Справа № 813/193/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/193/14
адміністративний суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника відповідача - Скрипника
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
нечинним та скасування податкового
повідомлення-рішення, -
Фізична особи-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про скасування
податкового повідомлення-рішення від
27.08.2013 року №0000951/720/2299.
В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що вказане
податкове повідомлення-рішення є
протиправним і підлягає скасуванню,
оскільки прийняте відповідачем на
підставі висновків, які ґрунтуються не
на первинних облікових звітних
документах, а виключно на припущеннях.
Вважає, що підставою для включення
витрат до податкового кредиту є
податкова накладна, видана ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс». Господарські
операції із вказаними контрагентами
були оформлені відповідними
первинними документами: платіжними
дорученнями, податковими накладними,
актами виконаних робіт.
В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав з мотивів,
вказаних в позовній заяві, просив позов
Представник відповідача проти
позову заперечив, вважає оскаржуване
податкове повідомлення-рішення таким,
що винесене з урахуванням вимог
чинного законодавства. В обґрунтування
заперечення покликається на те, що в
ході проведеної перевірки не
підтвердився факт надання послуг від
ТзОВ «ВТ-Техбуд» та ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» та відповідно не
підтвердилась реальність здійснення
господарських операцій через
відсутність необхідних трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів.
В судовому засіданні представник
відповідача заперечення підтримав,
просить в задоволенні позову
Суд, заслухавши думку сторін,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються встановив
наступні факти та відповідні їм
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТзОВ «ВТ-Техбуд» за період з 01.10.2010 року
по 31.12.2010 року та ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» за період з 01.10.2011
року по 30.04.2012 року.
За результатами вищевказаної
перевірки складено акт №53/31/17-2000/НОМЕР_1
від 07.08.2013 року, яким встановлено
порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст. 198 Податквоого кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і
доповненнями), в результаті чого
завищено суму податкового кредиту по
ТзОВ «ВТ-Техбуд» на суму 1413,33 грн. за
листопад 2010 року та ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» за лютий 2012 року в
На підставі акта перевірки
№53/31/17-2000/НОМЕР_1 від 07.08.2013 року, ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області винесено податкове
повідомлення-рішення №0000951/720/2299 від
27.08.2013 року на суму 3850,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 3080,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 770,00 грн.
Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Податковим
кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (із
змінами і доповненнями), ЦК України, ГК
України, КАС України.
Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або формування валових
витрат; добросовісність дій платника
податку, яка полягає у відповідності
вчинених ним дій господарській меті, а
також реальність усіх даних, наведених
у документах, що надають право на
податковий кредит та/або формування
Судом встановлено, що 23.11.2010 року між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(Замовник) та ТзОВ «ВТ-Техбуд»
(Виконавець) укладено договір про
надання послуг №1/23-11, згідно з яким
Замовник доручає і оплачує, а
Виконавець зобов'язується виконати та
здати комплекс робіт з виготовлення
рулонних покрівель 50 кв.м. протягом
листопада 2010 року. Надані послуги
надаються Виконавцем і приймаються
Замовником на підставі акту
здачі-приймання наданих послуг,
загальна вартість послуг Виконавця за
цим Договором становить 8480,00 грн., в
тому числі ПДВ - 1413,33 грн.
Також, суд встановив, що 20.02.2012 року між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(Замовник) та ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс»
(Виконавець) укладено договір про
надання послуг №ДГ20/02-2012, згідно з яким
Виконавець зобов'язується, за
завданням Замовника, надати наступні
послуги: укладання паркетної дошки - 55
кв.м.; встановлення системи опалення на
площі - 55 кв.м. Вартість послуг
визначається сторонами по факту їх
надання та фіксується в актах
На підтвердження фактичного виконання
робіт, обумовлених даними договорами,
позивачем подано акт здачі-приймання
наданих послуг №30/11-13 від 30.11.2010 року за
договором по надання послуг №1/23-11 від
23.11.2010 року, з якого вбачається, що
Виконавець виконав для Замовника
будівельні роботи, а саме рулонні
покрівлі та акт виконаних робіт №29/02-15
від 29.02.2012 року за договором №ДГ20/02-2012, з
якого вбачається, що Виконавець надав
Замовнику передбачені договором
Надані послуги позивачем оплачено в
повному обсязі відповідно до умов
договорів, що підтверджується
платіжними дорученнями від 23.11.2010 року
№27 на загальну суму 8480,00 грн., в тому
числі ПДВ 1413,33 грн. та від 23.02.2012 року №5
на загальну суму 10 000,00 грн., в тому числі
Долучені до матеріалів справи,
податкові накладні №410 від 23.02.2012 року
на загальну суму 10 000,00 грн., в тому числі
ПДВ 1666,67 грн. та №109 від 23.11.2010 року на
загальну суму 8 480,00 грн., в тому числі
ПДВ 1413,33 грн. вказують на відображення
господарських операцій з ТзОВ
«ВТ-Техбуд» та ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс»
в бухгалтерському, податковому обліку
позивача в періоди листопад 2010 року та
При прийнятті рішення суд виходив з
Відповідно до ст.3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва-підприємцями.
Господарською діяльністю в розумінні
п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 138.2. ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.
За приписами п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ визначається як документ, що
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
Відповідно до частини 1, 2 статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704.
Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).
У відповідності до п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК)
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.
Згідно п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
У відповідності до п. 198.4. ст. 198 ПК
України якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
Відповідно п. 201.1. ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
За приписами п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.
Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.
Згідно п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Для підтвердження факту правомірності
віднесення сум ПДВ до податкового
кредиту позивачем були надані та
дослідженні в судовому засіданні
податкові накладні від 23.11.2010 року №109
та від 23.02.2012 року №410, які оформлені
згідно вимог чинного законодавства,
які діяли в період їх формування та
відшкодування. Податкові накладні
виписані зареєстрованими в
установленому законом порядку
суб'єктами господарювання, платниками
податку на додану вартість, чого
відповідачем не спростовано.
Спростовуючи доводи позивача,
відповідач покликається на те, що
згідно акта виконаних робіт від 29.02.2012
року №29/02-15 відбулось укладання
паркетної дошки на 55 кв.м. та
встановлення системи опалення на площі
55 кв.м., що суперечить загальній площі
орендованого приміщення, яка згідно з
договором оренди між позивачем та ВАТ
«Львівпостач» від 01.06.2010 року №2
становить 50 кв.м. та на те, що згідно
отриманого пояснення від позивача ТзОВ
«ВТ-Техбуд» проводило ремонтні роботи
в орендованому ним приміщенні за
адресою: м. Львів, вул. Липинського, 56, а
натомість у податковій накладній №109
від 23.11.2010 року вказано адресу: м.
Миколаїв, вул. Привоклазьна, 4.
Проте, такі доводи відповідача суд не
бере до уваги, оскільки, як вбачається
із договору про надання послуг
№ДГ/20/02-2012 ціна є договірною та не
ставиться у пряму залежність із площею,
на якій виконуватимуться роботи та ФОП
ОСОБА_1 спростовано, що різниця у площі
та адресах є описками, допущеними при
складанні документів.
Обґрунтовуючи правомірність висновків
акта перевірки, відповідач
покликається на протоколи допиту
свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які являлися
директорами ТзОВ «ВТ-Техбуд» та ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» та зазначили, що на
прохання сторонніх осіб за фінансову
винагороду погодились взяти участь у
реєстрації даних підприємств без мети
здійснення реальної господарської
Проте, дані протоколи допитів не можуть
бути взяті судом до уваги, з огляду на
У відповідності до ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.
Статтею 62 Конституції України
обумовлено, що особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Обвинувачення не може
ґрунтуватися на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на
Таким чином, сам факт порушення
кримінальної справи відносно
посадових осіб контрагентів
контрагента позивача не є підставою
для визнання господарських операцій
позивача із контрагентами такми, що не
У свою чергу, ч. 4 ст. 70 КАС України
передбачено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
Винність особи у вчиненні злочину може
бути підтверджено обвинувальним
вироком суду, який набув законної сили.
Отже, лише вирок суду у кримінальні
справі, який набув законної сили, та
матеріали кримінальної справи, якими
встановлено діяння, що впливають на
визначення податкових зобов'язань,
можуть бути використані податковим
органом при наданні оцінки
фінансово-господарським операціям
платників податків.

Чинне законодавство України не ставить
у залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства та належного ведення
господарської діяльності іншим
суб'єктом господарювання, вартість
яких включена до витрати платника
податків, а сума ПДВ - до податкового
кредиту.

Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС»АД проти
Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський
суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ вдруге, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Враховуючи наведене, судом встановлено
та знайшло своє підтвердження в
матеріалах справи, між позивачем та
зазначеним у акті перевірки
контрагентами, виникли господарські
зобов'язання, факт виконання яких
підтверджується належними та
допустимими доказами, всі податкові
накладні отримані позивачем від
контрагентів, оформлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а саме ст.201 Податкового
кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач
як суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

При зазначених обставинах, суд вважає
вимоги позивача правомірними та
такими, що ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, належним чином
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, судові
витрати у формі судового збору
належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області від 27.08.2013 року
№0000951/720/2299.

Стягнути з Державного бюджету Укрраїни
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 229,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Брильовський Р.М.

Повний текст постанови виготовлений
24.02.2014 року.