Справа № 2а-2250/11/2770
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/49360/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В.
(доповідач), суддів:Заїки М.М.,
Стародуба О.П., при секретарі:Борілло
Ю.В., -

за участю представників Міністерства
юстиції України - Пантюхової Л.Р. та Уса
Д.М., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження справу за позовом ОСОБА_7
до Міністерства юстиції України,
Головного управління юстиції в місті
Севастополі про визнання звільнення
незаконним, поновлення на посаді,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення різниці
у середньому заробітку, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 27 вересня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 5 липня 2012
року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2007 року ОСОБА_7 звернулась в
суд з позовом до Міністерства юстиції
України, Головного управління юстиції
в місті Севастополі про визнання
звільнення незаконним, поновлення на
посаді, зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення різниці
у середньому заробітку. Заявою від

12 серпня 2011 року ОСОБА_7 змінила
позовні вимоги та просила суд:
зобов'язати Головне управління юстиції
в місті Севастополі внести до її
трудової книжки записи щодо зміни
назви установи з Севастопольського
міського управління юстиції на Головне
управління юстиції в місті
Севастополі; визнати незаконним її
звільнення та поновити на посаді;
зобов'язати Міністерство юстиції
України перевести (або призначити) її
на посаду заступника начальника
Головного управління юстиції в місті
Севастополі; звільнити її з посади
заступника начальника Головного
управління юстиції в місті Севастополі
з 17 лютого 2010 року в зв'язку з
досягненням граничного віку
перебування на державній службі;
зобов'язати Головне управління юстиції
в місті Севастополі внести до її
трудової книжки відповідні записи;
стягнути з Головного управління
юстиції в місті Севастополі середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 3
квітня 2007 року по 11 грудня 2008 року в
розмірі середнього заробітку
заступника начальника Головного
управління юстиції в місті
Севастополі, який виконував обов'язки з
координації та контролю діяльності
органів реєстрації актів цивільного
стану; стягнути з Головного управління
юстиції в місті Севастополі різницю у
середньому заробітку начальника
Ленінського районного управління
юстиції в місті Севастополі та
заступника начальника Головного
управління юстиції в місті
Севастополі, який виконував обов'язки з
координації та контролю діяльності
органів реєстрації актів цивільного
стану з 12 грудня 2008 року по 17 лютого 2010
року. Позовні вимоги мотивує тим, що її
звільнення проведено з порушенням
діючого законодавства, оскільки
ліквідації Севастопольського міського
управління юстиції не було, як не було
враховано і її переважне право
залишення на роботі.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 27 вересня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 5 липня 2012
року, в задоволенні позову ОСОБА_7
відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що звільнення позивача відбулось
у зв'язку з ліквідацією
Севастопольського міського управління
юстиції та проведено з дотриманням
норм Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із вказаними судовими
рішеннями, ОСОБА_7 звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, просить скасувати
рішення судів попередніх інстанцій, а
справу направити на новий розгляд.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 2, 5 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

З матеріалів даної справи вбачається,
що ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 21 червня 2011 року
скасовано постанову Ленінського
районного суду міста Севастополя від 2
листопада 2007 року та ухвалу
апеляційного суду міста Севастополя
від 7 лютого 2008 року, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції, оскільки необхідно
було належним чином перевірити та
встановити обставини дотримання
відповідачем при звільненні позивача
положень частини 2 статті 40 Кодексу
законів про працю України, відповідно
до яких звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу, у випадку ліквідації юридичної
особи публічного права. Зокрема, судами
не встановлено чи відбулось скорочення
чисельності або штату працівників при
утворенні Головного управління
юстиції в місті Севастополі; не
встановлено наявність чи відсутність
перешкод для переведення позивача за
його згодою на іншу рівнозначну посаду
в Головне управління юстиції в місті
Севастополі та не перевірено
вакантність запропонованої ОСОБА_7
посади головного спеціаліста відділу
реєстрації актів цивільного стану
Балаклавського районного управління
юстиції у місті Севастополі; не
встановлено наявність посади
заступника начальника Головного
управління юстиції в місті Севастополі
- начальника відділу реєстрації актів
цивільного стану та пропозицій
відповідача щодо зайняття позивачем
такої посади.

За приписами частини 1 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 30 жовтня 1996 року ОСОБА_7
прийнята на посаду головного
консультанта Управління юстиції в
місті Севастополі. Наказом
Міністерства юстиції України від 20
грудня 2000 року № 1146/к призначена на
посаду заступника начальника
Севастопольського міського управління
юстиції - начальника відділу
організації роботи органів реєстрації
актів громадянського стану.

В зв'язку з ліквідацією
Севастопольського міського управління
юстиції та утворенням Головного
управління юстиції в місті Севастополі
ОСОБА_7 31 січня 2007 року Міністерством
юстиції України попереджено про те, що
вона по закінченню двохмісячного
строку з дня попередження підлягає
звільненню з займаної посади (т. 1 а.с.
100).

Троян Н.О., - начальник Головного
управління юстиції в місті
Севастополі, відмовив 1 березня 2007 року
позивачеві в ознайомленні зі штатним
розписом Головного управління юстиції
в місті Севастополі, оскільки та не є
працівником вказаного управління (т. 1
а.с. 53).

12 березня 2007 року Міністерством
юстиції України було запропоновано
ОСОБА_7 зайняти посаду головного
спеціаліста відділу реєстрації актів
цивільного стану Балаклавського
районного управління юстиції у місті
Севастополі (т. 1 а.с. 19). Проте, у зв'язку
із відмовою від зайняття вказаної
посади, наказом Міністерства юстиції
України від 2 квітня 2007 року № 539/к
позивача звільнено із займаної посади
за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України у зв'язку з
ліквідацією Севастопольського
міського управління юстиції, без
переведення на іншу роботу.

Наказом Міністерства юстиції України
«Про реформування органів юстиції» від
25 січня 2007 року № 21/5 було ліквідовано
Севастопольське міське управління
юстиції, а на його базі утворено
Головне управління юстиції в місті
Севастополі та встановлено, що Головне
управління юстиції в місті Севастополі
є правонаступником Севастопольського
міського управління юстиції.

Порядок утворення та правовий статус
юридичних осіб публічного права
встановлюються Конституцією України
та законом.

Відповідно до підпункту 17 пункту 9
Положення про Міністерство юстиції
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
листопада 2006 року № 1577, Міністр юстиції
України приймає за погодженням з
Прем'єр-міністром України рішення про
утворення, реорганізацію, ліквідацію
територіальних органів Міністерства
юстиції України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 16 листопада 2006 року № 1622
Департамент державної виконавчої
служби, що діє у складі Міністерства
юстиції як урядовий орган державного
управління, було ліквідовано.

Цією ж постановою визначено, що
Міністерство юстиції є
правонаступником Департаменту
державної виконавчої служби.

На виконання зазначеної постанови
Уряду Міністерство юстиції України
видало наказ «Про реформування органів
юстиції» від 25 січня 2007 року № 21/5, яким
обласні, Київське та Севастопольське
міські управління юстиції, а також
Департамент державної виконавчої
служби, що діє у складі Міністерства
юстиції України як урядовий орган
державного управління, були
ліквідовані.

Пунктами 3, 4 наказу Міністерства
юстиції України «Про реформування
органів юстиції» від 25 січня 2007 року №
21/5 встановлено, що на базі обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції, державних
виконавчих служб областей, міст Києва
та Севастополя утворено Головні
управління юстиції в областях, містах
Києва та Севастополя, що є
правонаступниками відповідних
обласних, Київського та
Севастопольського міських управлінь
юстиції, державних виконавчих служб
областей, міст Києва та Севастополя
тощо.

При ліквідації правонаступництво не
передбачено, однак відповідно до
наказу Міністерства юстиції України
від 25 січня 2007 року № 21/5 утворення
Головного управління юстиції в місті
Севастополі відбулося на базі
Севастопольського міського управління
юстиції і воно визнано
правонаступником Севастопольського
міського управління юстиції.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_7 суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли помилкового висновку
про те, що відбулася ліквідація
Севастопольського міського управління
юстиції.

Оскільки фактично відбулась
реорганізація Севастопольського
міського управління юстиції, то
розглядати спірні правовідносини
необхідно з огляду на дії відповідачів
при звільненні позивача у зв'язку з
реорганізацією, а не ліквідацією
юридичної особи.

Згідно частини 2 статті 36 Кодексу
законів про працю України зміна
підпорядкованості підприємства,
установи, організації не припиняє дії
трудового договору.

Частиною 3 зазначеної статті
встановлено, що у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини 1
статті 40).

Проте, судами попередніх інстанцій
належним чином не встановлено чи
відбулось в даному випадку скорочення
чисельності та штату працівників.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
40 Кодексу законів про працю України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною 2 статті 40 Кодексу законів про
працю України встановлено, що
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Встановлена законодавством можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) установи, що
ліквідується, не виключає, а включає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи.

Це відповідає і практиці Верховного
Суду України, зазначеній у постановах
від 17 жовтня 2011 року у справі № 21-237а11 та
від 16 жовтня 2012 року у справі № 21-267а12.

Приймаючи рішення по даній справі суди
попередніх інстанцій не з'ясували
дотримання відповідачами вимог частин
2, 3 статті 36 Кодексу законів про працю
України при звільненні ОСОБА_7 з посади
заступника начальника
Севастопольського міського управління
юстиції - начальника відділу
організації роботи органів реєстрації
актів громадянського стану, не
перевірили доводи позивача, яка бажала
працювати в Головному управлінні
юстиції в місті Севастополі (т. 1 а.с. 55),
як і її доводи про збільшення посад
заступників начальника Головного
управління юстиції в місті Севастополі
при утворенні останнього з двох до
чотирьох і введення посади начальника
реєстрації актів цивільного стану. Суд
не розглянув питання чому позивачеві
одночасно з попередженням про наступне
звільнення 31 січня 2007 року не
запропоновано іншу роботу в Головному
управлінні юстиції в місті Севастополі
по її спеціальності та кваліфікації і
начальником вказаного управління 1
березня 2007 року відмовлено (т. 1 а.с. 53) в
ознайомленні ОСОБА_7 зі штатним
розписом.

Вирішуючи спір судам необхідно
врахувати вимоги статті 42 Кодексу
законів про працю України, якою
передбачено переважне право на
залишення на роботі при вивільненні
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, та
з'ясувати чи має право позивач на такі
переваги.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази, враховуючи, що суди
попередніх інстанцій проігнорували
обов'язкові для них при розгляді цієї
справи висновки і мотиви, з яких були
скасовані 21 червня 2011 року судом
касаційної інстанції постанова
Ленінського районного суду міста
Севастополя від 2 листопада 2007 року та
ухвала апеляційного суду міста
Севастополя від 7 лютого 2008 року,
оскаржувані по даній справі судові
рішення, постановлені не на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі та не у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права, підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті та, в
залежності від встановленого, прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 27
вересня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 5 липня 2012
року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_7 до
Міністерства юстиції України,
Головного управління юстиції в місті
Севастополі про визнання звільнення
незаконним, поновлення на посаді,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, стягнення різниці
у середньому заробітку - направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.