвинською селищною
радою, він є орендарем земельної
ділянки 0,89 га. На даний час він вирішив
викупити орендовану земельну ділянку в
межах, що допускається земельним
законодавством, зокрема 0,53 га, оскільки
інша частина ділянки знаходиться в
прибережній захисній смузі і не може
бути передана у приватну власність.
18.11.2013 року він звернувся до селищної
ради з заявою про продаж йому у
власність земельної ділянки у порядку,
визначеному ч.1 ст 128 Земельного кодексу
України. Однак 26.12.2013 року сесія
прийняла рішення, яким відмовила у
задоволенні його заяви, пославшись на
те, що ця ділянка не входить до переліку
земельних ділянок, які виносились на
продаж в 2013 році, а також на те, що вона
знаходиться в оренді і підстав для
розірвання договору оренди немає.
Однак вказане рішення, на його думку,
прийнято всупереч положенням ч.5 ст. 128
Земельного кодексу, яка передбачає
виключний перелік підстав для відмови
у продажу землі.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав з викладених
у заяві підстав. Вказав, що рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області від 11.06.2009
року було визнано за підприємцем
ОСОБА_3 право на викуп земельної
ділянки розміром 0,53 га по АДРЕСА_2.
Однак всупереч цьому рішенню селищна
рада знову відмовила у продажу
земельної ділянки ОСОБА_3

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
пояснила, що земельна ділянка, про яку
йдеться, перебуває в оренді підприємця
ОСОБА_3 Строк дії договору оренди не
завершився, селищна рада, як орган
місцевого самоврядування не приймала
рішення відповідно до ст..9 Закону
України «Про оренду землі» про
включення вказаної ділянки до переліку
тих, які підлягають реалізації. Тому
підстав у позивача вимагати продажу
ділянки немає. Просила в позові
відмовити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч 1 ст.116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

Повноваження органів місцевого
самоврядування визначені ст. 12
Земельного кодексу. Відповідно до
вказаної норми до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить а)
розпорядження землями територіальних
громад; б) передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; в) надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу; г) вилучення земельних
ділянок із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
ґ) викуп земельних ділянок для
суспільних потреб відповідних
територіальних громад сіл, селищ, міст;
д) організація землеустрою; е)
координація діяльності місцевих
органів земельних ресурсів; є)
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства; ж)
обмеження, тимчасова заборона
(зупинення) використання земель
громадянами і юридичними особами у
разі порушення ними вимог земельного
законодавства; з) підготовка висновків
щодо вилучення (викупу) та надання
земельних ділянок відповідно до цього
Кодексу; и) встановлення та зміна меж
районів у містах з районним поділом; і)
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок; ї)
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; й) вирішення земельних
спорів; к) вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
до закону.

Питання регулювання земельних
відносин щодо розпорядження землями
комунальної форми власності,
відповідно до п.34 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
вирішується виключно на пленарних
засіданнях місцевої ради.

Аналіз вказаних законодавчих норм дає
суду підстави стверджувати про те, що
прийняття рішення про продаж земельної
ділянки, яка перебуває у комунальній
власності територіальної громади
належить до виключної компетенції
сесії сільської, селищної, міської ради
на здійснення права власності від
імені українського народу на
управління землями, що передбачено
Конституцією України.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб. Ст.317 ЦК України передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Таким чином, прийняття рішення про
продаж земельної ділянки є правом, а не
обов'язком органу місцевого
самоврядування. Відмовивши позивачу у
продажі земельної ділянки, яка
передана йому в оренду, з тих мотивів,
що селищна рада не бажає її продавати
будь-кому, орган місцевого
самоврядування діяв правомірно і в
межах своєї компетенції.

Посилання позивача на ст. 128 Земельного
кодексу України є безпідставним,
оскільки вказана норма регулює питання
порядку продажу земельних ділянок
державної та комунальної власності
громадянам та юридичним особам, а не
зобов'язує орган місцевого
самоврядування до прийняття рішень про
продаж земельних ділянок.

Разом з тим, право відповідача на викуп
цієї ділянки відповідачем не
оспорюється. Таке право (переважного
придбання у власність орендованої
ділянки) передбачене у п.3.2 Договору
оренди. Однак воно може бути
реалізоване лише після прийняття
органом місцевого самоврядування
рішення про необхідність продажу
земельної ділянки.

До компетенції суду при вирішенні
такої справи може бути віднесено
розгляд вимог про спонукання ради
розглянути відповідне питання на сесії
ради, а не прийняття судом замість ради
конкретного і бажаного позивачем
рішення щодо розпорядження землею.

Таким чином, суд вважає, що заявлені
позовні вимоги є не обґрунтованими і
задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, ст.171, 158-163 КАС
України, суд, -

постановив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Солотвинської селищної ради
Богородчанського району
Івано-франківської області про
визнання протиправним та скасування
рішення сесії Солотвинської селищної
ради від 26.12.2013 року щодо відмови у
продажі земельної ділянки та
зобов'язання відповідача повторно
розглянути заяву про продаж земельної
ділянки - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя