Справа № 814/5000/13-а
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

25 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/5000/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Зіньковський О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Шляхтицького О.І.

- Милосердного М.М.

(у зв'язку з неприбуттям у судове
засідання сторін,

справа розглядається в порядку
письмового провадження)

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Центральному районі
м.Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СПЕЦІАЛІЗОВАНА
КОМПАНІЯ "МКФ" до Державної податкової
інспекції у Центральному районі
м.Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СПЕЦІАЛІЗОВАНА
КОМПАНІЯ "МКФ" звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 12.07.13р. №000262208 та
від 10.10.13р. №.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СПЕЦІАЛІЗОВАНА
КОМПАНІЯ "МКФ" задоволений. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Центральному районі м.Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 12.07.2013р.
№000262208 та від 10.10.2013р. №.

В апеляційній скарзі Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області ставиться питання про
скасування судового рішення в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва
ГУ Міндоходів Миколаївської області
було проведено позапланову
документальну невиїзну перевірку ТОВ
"Спеціалізована компанія "МКФ", про що
складено акт перевірки від 25.06.13р. №591/22-
220/37104825 з питань дотримання вимог
податкового законодавства з ПДВ щодо
відображення правових відносин з
контрагентами-постачальниками ТОВ
"Укрпромізол", ТОВ "Компай ЛТД" за
серпень 2010р., ТОВ "Українські
Торгівельні Шляхи" за грудень 2011р. та ПП
ВКФ "Універсал-Центр" за січень, лютий,
липень, серпень, вересень 2012р. та з
податку на прибуток за ІІ-ІІІ кв.2010р., за
ІІ-ІУ кв.2011р., та за ІІ-ІІІ кв. 2012р.

На підставі висновків акту
відповідачем було прийнято податкові
повідомлення-рішення від 12.07.13р. №000262208
та від 10.10.13р. № щодо зменшення
розміру від'ємного значення ПДВ в сумі
58747,00грн. та щодо донарахування ПДВ в
сумі 307949,00 грн. й застосування штрафних
санкцій в сумі 76987,00грн.

Позивачем зазначені рішення були
оскаржені в адміністративному порядку,
скарги були залишені без задоволення.

Задовольняючи адміністративний позов
суд першої інстанції зазначив, що
господарські правовідносини позивача
та його безпосередніх контрагентів
були реальними, товарними,
направленими на досягнення
економічного ефекту та на отримання
прибутку, правочини не мають ознак
нікчемності або фіктивності, не
суперечать інтересам держави, оскільки
були укладені та реалізовані в рамках
законної господарської діяльності
суб'єктів господарювання та
підтверджені первинними документами.

Колегія суддів погоджується з вище
вказаними висновками суду першої
інстанції та вважає, що при винесенні
постанови та задоволенні
адміністративного позову судом першої
інстанції були правильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Аналогічні положення закріплено
Законом України від 28.12.94 р. № 334/94-ВР
"Про оподаткування прибутку
підприємств", який діяв до 01.04.2011 року, а
саме пп. 5.2.1. п. 5.2. та пп. 5.3.9 п.5.3. статті 5.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до пп. "а" п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
що не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно вимог пункту 201.11
статті 201 Податкового кодексу України).

Зміст наведених норм свідчить
про те, що наявність господарських
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації, є визначальною умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту.

В свою чергу, як вбачається з
матеріалів справи, рішення суду першої
інстанції, обставини щодо фактичності
здійснення господарських операцій за
договорами, укладеними між позивачем
та ТОВ "Укрпромізол", ТОВ "Компай ЛТД",
ТОВ "Українські Торгівельні Шляхи", ПП
ВКФ "Універсал-Центр", на які платник
податку посилається як на підставу
виникнення у нього права на включення
нарахованого (сплаченого) ПДВ до
податкового кредиту, відповідачем
належним чином спростовані не були.

Відповідно до частини 2 статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної
норми процесуального права при
розгляді судом спору щодо
правомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Натомість, на підтвердження отримання
послуг та товару за договорами від ТОВ
"Укрпромізол", ТОВ "Компай ЛТД", ТОВ
"Українські Торгівельні Шляхи", ПП ВКФ
"Універсал-Центр", позивачем надано до
матеріалів справи договори, акти здачі
- прийняття робіт (надання послуг),
податкові та видаткові накладні,
розрахункові документи, акти приймання
- передачі товарів, акти взвішування
вантажних автомобілів, товарно -
транспортні накладні, довіреності та
інш., які в повній мірі були досліджені
судом першої інстанції та спростовують
висновок апелянта про встановлений
перевіркою факт відсутності
господарських операцій між позивачем
та вказаними контрагентами.

Таким чином, отримані ТОВ
"Спеціалізована компанія "МКФ"
документи, дають підстави для висновку
про сплату позивачем сум податку в ціні
придбання товару та послуг своїм
безпосереднім постачальникам, які
видали йому податкові накладні, маючи
статус платників податку на додану
вартість, а тому оцінка судом першої
інстанції обставин та матеріалів
справи відповідає правильному
застосуванню норм матеріального права,
які регулюють порядок визначення та
відшкодування податку на додану
вартість та оподаткування прибутку
підприємств.

Доводи апеляційної скарги щодо
безпідставності формування позивачем
у спірний період податкового кредиту
за рахунок сум податку на додану
вартість, згідно податкових накладних,
виписаних ТОВ "Укрпромізол", ТОВ "Компай
ЛТД", ТОВ "Українські Торгівельні
Шляхи", ПП ВКФ "Універсал-Центр", через
неможливість здійснення зустрічних
перевірок останніх, відсутності у
контрагентів основних фондів,
складських приміщень,
автотранспортних засобів, колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки податковий орган невірно
ставить правомірність та реальність
господарських правовідносин позивача
в залежність від результатів
фінансово-господарської діяльності
його контрагентів та висновків щодо
неможливості перевірки таких
контрагентів, з огляду на
індивідуальний характер юридичної
відповідальності особи, встановлений
статтею 61 Конституції України.

Між іншим, колегія суддів звертає увагу
на те, що діючим податковим
законодавством не пов'язане право
платника на податковий кредит з
фактичним знаходженням його
контрагента за юридичною адресою,
натомість податкові органи не вправі
тлумачити поняття добросовісності
платника як таке, що породжує у
останнього додаткові обов'язки, не
передбачені чинним законодавством,
зокрема, перевіряти наявність
постачальника зі місцем реєстрації та
наявність у контрагента технічного
персоналу, основних засобів,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Інші доводи апеляційної скарги колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
відповідачем не надано до матеріалів
доказів наявності вироків судів та
інших допустимих та достатніх доказів
на підтвердження наявності
безтоварності (нереальності)
господарських операцій або порушення
публічного порядку з боку позивача або
його контрагентів при укладенні та
виконанні договорів.

Враховуючи все вищевикладене,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують. За
таких обставин апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198;
ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Центральному
районі м.Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області залишити без задоволення, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: