Справа № 2а-38/11
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-38/11
інстанції: Маринчук М.П.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Умань Черкаської області
про визнання протиправним рішення,
визнання права та зобов'язання вчинити
певні дії, за апеляційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
м. Умань Черкаської області на
постанову Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 08 лютого 2011
року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся у суд із
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Умань Черкаської області, в якому
просив:

- визнати протиправним рішення
відповідача щодо невизнання права
позивача на зарахування часу
проходження ним військової служби у
Збройних Силах в період з 05.08.1981 року по
21.10.1997 року до 20-річного стажу роботи, що
дає право на пенсію за вислугою років,
передбачену ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» для прокурорів і слідчих,
та відмови у призначенні йому пенсії
відповідно до названої правової норми;

- визнати за ним право на
зарахування до 20-річного стажу роботи,
що дає право на пенсію за вислугою
років, передбачену Законом України
«Про прокуратуру» для прокурорів і
слідчих, поряд зі стажем його роботи на
прокурорських посадах в органах
прокуратури України, часу проходження
ним військової служби у Збройних Силах
в період з 05.08.1981 року до 21.10.1997 року;

- зобов'язати відповідача
зарахувати до 20-річного стажу роботи,
що дає право на пенсійне забезпечення
за вислугою років працівникам
прокуратури, час проходження ним
військової служби з 05.08.1981 року по 21.10.1997
року, та призначити йому пенсію за
вислугу років відповідно до ст. 50-1
Закону України «Про прокуратуру» з дня
подання ним відповідної заяви - 15.11.2010
року.

Постановою Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 08 лютого 2011
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із указаним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - частково
змінити.

Задовольняючи адміністративний позов,
місцевий суд виходив із того, що
спеціальний стаж військової служби на
посаді курсанта у військовому училищі
та військова служба в Збройних Силах
СРСР та України відносяться до роботи,
що дає право на пенсійне забезпечення
за вислугу років згідно статті 50-1
Закону України «Про прокуратуру».

З таким висновком суду не можна не
погодитись.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_2
з 05.08.1981 року по 21.10.1997 року проходив
військову службу у Збройних Силах, у
тому числі з серпня 1981 року по червень
1985 року - курсантом Ризького вищого
військово-політичного училища, а з
червня 1985 року по жовтень 1997 року - на
офіцерських посадах у Збройних Силах
СРСР та України.

У період з грудня 1997 року по час
звернення до суду з позовом ОСОБА_2
працював на слідчих і прокурорських
посадах органів військової
прокуратури.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звертався до Управління
Пенсійного фонду України в м. Умань
Черкаської області із заявою про
призначення йому пенсії за вислугу
років. Однак, рішенням територіального
органу Пенсійного фонду України в м.
Умань Черкаської області від 15.11.2010
року йому відмовлено в призначенні
пенсії з посиланням на Закон України
«Про прокуратуру», яким не передбачено
зарахування до 20-річного стажу, що дає
право на призначення пенсії за вислугу
років, всього періоду військової
служби (крім строкової).

Не погоджуючись із таким рішенням
відповідача, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апелянта, колегія
суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» прокурори і слідчі
зі стажем роботи не менше 20 років, у
тому числі зі стажем роботи на посадах
прокурорів і слідчих прокуратури не
менше 10 років, мають право на пенсійне
забезпечення за вислугу років
незалежно від віку.

Згідно ч. 5 названої статті Закону до
20-річного стажу роботи, що дає право на
пенсію за вислугою років,
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
статті 56 цього Закону, в тому числі у
військовій прокуратурі, стажистами в
органах прокуратури, слідчими, суддями,
на посадах начальницького складу
органів внутрішніх справ, офіцерських
посадах Служби безпеки України,
посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою, в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах у державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навчання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Як установлено судом, позивач з 1997 по 2010
рік, тобто протягом 13 років, проходив
службу на слідчих та прокурорських
посадах в органах військової
прокуратури. Крім того, ОСОБА_2 з 05.08.1981
року по 21.10.1997 року проходив військову
службу у Збройних Силах, в тому числі з
05.08.1981 року по 25.06.1985 року - курсантом
вищого військово-учбового закладу.

Законодавство колишнього СРСР і чинне
законодавство України передбачають
зарахування періоду проходження
військової служби до різних видів
трудового стажу.

Так, Законом СРСР від 12 липня 1967 року
«Про загальний військовий обов'язок» і
Положенням про пільги для
військовослужбовців,
військовозобов'язаних, осіб,
звільнених з військової служби у
відставку, та їх сімей, затвердженим
постановою Ради Міністрів СРСР від 17
лютого 1981 року № 193, було передбачено
зарахування часу перебування громадян
на дійсній військовій службі у
Збройних Силах СРСР до загального
трудового стажу, безперервного
трудового стажу та стажу роботи за
спеціальністю.

Постановою Верховної Ради України від
12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок
тимчасової дії на території України
окремих актів законодавства Союзу РСР»
встановлено, що до прийняття
відповідних актів законодавства
України на території республіки
застосовуються акти законодавства
Союзу РСР з питань, які не врегульовані
законодавством України, за умови, що
вони не суперечать Конституції і
законам України.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про
загальний військовий обов'язок і
військову службу» (в редакції Закону
від 25 березня 1992 року) навчання у
військово-навчальних закладах
зараховується курсантам як строкова
військова служба.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 8
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» (в редакції Закону
від 20 грудня 1991 року) час перебування
громадян на військовій службі
зараховується до загального і
безперервного трудового стажу, а також
до стажу роботи за спеціальністю.

Наведені норми законодавства діяли
протягом усього зазначеного вище
періоду проходження позивачем
військової служби у Збройних Силах до
переводу у розпорядження Генерального
прокурора України. При цьому положення
ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»
в редакції Закону від 26 листопада 1993
року, що діяла на час переводу ОСОБА_2
для подальшої служби в органи
прокуратури України, не містила
будь-яких заборон та застережень щодо
можливості зарахування усього строку
попередньої військової служби
позивача до стажу роботи
прокурорсько-слідчого працівника, який
дає право на призначення пенсії за
вислугу років на підставі названої
статті Закону.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що на момент
переводу позивача у розпорядження
Генерального прокурора України
(грудень 1997 року) та подальшого
проходження служби на посаді слідчого
військової прокуратури, ОСОБА_2
відповідно до положень чинного на той
час законодавства України мав право на
зарахування всього строку військової
служби до стажу роботи, що дає право на
пенсію за вислугою років, передбачену
ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру».

Проте, протягом 1999-2001 років, тобто після
переводу позивача для подальшого
проходження служби до органів
військової прокуратури, до чинного
законодавства України було внесено ряд
змін, які істотно звузили зміст та
обсяг права останнього на зарахування
часу проходження військової служби у
Збройних Силах до стажу роботи за новою
спеціальністю прокурорсько-слідчого
працівника, що дає право на призначення
пенсії за вислугу років.

Так, Законом України від 18 червня 1999
року № 766-ХІV Закон України «Про
загальний військовий обов'язок і
військову службу» викладено в новій
редакції, згідно якої зі статті 25
виключено норму, якою було передбачено
зарахування курсантам періоду
навчання у військово-навчальних
закладах як строкової військової
служби.

Законом України від 12 липня 2001 року №
2663-ІІІ статтю 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» викладено в новій
редакції, яка передбачає вичерпний
перелік державних органів та посад, час
роботи на яких включається до 20-ти
річного стажу роботи, що дає право
прокурорським працівникам,
переліченим у статті 56 цього ж Закону,
на пенсію за вислугою років. Згідно з
цією редакцією статті 50-1 Закону
України «Про прокуратуру» до
зазначеного стажу включається лише
строкова військова служба.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп,
стаття 58 Конституції України закріплює
один з найважливіших загальновизнаних
принципів сучасного права - закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Це означає, що
вони поширюють свою дію тільки на ті
відносини, які виникли після набуття
законами чи іншими
нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на
конституційному рівні є гарантією
стабільності суспільних відносин, у
тому числі відносин між державою і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього закону чи іншого
нормативно-правового акта.

У рішенні Конституційного Суду України
від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 вказано, що
за загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Окрім того, відповідно до ст. 46-1 Закону
України «Про прокуратуру»
військовослужбовці військових
прокуратур у своїй діяльності
керуються Законом України «Про
прокуратуру» і проходять військову
службу відповідно до Закону України
«Про військовий обов'язок і військову
службу» та інших законодавчих актів
України, якими встановлено правові та
соціальні гарантії, пенсійне, медичне
та інші види постачання і забезпечення,
передбачені законодавством для осіб
офіцерського складу Збройних Сил
України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу» (в редакції Закону від 04 квітня
2006 року), а також ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» (в редакції Закону від 03
листопада 2006 року) військова служба є
державною службою особливого
характеру, яка полягає у професійній
діяльності придатних до неї за станом
здоров'я і віком громадян України,
пов'язаній із захистом Вітчизни. Час
проходження військової служби
зараховується громадянам України до їх
страхового стажу, стажу роботи, стажу
роботи за спеціальністю, а також до
стажу державної служби.

Колегія суддів не враховує покликання
апелянта на положення частини 9 статті
50-1 Закону України «Про прокуратуру»,
згідно з якою військові прокурори і
слідчі військових прокуратур при
звільненні з військової служби мають
право на одержання пенсії відповідно
до цієї статті або на одержання пенсії,
встановленої законом для
військовослужбовців, оскільки щодо
призначення пенсії за вислугу років
спеціальними є положення ч. ч. 1 та 7
зазначеної правової норми, які
пов'язують момент виникнення у особи
права на такий вид пенсійного
забезпечення з наявністю у особи
мінімального спеціального стажу (20
років) та перебуванням її на посаді в
органах прокуратури безпосередньо
перед зверненням до органу Пенсійного
фонду України за призначенням пенсії
за вислугою років.

На підставі викладеного висновок суду
першої інстанції про задоволення вимог
позивача є правильним.

У той же час, колегія суддів відзначає,
що судом першої інстанції допущено
порушення норм процесуального права в
частині задоволення вимоги позивача
про визнання за ним права на
зарахування відповідного стажу роботи,
що дає право на пенсію за вислугою
років, позаяк згідно приписів частини 4
статті 105 та частини 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративного суду не
можуть заявлятись вимоги з приводу
встановлення того чи іншого факту і
судом не можуть такі вирішуватись. У
даному випадку застереження про те, що
суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень застосуванню не підлягає,
оскільки відновлення порушеного права
позивача було повністю забезпечене
шляхом прийняття судового рішення про
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчинити дії щодо
зарахування стажу та призначення
позивачу пенсії.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції та не являються підставою
для скасування оскаржуваної постанови,
проте постанова суду першої інстанції
підлягає зміні шляхом виключення із
резолютивної частини судового рішення
визнання за позивачем права на
зарахування до 20-річного стажу роботи,
що дає право на пенсію за вислугою
років, передбачену Законом України
«Про прокуратуру» для прокурорів і
слідчих, поряд зі стажем його роботи на
прокурорських посадах в органах
прокуратури України, часу проходження
ним військової служби у Збройних Силах
в період з 05.08.1981 року до 21.10.1997 року
(тобто 3-ього абзацу резолютивної
частини).

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 2, 201 ч. 1 п. 1 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право змінити постанову
суду, якщо суд першої інстанції
правильно по суті вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Умань
Черкаської області залишити без
задоволення.

Змінити постанову Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 08 лютого 2011 року шляхом
виключення третього абзацу із
резолютивної частини постанови.

У решті постанову Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 08 лютого 2011 року залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М