Справа № К/9991/12088/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/12088/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Генеральної
прокуратури України про визнання дій
та бездіяльності протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Одеського окружного адміністративного
суду від 8 грудня 2010 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 3 лютого 2011
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом про визнання
неправомірними дій Генеральної
прокуратури України щодо направлення
заяви позивача від 6 липня 2010 року до
прокуратури Одеської області,
приховання фактів заяви позивача, щодо
грубого порушення прав позивача, як
заявника на отримання письмової
мотивованої відповіді по суті питань у
заяві, порушення права на захист від
неправомірних посягань на її права,
гарантованих статтями 27, 28, 29, 45
Конституції України; визнання
неправомірною бездіяльність
Генеральної прокуратури України щодо
не проведення перевірки фактів,
викладених у заяві від 6 липня 2010 року
щодо неприйняття заходів реагування та
неприйняття кінцевого рішення по
заяві; зобов'язання Генеральної
прокуратури України розглянути заяву
позивача від 6 липня 2010 року, провести
перевірку фактів по заяві, прийняти
рішення по заяві відповідно до вимог
діючого законодавств України,
направити на адресу позивача письмову
мотивувальну відповідь по суті заяви
позивача; визнання незаконною,
необґрунтованою та несправедливою
відповідь Генеральної прокуратури
України від 29 липня 2010 року за №05/2/1-р за
підписом ОСОБА_2, визнання відповідь
такою, що не відповідає вимогам
Конституції України та діючого
законодавства України, та такою, що
порушує права позивача, як заявника;
стягнення з Генеральної прокуратури
України на користь позивача завдану
матеріальну шкоду в розмірі 9,20 грн, з
урахуванням індексу інфляції та 3%
річних; стягнення з відповідача на
користь позивача моральну шкоду в сумі
30000 грн; відшкодування з Генеральної
прокуратури України понесених витрат,
пов'язаних із розглядом справи на
необхідність сплатити судовий збір в
сумі 9,40 грн; винесення окремого рішення
відносно Генерального прокурора
України щодо усунення причин та умов,
які сприяли порушенню закону, прав
позивача та притягнення до
відповідальності винних посадових
осіб Генеральної прокуратури України.

З урахуванням уточнень позовних вимог,
позивач також просила порушити
кримінальну справу по відношенню до
посадових осіб Березовського
районного відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області на
підставі статей 120, 127, 365, 371
Кримінального кодексу України;
порушити кримінальну справу відносно
посадових осіб Березовського
районного суду Одеської області на
підставі статей 120, 127, 364, 371, 442
Кримінального кодексу України;
порушити кримінальну справі відносно
посадових осіб прокуратури
Березовського району Одеської області,
прокуратури Одеської області,
Генеральної прокуратури України,
апеляційного суду Одеської області на
підставі статей 120, 127, 364, 371, 442
Кримінального кодексу України.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 8 грудня 2010
року у справі №2а-7952/10 за позовом ОСОБА_1
провадження по справі закрито.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 3 лютого 2011
року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено
без задоволення, а ухвалу Одеського
окружного адміністративного суду від 8
грудня 2010 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами порушення норм чинного
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень, позивач
просить скасувати постановлені
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та направити справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України компетенція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України компетенція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З наведених вимог закону вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є публічно-правовий спір, який випливає
із здійснення суб'єктом владних
повноважень управлінських функцій.

У заяві від 6 липня 2010 року позивачем
ставиться питання про порушення
кримінальної справи щодо посадових
осіб Березовського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, Березовського районного суду
Одеської області, апеляційного суду
Одеської області, прокуратури
Березовського району Одеської області,
прокуратури Одеської області,
Генеральної прокуратури України.

Постановою судді Печерського
районного суду м. Києва від 20 липня 2010
року зазначену заяву про порушення
кримінальної справи направлено до
Генеральної прокуратури України за
належністю.

Генеральною прокуратурою України 29
липня 2010 року заява позивача разом з
постановою судді Печерського
районного суду м. Києва від 20 липня 2010
року направлена до прокуратури
Одеської області для прийняття рішення
відповідно до закону.

Відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 14 грудня 2011 року
№ 19-рп/2011 положення статті 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в аспекті конституційного
звернення і конституційного подання та
в системному зв'язку з положеннями
частини другої статті 55 Конституції
України, частини третьої статті 110,
частини п'ятої статті 234, частини другої
статті 236 Кримінально-процесуального
кодексу України, частини другої статті
2, пункту 2 частини третьої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти так, що
скарги осіб стосовно прийняття рішень,
вчинення дій або допущення
бездіяльності суб'єктом владних
повноважень щодо заяв і повідомлень
про вчинені або підготовлювані злочини
суди повинні розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

Органи дізнання, слідства та
прокуратури під час перевірки заяви
про злочин, досудового слідства
виконують не владні управлінські
функції, а владні процесуальні функції,
а тому спори, що пов'язані з реалізацією
таких повноважень, не належать до
юрисдикції адміністративних судів.

Спірні відносини, що виникли між
сторонами по даній справі і які
пов'язані з перевіркою заяви про
порушення кримінальної справи в
порядку статті 97
Кримінально-процесуального кодексу
України не є управлінськими, а
повноваження відповідача у цих
правовідносинах регламентовані
Кримінально-процесуальним кодексом
України.

Враховуючи викладене, судом першої
інстанції обґрунтовано закрито
провадження в адміністративній справі
на підставі пункту 1 частини 1 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судових рішеннях, не спростовуються,
підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Одеського
окружного адміністративного суду від 8
грудня 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 3 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.