Справа № 2а-6026/09/1770
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-6026/09/1770

24 лютого 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Кравчук Т.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів і зборів у
Рівненській області
провизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення , -ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернулась
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з
позовом до Сарненської міжрайонної
державної податкової інспекції
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.02.2009 року за №/0, яким
відповідачу визначене грошове
зобов'язання за прибутковим податком
на доходи від підприємницької
діяльності у сумі 3673,80 грн. за основним
платежем.

В основу визначення податкового
зобов'язання на підставі вказаного
податкового повідомлення-рішення
податковим органом покладено дані акта
перевірки про безпідставне віднесення
до валових витрат за ІІ-ІІІ кв. 2008 року
вартості продукції (щебінь) по
господарських операціях з
контрагентом, чим занижено чистий
оподаткований дохід за ІІ-ІІІ кв. 2008
року, внаслідок чого позивачу
нараховано прибутковий податок на
доходи фізичних осіб. Як повідомив
податковий орган, рішенням
Рівненського міського суду від 06.11.2008
року у справі №2-9474/08р. визнано
недійсним статут контрагента позивача
- Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центуріон-Захід» з
моменту реєстрації - 16.03.2007 року,
скасовано державну реєстрацію
контрагента та свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ. У ході
розгляду даної справи стало відомо, що
постановою Заступника прокурора м.
Рівне порушено кримінальну справу за
фактом фіктивного підприємства
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центуріон-Захід» за
ознаками злочину, передбаченого ч.1
ст.205 КК України. Як вказав відповідач,
цією ж постановою встановлено, що
діяльністю підприємства ОСОБА_2
фактично не керував, документів
бухгалтерського обліку та податкової
звітності не підписував, печаткою та
штампом підприємства не користувався,
жодних фінансово-господарських
операцій не здійснював.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначив, що податковий орган прийняв
неправомірне рішення, оскільки та
обставина, що Рівненським міським
судом прийняті зазначені рішення, не
може бути підставою для висновку про
завищення позивачем валових витрат за
операціями з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Центуріон-Захід»,
оскільки на момент проведення таких
операцій установчі документи
товариства були дійсними, а тому не
може слугувати підставою для
притягнення позивача до
відповідальності. Позивач також
зазначив, що господарська операція з
придбання щебеню мала реальний
характер, податкові накладні та
накладні в дійсності були виписані, що
належним чином доводить реальність
значених операцій.

Відповідач проти позову заперечував,
подав суду письмові заперечення
обґрунтовуючи тим, що позивач порушив
статтю 13 Декрету Кабінету міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» від 26.12.1992 року №13-92 та пункт
13 «Інструкції про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю»
затвердженої наказом Головної
Державної податкової інспекції від
21.04.1993 року №12, що виявилось у
формуванні валових витрат за
результатом фіктивних господарських
операцій з контрагентом, а відтак
вважає податкове повідомлення-рішення
обґрунтованим і правомірним, тому
просив суд у задоволенні позову
відмовити.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України №229 від 20.03.2013 року,
на підставі положень статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою у разі вибуття
або заміни сторони чи третьої особи у
відносинах, щодо яких виник спір, суд
допускає на будь-якій стадії
адміністративного процесу заміну
відповідної сторони чи третьої особи
її правонаступником, суд допустив
процесуальну заміну відповідача -
Сарненської міжрайонної державної
податкової інспекції Державної
податкової служби на правонаступника -
Сарненську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів і зборів у
Рівненській області.

У судове засідання сторони не
з'явились, про дату,час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином. Позивач подала суду
письмову заяву про розгляд справи за
відсутності позивача, просила суд
задовольнити позовні вимоги повністю.
Представник відповідача у призначений
день і час до суду не з'явився, причини
неявки суду не повідомив.

За таких обставин, ухвалою від 24.02.2014
року суд вирішив здійснити судовий
розгляд справи у порядку письмового
провадження за наявними матеріалами та
доказами у справі.

Дослідивши представлені документи та
інші зібрані по справі матеріали, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем, що зареєстрована
07.03.2003 року Сарненською районною
державною адміністрацією Рівненської
області, як платник податків перебуває
на обліку у Сарненській міжрайонній
державній податковій інспекції з 07.03.2003
року. У періоді з 01.10.2005 року по 30.09.2008
року ОСОБА_1 перебувала на загальній
системі оподаткування.

В лютому 2009 року Сарненською МДПІ було
проведено планову виїзну перевірку
суб'єкта господарської діяльності -
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2005 року по
30.09.2008 року (акт перевірки від 16.02.2009
року №29/17/НОМЕР_1).

Внаслідок перевірки посадові особи
податкового органу дійшли висновку про
порушення позивачем статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» №13-92
від 26.12.1992 року, пункту 13 «Інструкції
про оподаткування доходів фізичних
осіб від заняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої наказом
Головної Державної податкової
інспекції від 21.04.1993 року №12, що
виявилось у заниженні чистого
оподаткованого доходу за ІІ кв. 2008 року
на 19792 грн. та за ІІІ кв. 2008 року на 4700
грн., в результаті віднесення до
валових витрат в II кварталі 2008 року
витрати в сумі 19791,67 грн. та у III кварталі
2008 року витрати в сумі 4700 грн. по
взаєморозрахунках з контрагентом -
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Центуріон-Захід».

На підставі матеріалів перевірки
податковим органом було прийнято
податкове повідомлення-рішення від
20.02.2009 року за №/0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності суму 3673,80
грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Як встановлено судом, податковий орган
визначив позивачу податкове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у зв'язку з віднесенням
до валових витрат за ІІ-ІІІ кв. 2008 року
суми коштів, сплачених за придбання
щебеню у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центуріон-Захід» у
сумі 24491,67 грн. (без ПДВ).

Висновок податкового органу про
неправомірність формування позивачем
валових витрат за вказаний період
ґрунтується на рішенні Рівненського
міського суду по справі за №2-9474/08р. від
06.11.2008 року за позовом ОСОБА_2 (згідно
Статуту - директор ТзОВ
«Центуріон-Захід»), яким скасовано
державну реєстрацію ТзОВ
«Центуріон-Захід», визнано недійсними
установчі документи з моменту
реєстрації - 16.03.2007 року, скасовано
свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ
з моменту видачі - 28.03.2007 року.

Як вказав у позовній заяві позивач, у
червні та липні 2008 року між Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Центуріон-Захід» (Продавець) та
позивачем (Покупець) укладено усні
договори купівлі-продажу щебеневої
продукції, на виконання якого від імені
ТзОВ «Центуріон-Захід» було виписано
накладні та податкові накладні №02/08-08
на суму 23750,00 в т.ч. ПДВ 3958,33 грн. та №22/07
на суму 5640,00 грн. в т.ч. ПДВ 940,00 грн., на
підставі яких позивачем було включено
до складу валових витрат за ІІ-ІІІ
квартал 2008 року 24491,67 гривень та
віднесено до складу податкового
кредиту за червень та липень 2008 року
4898,33 гривень вартості щебеню фракції 5-20
кількістю 280 т на загальну суму 29390,00
гривень.

Поряд з цим, постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
11.11.2009 року в адміністративній справі
за позовом Сарненської міжрайонної
державної податкової інспекції
Рівненської області до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 та Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Центуріон-Захід», залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року,
визнано недійсними господарські
зобов'язання, які виникли між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Центуріон-Захід»,
виконання яких оформлено видатковими
та податковими накладними від 02.06.2008
року № 2/06-08 та від 21.07.2008 року № 22/07 на
загальну суму 29390 грн., в тому числі ПДВ -
4898,33 грн.; застосовано передбачені
частиною 1 статті 208 Господарського
кодексу України наслідки визнання
господарських зобов'язань недійсними,
а саме: стягнути в доход держави з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
належні з неї ТзОВ «Центуріон-Захід»
кошти в сумі 25640 (двадцять п'ять тисяч
шістсот сорок) грн. та стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центуріон-Захід» в
доход держави кошти отримані від
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в
сумі 3750 (три тисячі сімсот п'ятдесят)
грн. 00 коп.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Спір між сторонами пов'язується з
правовою оцінкою рішення податкового
органу, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб внаслідок
формування платником податків валових
витрат.

На момент виникнення спірних
правовідносин порядок справляння
податку з доходів фізичних осіб
регулювався Декретом Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 року №13-92
«Про прибутковий податок з громадян»
та «Інструкцією про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю»,
затвердженої наказом Головної
Державної податкової інспекції від
21.04,1993 року №12, яка визначала порядок
застосування положень вказаного
Декрету.

Так, відповідно частини 2 статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 року №13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
пункту 13 «Інструкції про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю»,
затвердженої наказом Головної
Державної податкової інспекції від
21.04,1993 року №12 (чинної на момент
виникнення спірних правовідносин),
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. До складу валових витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, які включаються
до валових витрат виробництва (обігу)
або підлягають амортизації згідно з
Законом України «Про оподаткування
прибутку підприємства».

Зі змісту вказаних норм вбачається, що
однією із умов включення витрат
суб'єкта підприємницької діяльності до
складу валових є підтвердження їх
відповідними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
податкового обліку. Відповідно до
пункту 2 статті 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-XIV податкова звітність повинна
ґрунтуватися на даних бухгалтерського
обліку. Пунктом 1 статті 9 зазначеного
Закону встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Отже, саме у разі фактичного здійснення
господарських операцій, підтверджених
належним чином оформленими первинними
документами в розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року
№996-XIV, суб'єкт підприємницької
діяльності вправі формувати валові
витрати для визначення об'єкта
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб,

Однак, постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
11.11.2009 року визнано недійсними
господарські зобов'язання, які виникли
між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Центуріон-Захід», виконання яких
оформлено видатковими та податковими
накладними від 02.06.2008 року № 2/06-08 та від
21.07.2008 року № 22/07 на загальну суму 29390
грн., по яким позивач сформував валові
витрати за ІІ-ІІІ кв. 2008 року на суму
24491,67 грн., правомірність врахування
яких при визначенні об'єкта
оподаткування податком на доходи
фізичних осіб оцінюється судом у даній
справі.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, вищезазначеною постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду від 11.11.2009 року,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року,
встановлено, що засновник ТзОВ
«Центуріон захід» не здійснював
самостійної, ініціативної,
систематичної, на власний ризик
господарської діяльності після
державної реєстрації підприємства, що
суперечить вимогам ст. 42 ГК України, що
свідчить про відсутність у ТзОВ
«Центуріон-Захід» -
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань по укладеній
угоді та відсутність фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань. Останнє, в свою чергу,
свідчить про відсутність наміру у ТзОВ
«Центуріон-Захід» на створення
правових наслідків. Тобто, така угода
носить фіктивний характер. Відтак,
діяльність ФОП ОСОБА_1 була спрямована
на здійснення операцій, пов'язаних з
отриманням податкової вигоди (шляхом
збільшення суми валових витрат та
податкового кредиту) з контрагентом -
постачальником, який не виконував
своїх податкових зобов'язань - ТзОВ
«Центуріон-Захід».

Відтак, суд відхиляє доводи позивача,
що на момент проведення господарських
операцій з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Центуріон-Захід»
установчі документи товариства були
дійсними, оскільки судовим рішенням,
яке набрало законної сили та є для суду
преюдиційним в силу частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, встановлено
нереальність господарських операцій
позивача з вказаним контрагентом, а
тому зведення облікових даних в
частині формування валових витрат для
цілей визначення об'єкта оподаткування
по таким операціям є неправомірним.

Це означає, що висновки податкового
органу про порушення позивачем вимог
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» №13-92 від 26.12.1992 року (чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин), пункту 13 «Інструкції
про оподаткування доходів фізичних
осіб від заняття підприємницькою
діяльністю» затвердженої наказом
Головної Державної податкової
інспекції від 21.04.1993 року №12 (чинної на
момент виникнення спірних
правовідносин), що призвело до
заниження чистого оподаткованого
доходу за ІІ кв. 2008 року на 19792 грн. та за
ІІІ кв. 2008 року на 4700 грн., є правильними,
а податкове повідомлення-рішення від
20.02.2009 року за №/0, - правомірним.

Враховуючи викладене, позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Відповідач не надав суду
доказів понесення ним судових витрат,
тому підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 55, 70, 71, 72, 86, 94, 159
- 163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову
- відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 27 лютого 2014 року.