Справа № 2а-6916/2011/2523
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-6916/2011/2523
Головуючий у 1-й інстанції: Кухта В.О.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - судді
Кучми А.Ю.,

суддів
Аліменка В.О., Безименної
Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Чернігівської
районної державної адміністрації
Чернігівської області на постанову
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 01.07.2011 у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Чернігівської районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання дій неправомірними та
зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 01.07.2011
позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, Управління праці та
соціального захисту населення
Чернігівської районної державної
адміністрації Чернігівської області
подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
та прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Відповідно до статті 37 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" громадянам,
які проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 відсотків
від мінімальної заробітної плати.

Всупереч статті 37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу
проводились відповідні виплати
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України N 836 від 26 липня 1996
року "Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що при визначенні розміру
щомісячної грошової допомоги у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства і
розміру виплати громадянам, які
проживають на території
радіоактивного забруднення у зоні
гарантованого добровільного
відселення, застосуванню не підлягає
наведена вище постанова Кабінету
Міністрів України N 836 від 26 липня 1996
року "Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав позивача, тоді як при
вирішенні даного спору застосуванню
підлягає стаття 37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є потерпілим від наслідків
аварії на ЧАЕС категорії 1, інвалідом
ІІІ групи.

Відповідно до статті 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (частина 2 статті
46 Конституції України).

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру виплати одноразової
компенсації позивачу як особі
постраждалій внаслідок ліквідації
аварії на Чорнобильській атомній
електростанції підлягає стаття 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постанова Кабінету Міністрів
України, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Крім того, закріплення у статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
відповідного положення, яким
передбачено, що порядок обчислення
одноразової компенсації особам
постраждалим внаслідок ліквідації
аварії на Чорнобильській атомній
електростанції визначається Кабінетом
Міністрів України, не означає, що
останній, встановлюючи такий порядок,
може допустити звуження змісту та
обсягу прав, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України має визначати зазначений
порядок не порушуючи положень цього
Закону.

Отже, доводи апеляційної скарги та
апелянта спростовуються висновками
суду першої інстанції, матеріалами
справи та не відповідають вимогам
чинного законодавства, через що
рішення суду першої інстанції слід
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Чернігівської районної державної
адміністрації Чернігівської області -
залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 01.07.2011 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В.
Безименна

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Безименна Н.В.