Справа № 813/556/14
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2014 року м. Львів
№ 813/556/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Рехліцька Ю.Р. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:
позивача: представник Клак Ю.Г.;
відповідача: представник не прибув;
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Прокурора Мостиського району
Львівської області до Мостиської
районної ради Львівської області про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Мостиського району
Львівської області звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Мостиської районної ради
Львівської області про визнання
протиправним та скасування рішення
Мостиської районної ради від 21.01.2014
року №2 «Про заяви з приводу подій у м.
Києві 19 січня 2014 року».

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що в порядку
здійснення нагляду за додержанням і
застосуванням законів прокурором
виявлено порушення відповідачем норм
Конституції України та Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
під час прийняття оскаржуваного
рішення. Зазначив, що вказане рішення
прийнято поза межами повноважень
органу місцевого самоврядування,
оскільки були вирішені питання, не
віднесені до компетенції районної
ради.

Зазначені обставини, на думку позивача,
є підставою для визнання протиправним
та скасування рішення Мостиської
районної ради від 21.01.2014 року №2.
Позовні вимоги в судовому засіданні
представник позивача підтримав
повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, надіслав до суду
заперечення на позовну заяву, зміст
яких зводиться до такого. Відповідно до
ч. 2 ст. 43 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» районні ради
можуть розглядати і вирішувати на
пленарних засіданнях й інші питання,
віднесені до їх відання цим та іншими
законами. Зазначає, що оскаржуване
рішення від 21.01.2014 року №2 носить
декларативний характер, не містить
обов'язкових до виконання норм, його
дія вичерпується одноразовим
характером. Відтак, твердження
прокурора щодо перевищення
повноважень при прийнятті рішення є
необґрунтованими та безпідставними.
Просить відмовити в задоволенні позову
повністю. 17.02.2014 року надіслав до суду
заяву №02-17/62 від 17.02.2014 року про розгляд
справи без участі представника
Мостиської районної ради.

Суд заслухав пояснення представника
позивача, дослідив долучені до
матеріалів справи письмові докази,
оцінив їх в сукупності і встановив
наступні фактичні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.

Прокурором Мостиського району
Львівської області 22.01.2014 року винесено
постанову про проведення перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів Мостиською
районною радою при прийнятті рішення.

При проведенні перевірки встановлено
прийняття 21.01.2014 року Мостиською
районною радою Львівської області на
позачерговій XXIV сесії VI скликання
рішення № 2 «Про заяви з приводу подій у
м. Києві 19 січня 2014 року».

Відповідно до ст.121 Конституції України
на прокуратуру покладено обов'язок
представляти інтереси держави у суді, у
випадках передбачених законом.

Частиною 2 статті 60 КАС України
визначено, що з метою представництва
інтересів громадянина або держави в
адміністративному суді прокурор в
межах повноважень, визначених законом,
звертається до суду з адміністративним
позовом (поданням), бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, провадження в
якій відкрито за адміністративним
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду, подає апеляційну,
касаційну скаргу, заяву про перегляд
судового рішення Верховним Судом
України, про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами для
представництва інтересів громадянина
або держави.

Для реалізації наведених норм,
Прокурор Мостиського району звернувся
до адміністративного суду щодо
оскарження рішення Мостиської
районної ради від 21.01.2014 року № 2.

Вирішуючи спір, суд керується
наступними положеннями чинного
законодавства.

Статтею 7 Конституції України
закріплено, що в Україні визнається та
гарантується місцеве самоврядування.

На реалізацію даного положення
Конституції України прийнятий Закон
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, з
наступними змінами та доповненнями,
який відповідно до Конституції України
визначає систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу та відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
та Законів України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що правовий статус місцевого
самоврядування в Україні визначається
Конституцією України, цим та іншими
Законами, які не повинні суперечити
положенням цього ж Закону.

Органи місцевого самоврядування при
вирішенні питань місцевого значення,
віднесених до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції,
зокрема, нормотворчу, координаційну,
дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.
Конституція України передбачає, що
предметом віддання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання місцевого
значення. Перелік таких питань
визначено у Конституції України та ст.
43 вищевказаного Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні».

З системного аналізу наведених норм
слідує, що конституційне призначення
місцевого самоврядування полягає в
праві територіальних громад як
самостійно, так і через органи
місцевого самоврядування вирішувати
питання місцевого значення в межах
законів.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Повноваження органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб
визначені в Конституції України та
відповідних законах.

Отже органи місцевого самоврядування
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 144 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

У главі 1 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», як і в
розділі XI Конституції України, не
передбачено повноважень органів
місцевого самоврядування щодо надання
оцінки діяльності та рішень
центральних органів влади України,
підтримки «заяв», «ініціатив» та інших
документів («резолюцій» тощо) будь-яких
осіб та організацій, у яких такі
висловлюють свою позицію та міркування
з приводу питань суспільного життя, які
безпосередньо не пов'язані з
життєдіяльністю відповідних
територіальних громад, які представляє
дана районна рада.

Відтак, районна рада не наділена
повноваженнями приймати рішення щодо
питань, зазначених у рішенні від 21.01.2014
року № 2.

Судом враховуються обґрунтування
позовних вимог щодо визнання
протиправним і скасування спірного
рішення, оскільки питання, які вирішив
відповідач у цьому ж рішенні, згідно
Конституції України та Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», не належать до його
повноважень. Спірне рішення прийнято
не на підставі, не в межах повноважень
та не у спосіб, що передбачені
згаданими нормами, оскільки
законодавцем визначено перелік питань,
які включені у виключну компетенцію
відповідача і вирішуються на пленарних
засіданнях.

Твердження відповідача, що оскаржуване
рішення не є обов'язковим до виконання,
не має юридичної сили, не створює
правових наслідків, а носить
рекомендаційний характер, судом не
враховуються, оскільки відповідно до
ч.1 ст.144 Конституції України, органи
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України,
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють не лише чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а й
обґрунтовано, добросовісно, розсудливо
та безсторонньо. Матеріали справи
свідчать, що відповідні положення
відповідачем не були дотримані.

В той же час позивач довів
обґрунтованість позовних вимог
належними та допустимими доказами.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 162 КАС
України суд приходить до висновку що
рішення від 21.01.2014 року № 2 «Про заяви з
приводу подій у м. Києві 19 січня 2014
року» слід скасувати як протиправне, а
відтак, позовні вимоги позивача
належить задовольнити.

Судові витрати відповідно до положень
ст. 94 КАС України з сторін не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Мостиської районної ради №2
від 21.01.2014 року «Про заяви з приводу
подій у м. Києві 19 січня 2014 року».

Судовий збір зі сторін стягувати не
слід.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 25.02.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.