Справа № 816/5599/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р.Справа № 816/5599/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
03.12.2013р. по справі № 816/5599/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Компресор"

до Державної податкової інспекції у
м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень та акту,

ВСТАНОВИЛА:

19 вересня 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
"Компресор" (надалі - позивач, ТОВ "НВП
"Компресор") звернулось до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міністерства
доходів у Полтавській області (надалі -
відповідач, ДПІ в м. Полтаві), в якому
просив суд:

- визнати протиправним та скасувати
акт від 23.08.2013 року № 732/16-01-22-06/31966948;

- визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
10.09.2013 року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств у розмірі 143847 грн,
у тому числі 125303 грн - за основним
платежем, 18544 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями, а також №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 146608,18 грн, у
тому числі 125223,33 грн - за основним
платежем, 21384,85 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті податковим органом на
підставі висновків перевірки про
порушення позивачем п. 4.1 ст.4, пп. 5.2.1 п.
5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
п.44.1 ст. 44, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України, а також
пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" та п.198.1, п.
198.4, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України під час господарських
правовідносин із ТОВ "Ефеселітбуд", ПП
"Акмотерра", ТОВ "Веснянка", ПП "Сіона", ПП
"Волинь-Плюс" та ТОВ "Рентсервисторг".
Позивач вважає такі висновки
необґрунтованими з огляду на те, що
вказані контрагенти на момент
здійснення господарської операції
були зареєстровані як суб'єкти
підприємницької діяльності,
перебували на податковому обліку,
позивачем було отримано відповідні
товари та послуги, що в подальшому
використані у господарській
діяльності. Правомірність формування
податкового зобов`язання з податку на
прибуток та з податку на додану
вартість за наслідками господарських
операцій підтверджено належними
документами.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.12.13 року
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Компресор" до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міністерства
доходів у Полтавській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень та акту
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міністерства доходів у Полтавській
області від 10.09.2013 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 134580
грн, з яких: 117543 грн - за основним
платежем та 17037 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міністерства доходів у Полтавській
області від 10.09.2013 року № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) у розмірі 107832
грн, з яких: 94202 грн - за основним
платежем та 13629 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає за можливе, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
розглянути справу у порядку письмового
провадження за наявними у справі
доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції в межах апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "НВП "Компресор"
зареєстровано як юридичну особу
виконавчим комітетом Полтавської
міської ради 16.07.2002 року, номер запису 1
00 0998, .

В період з 29.07.2013 року по 14.08.2013 року
відповідачем проведено планову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт від
23.08.2013 року № 732/16-01-22-06/31966948 (а.с. 15-78, т.1).
Вказаним актом перевірки зафіксовано
порушення позивачем: п. 4.1 ст.4, пп. 5.2.1 п.
5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
п.44.1 ст. 44, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток у періоді, що перевірявся, на
загальну суму 211388 грн, у тому числі: 2
квартал 2010 року - 86086 грн, 3 квартал 2010
року - 22409 грн, 4 квартал 2010 року - 51763 грн,
1 квартал 2011 року - 47527 грн, 2 квартал 2011
року - 2668 грн, 4 квартал 2011 року - 935 грн; а
також пп.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" та п.198.1, п.
198.4, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 220663,74 грн, у тому числі: квітень 2010
року - 21748 грн, травень 2010 року - 8308,60 грн,
червень 2010 року - 60560,81 грн, липень 2010
року - 4824 грн, вересень 2010 року - 13103 грн,
жовтень 2010 року - 10437 грн, листопад 2010
року - 9052 грн, грудень 2010 року - 21919,99 грн,
січень 2011 року - 34197,96 грн, лютий 2011 року -
2700 грн, березень 2011 року - 670 грн, квітень
2011 року - 2120 грн, березень 2012 року - 7406,67
грн, травень 2012 року - 8043,33 грн, червень
2012 року - 15572,05 грн.

Не погодившись із зазначеним актом
перевірки, позивач оскаржив його у
адміністративному порядку.

За результатами розгляду заперечень
від 02.09.2013 року № 344 на акт перевірки від
23.08.2013 року № 732/16-01-22-06/31966948 (а.с. 79-82, т.1)
відповідачем складено лист від 06.09.2013
року № 2464/10/16-01-22-06-28 (а.с. 83-84, т.1), яким
повідомлено, що факти, викладені в
даних запереченнях, не вплинули на
результати перевірки.

На підставі акту перевірки ДПІ в м.
Полтаві винесено наступні податкові
повідомлення-рішення від 10.09.2013 року: №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств у розмірі 143847 грн, у тому
числі 125303 грн - за основним платежем, 18544
грн - за штрафними (фінансовими)
санкціями, а також № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 146608,18 грн, у тому числі
125223,33 грн - за основним платежем, 21384,85
грн - за штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с. 13-14, т.1).

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
податковими повідомленнями-рішеннями
від 10.09.2013 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 134580 грн, з яких:
117543 грн - за основним платежем та 17037 грн
- за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) та № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у розмірі 107832 грн, з яких: 94202
грн - за основним платежем та 13629 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) порушено права та
охоронювані законом інтереси позивача
у сфері публічно-правових відносин, а
тому вказані рішення підлягають
скасуванню в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладене, необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Дана норма містить обов'язкові
реквізити податкової накладної.

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 ст. 201 Податкового
кодексу України встановлює, що
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201
Податкового кодексу України, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
поставка товарів (робіт, послуг)
здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість. Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Згідно п. 7.4.5 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). За своїм
змістом ця норма Закону передбачає як
підставу для невключення до складу
податкового кредиту лише випадок
повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, а тому і неможливість
віднесення до складу податкового
кредиту нереальних сум, не
підтверджених документально.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Колегія суддів також враховує, що
статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Із положень ч. 1 та 3 ст. 9 вказаного
Закону вбачається, що бухгалтерський
облік полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складенні на їх підставі зведених
облікових документів, систематизації
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

З огляду на викладене, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними податковими накладними,
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Колегією суддів встановлено, протягом
періоду, що перевірявся, позивач мав
правовідносини з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Веснянка",
відповідно до яких останнім
здійснювались поставки
товарно-матеріальних цінностей на
користь ТОВ "НВП "Компресор" на підставі
договорів поставки від 24.09.2010 року № 170
та від 31.12.2010 року № 071210. Відповідно до
умов вказаних договорів, постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
компресорне обладнання та запасні
частини компресорного обладнання
(надалі - товар), номенклатура, якість та
ціна яких визначаються відповідно
рахунків-фактури та видаткових
накладних, що є невід'ємними частинами
даного договору. Розрахунки по даному
договору здійснюються шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника
(а.с. 137-140, т. 3).

Також, на виконання відповідних
операцій вказаним контрагентом
сформовано та надано позивачу наступні
податкові накладні: від 24.09.2010 року № 24,
№ 05.10.2010 року № 26, від 29.10.2010 року № 31,
від 11.11.2010 року № 35, від 29.12.2010 року № 38,
від 15.02.2011 року № 3, від 17.02.2011 року № 4,
від 18.02.2011 року № 5, від 24.03.2011 року № 5,
від 04.04.2011 року № 1, від 06.04.2011 року № 2,
від 19.04.2011 року № 7 (а.с. 11-22, т.3).

Дослідивши податкові накладні,
виписані спірним контрагентом на
користь позивача в результаті
здійснення вказаних господарських
операцій, колегія суддів не має підстав
для визнання їх такими, що не
відповідають вимогам оформлення
первинних документів бухгалтерської
та податкової звітності, а саме,
податкові накладні містять адресу
місцезнаходження покупця та продавця,
одиниці виміру товару, кількість
проданих товарів, ціну продажу.
Будь-яких порушень щодо оформлення
податкових накладних не встановлено,
зауваження до змісту та форми
зазначених документів у контролюючого
органу відсутні.

На підтвердження вказаних операцій до
матеріалів справи долучено належним
чином завірені копії наступних
документів:

- видаткових накладних: від 24.09.2010 року
№ ВКА-5/24/09, від 29.10.2010 року № 01/29/10 та №
03/29/10, від 11.11.2010 року № 01/11/11, від 29.12.2010
року № 29/12-01, від 23.02.2011 року № 23/02-01 та №
23/02-02, від 24.03.2011 року № 24/03-01, від 04.04.2011
року № 04/04-01, від 06.04.2011 року № 06/04-01, від
19.04.2011 року № 19/04-01 (168, 170, 172, 174, 176, 178, 180,
182-184, 186, т.1);

- рахунків-фактури від 24.09.2010 року №
ВКА-5/24/09, від 21.10.2010 року № 12/21/10 від
01.10.2010 року № 7/01/10, від 01.11.2010 року №
13/01/11, від 21.12.2010 року № 19/21-12, від 17.02.2011
року № 20/17/02, від 15.02.2011 року № 19/15/02, від
24.02.2011 року № 29/24/02, від 04.04.2011 року №
30/04/04, від 05.04.2011 року № 32/05/04, від 19.04.2011
року № 40/19/04 (а.с. 38-48, т.3).

Стосовно факту транспортування
придбаних товарно-матеріальних
цінностей представником позивача
пояснено, що їх перевезення
здійснювалось ТОВ "Транспортна
компанія "САТ" та ТОВ "ЄвроЕкспрес
Пошта", правовідносини з якими
підтверджуються актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
а також листуванням з вказаними
перевізниками, належним чином завірені
копії яких наявні в матеріалах справи
(а.с. 196, 171, 173,175, 177, 179, 181, 185, 187, т.1; 107-108,
т.3).

Оплата даного товару проведена шляхом
перерахунку коштів на розрахунковий
рахунок спірного контрагента, що
підтверджується виписками банку (а.с.
140-144, 146, 148-153, т.1) та платіжними
дорученнями з відмітками банківської
установи ( а.с. 49-61, т. 3).

Зі змісту акту перевірки та пояснень
представника відповідача судом
встановлено, що висновки податкового
органу про відсутність реальних
фінансового-господарських операцій
між позивачем та ТОВ "Веснянка"
сформовані на підставі акту ДПІ у м.
Рівному Рівненської області від 02.04.2013
року № 183/22-200/13980626 "Про результати
проведення позапланової виїзної
перевірки ТОВ "Веснянка" , з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.01.2013".

Колегія суддів зауважує що дані
висновки зроблено відповідачем
необґрунтовано виходячи з наступного.
Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 26.09.2013 року
у справі № 817/2931/13-а за позовом ТОВ
"Веснянка" до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання дій
протиправними, визнано протиправними
дії Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби, які полягають у
формуванні в акті про результати
проведення позапланової виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Веснянка" №
183/22-200/13980626 від 02.04.2013 року з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.01.2013 року
висновків про неможливість реального
здіснення фінансово-господарських
операцій та ведення господарської
діяльності у порядку передбаченому
приписами діючого законодавства
України у перевіряємому періоді.
Визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби, які полягають у
формуванні в акті про результати
проведення позапланової виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Веснянка" №
183/22-200/13980626 від 02.04.2013 року з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.01.2013 року
висновків про відсутність поставок
товарів (об'єктів оподаткування) по
операціям з придбання та продажу
товарів (робіт, послуг) ТОВ "Веснянка" та
встановлення перевіркою "нереальних"
господарських операцій з продажу
товарів (робіт, послуг), оскільки вони
укладені без наміру викликати правові
наслідки, що обумовлені ними та
спрямовані на незаконне заволодіння
майном держави у вигляді заниження
об'єкту оподаткування та несплати
податків до бюджету.

Дане судове рішення набрало законної
сили 29.10.2013 року.

Виходячи з вимог частин 3, 5 статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Постанова або ухвала суду апеляційної
чи касаційної інстанції за наслідками
перегляду, постанова Верховного Суду
України набирають законної сили з
моменту проголошення.

Частиною 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлені ці обставини.

Отже, судовим рішенням, яке набрало
законної сили, встановлено
неправомірність дій Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби, які полягають у
формуванні в акті про результати
проведення позапланової виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "Веснянка" №
183/22-200/13980626 від 02.04.2013 року з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.01.2013 року
висновків про неможливість реального
здіснення фінансово-господарських
операцій та ведення господарської
діяльності у порядку передбаченому
приписами діючого законодавства
України у перевіряємому періоді. Таким
чином, посилання відповідача на
вказаний акт при встановленні порушень
стосовно "ТОВ "НВП "Компресор" є
безпідставними.

Також, у період, що перевірявся, мав
правовідносини з приватним
підприємством "Сіона" (надалі - ПП
"Сіона")", між якими були укладені
договори від 01.12.2010 року № 185 та № 186,
відповідно до яких продавець
зобов'язується передати у власність, а
покупець прийняти товар і оплатити
обладнання та запасні частини згідно
виставленого рахунку. Оплата за
продукцію, поставлену за даними
договорами, проводиться шляхом
банківського переводу вартості
поставленої партії продукції на
розрахунковий рахунок продавця
протягом 3-х календарних днів з моменту
отримання продукції на склад покупця.
Спосіб поставки: самовивоз (а.с. 88-91, т.1).
Також, між вказаними суб'єктами було
укладено договір поставки від 10.01.2011
року № 5/01, відповідно до умов якого
продавець зобов'язується передати у
власність, а покупець прийняти товар і
повністю оплатити його ціну. Оплата
ціни (вартості) товару здійснюється у
безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський поточний рахунок продавця
(а.с. 92-93, т.1).

На виконання відповідних операцій
вказаними контрагентами сформовано та
надано позивачу наступні податкові
накладні: від 01.12.2010 року № 011206, від
03.12.2010 року № 031201, від 06.12.2010 року № 061203,
від 09.12.2010 року № 091202, від 16.12.2010 року №
161201, від 17.12.2010 року № 171201, від 10.01.2011
року № 8, від 14.01.2011 року № 16, від 17.01.2011
року № 17, від 21.01.2011 року № 27, від 24.01.2011
року № 31, від 28.01.2011 року № 40, від 28.01.2011
року № 39, від 31.01.2011 року № 48 (а.с. 23-36, т.3).

Дослідивши податкові накладні,
виписані спірним контрагентом на
користь позивача в результаті
здійснення вказаних господарських
операцій, колегія суддів не має підстав
для визнання їх такими, що не
відповідають вимогам оформлення
первинних документів бухгалтерської
та податкової звітності, а саме,
податкові накладні містять адресу
місцезнаходження покупця та продавця,
одиниці виміру товару, кількість
проданих товарів, ціну продажу.
Будь-яких порушень щодо оформлення
податкових накладних судом не
встановлено, зауваження до змісту та
форми зазначених документів у
контролюючого органу відсутні.

На підтвердження вказаних операцій до
матеріалів справи долучено належним
чином завірені копії наступних
документів:

- видаткових накладних: від 01.12.2010 року
№ 011206, від 03.12.2010 року № 031201, від 06.12.2010
року № 061203, від 09.12.2010 року № 091202, від
16.12.2010 року № 161201, від 17.12.2010 року № 171201,
від 10.01.2011 року № 8, від 17.01.2011 року № 17,
від 24.01.2011 року № 31, від 14.01.2011 року № 16,
від 21.01.2011 року № 27, від 28.01.2011 року № 39,
від 28.01.2011 року № 40, від 31.01.2011 року № 48
(а.с. 154-167, т.1);

- рахунків-фактури від 24.09.2010 року №
ВКА-5/24/09, від 21.10.2010 року № 12/21/10 від
01.10.2010 року № 7/01/10, від 01.11.2010 року №
13/01/11, від 21.12.2010 року № 19/21-12, від 17.02.2011
року № 20/17/02, від 15.02.2011 року № 19/15/02, від
24.02.2011 року № 29/24/02, від 04.04.2011 року №
30/04/04, від 05.04.2011 року № 32/05/04, від 19.04.2011
року № 40/19/04 (а.с. 38-48, т.3).

Стосовно факту транспортування
придбаних товарно-матеріальних
цінностей представником позивача у
суді першої інстанції пояснено, що їх
перевезення здійснювалось
орендованим та власним транспортом, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями товарно-транспортних
накладних та договорами оренди (найму)
транспортних засобів, а також ТОВ
"Транспортна компанія "САТ" та ТОВ
"ЄвроЕкспрес Пошта", правовідносини з
якими підтверджуються актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
належним чином завірені копії яких
наявні в матеріалах справи (а.с. 94-122, т.1;
77-78, т.3).

Вказаними доказами спростовано
посилання ДПІ в м. Полтаві у частині
ненадання документів, що підтверджують
транспортування зазначеного вище
товару при здійсненні операцій з ПП
"Сіона".

Оплата даного товару проведена шляхом
перерахунку коштів на розрахунковий
рахунок спірного контрагента, що
підтверджується виписками банку (а.с.
145, 147, т.1) та платіжними дорученнями з
відмітками банківської установи ( а.с.
62-72, т. 3).

В подальшому товари, придбані у спірних
контрагентів були використані в межах
господарської діяльності, зокрема,
шляхом виробництва автозапчастин та
інших товарів, після чого поставлявся
наступним контрагентам: ЗАТ
"Кондитерська фабрика "Харків'янка",
філії "Охтирський сиркомбінат", ТОВ
"Фірма "Пролив", ПП "НВФ "Ергосум", ТОВ
"Слобожанський Продкомбінат", ВАТ
"Запорізька кондитерська фабрика", ТОВ
"Транссервис", ВАТ
"Каменец-Подольсксельмаш" та інших
суб'єктам господарювання, в тому числі
ПП "Сіона", згідно видаткових та
податкових накладних. На отримання
товару товариством було надано
довіреності, оплата підтверджується
виписками банку, належним чином
завірені копії яких наявні в
матеріалах справи (а.с. 188-250, т.1; 1-136, т.2;
36, т.3).

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що господарські
операції позивача з ТОВ "Веснянка" та ПП
"Сіона" у перевіряємий період мали
реальний характер, викликаючи зміни в
структурі активів позивача,
підтверджені документами первинного
бухгалтерського обліку, тому
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ на підставі належним
чином оформлених податкових накладних
ґрунтується на вимогах Податкового
кодексу України.

Відповідачем не надано належних
доказів, як і не зазначено будь-яких
інших обґрунтованих обставин, які б
спростували фактичне здійснення
господарських відносин між позивачем
та його вказаними контрагентами, як і
не надано доказів повторного
відображення сум податкового кредиту.

Також, не знаходить свого
підтвердження у матеріалах справи
висновки відповідача щодо
невідповідності господарським
операцій цілям та завданням
підприємницької діяльності позивача,
збитковості виконаних послуг, або
інших обставин, які б могли свідчити
про фіктивність вчинених операцій,
відсутність факту виконання послуг, а
також про те, що вчинення зазначених
послуг не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагентів були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню від
10.09.2013 року: № , яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств у розмірі 143847
грн, у тому числі 125303 грн - за основним
платежем, 18544 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", до складу валових витрат
включаються, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" визначено, що не належать
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Засади регулювання, організації,
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності в
Україні врегульовані Законом № 996-XIV.
Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону №
996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Господарські операції, як
зазначено в п. 5 ст. 9 цього Закону,
повинні бути відображені в облікових
регістрах у тому звітному періоді, в
якому вони були здійснені. Відповідно
до ст. 11 Закону, на основі даних
бухгалтерського обліку підприємства
зобов'язані складати фінансову
звітність.

Як зазначено в листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємства або податкового кредиту з
податку на додану вартість належить
з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух
активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), спорудження
основних фондів, імпортом товарів
(послуг), понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 996-ХІV, метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний
документ" наведено у статті 1 Закону №
996-ХІV: первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Однак колегією суддів встановлено, що
товар був придбаний позивачем у ТОВ
"Веснянка" та ПП "Сіона" відповідно до
визначених вище договорів, виконання
яких мало реальний характер,
викликаючи зміни в структурі активів
позивача, підтверджено документами
первинного бухгалтерського обліку (які
досліджувались вище).

Оплату товарів позивачем проведено у
повному обсязі шляхом перерахування
коштів на розрахункові рахунки, що
підтверджується платіжними
дорученнями, наявними у матеріалах
справи.

Відповідачем ні під час проведення
перевірки, ні під час судового розгляду
у суді першої інстанції зауважень щодо
даних документів по вказаних
контрагентах не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що
відповідачем не було доведено, що
позивачем не було вчинено дії та
досягнуто конкретних результатів, які
визначають саме поняття господарської
операції - факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на
майновий стан майна, капіталу,
зобов'язань та фінансових ресурсів,
оскільки факт отримання позивачем
відповідного товару та подальше його
використання у своїй господарській
діяльності, шляхом реалізації своєму
контрагенту за ціною вищою, ніж було
придбано позивачем підтверджується
матеріалами справи.

Зважаючи на викладене, ДПІ в м. Полтаві
дійшла помилкового висновку про
заниження позивачем податку на
прибуток в розмірі 117543 грн за
перевіряємий період.

За таких обставин податкове
повідомлення-рішення від 10.09.2013 року: №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств у розмірі 143847 грн, у тому
числі 125303 грн - за основним платежем, 18544
грн - за штрафними (фінансовими)
санкціями, також, підлягає задоволенню
у частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 134580
грн, з яких: 117543 грн - за основним
платежем та 17037 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог, а саме в
частині визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 10.09.2013 року №
в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 134580 грн, з яких: 117543 грн - за
основним платежем та 17037 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами), а також від 10.09.2013 року №
в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) у
розмірі 107832 грн, з яких: 94202 грн - за
основним платежем та 13629 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Таким чином, позовні вимоги в частині
визнання протиправним та скасування
акту від 23.08.2013 року № 732/16-01-22-06/31966948,
податкового повідомлення-рішення від
10.09.2013 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
9267 грн, з яких: 7760 грн - за основним
платежем та 1507 грн - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами). та №
в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 38776,18 грн, з
яких: 31021,33 грн - за основним платежем та
7755,85 грн - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами). не є предметом
апеляційного перегляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність факту
порушення податкового законодавства
при вчиненні господарських операцій з
ТОВ "Веснянка" та ПП "Сіона" у
перевіряємий період з боку позивача та
про неправомірність оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень від
10.09.2013 року № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 134580 грн, з яких:
117543 грн - за основним платежем та 17037 грн
- за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами), а також від 10.09.2013 року №
в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) у
розмірі 107832 грн, з яких: 94202 грн - за
основним платежем та 13629 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 03.12.13 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013р. по
справі № 816/5599/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Рєзнікова С.С.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.