Справа № 826/19430/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 червня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «МіроМікс Юнайтед»
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «МіроМікс Юнайтед»
(далі - позивач) звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві (далі - відповідач) про
визнання неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень № 7
від 20 вересня 2013 року, № від 29
листопада 2013 року та № від 29
листопада 2013 року.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 20 грудня 2013
року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 грудня 2013 року та
постановити нову про відмову у
задоволенні адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем у період з 27 серпня 2013
року по 29 серпня 2013 року було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «МіроМікс Юнайтед», за
результатами якої було складено акт №
294/26-55-22-07/30782174 від 30 серпня 2013 року «Про
результати документальної виїзної
позапланової перевірки ТОВ «МіроМікс
Юнайтед» () з питань
правильності обчислення податку на
прибуток та податку на додану вартість
в результаті взаємовідносин з ТОВ
«Стіл Хоукс» () та ТОВ
«Алана Люкс Груп» () за
період з 01 листопада 2010 року по 31 червня
2012 року.

У зв'язку з виявленими порушеннями,
зафіксованими в акті перевірки,
відповідачем 20 вересня 2013 року
прийнято податкові повідомлення
рішення: № 7, яким позивачу було
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на додану
вартість» у розмірі 2 906 582, 00 грн., з яких
2 062 874, 00 грн. за основним
платежем, а 843 708, 00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції; № 7, яким ТОВ
«МіроМікс Юнайтед» збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на прибуток» на загальну суму
2 666 912, 00 грн., з яких 2 430 984, 00 грн. -
основний платіж, а 235 928, 00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Позивач, не погоджуючись з такими
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся з первинними скаргами до ГУ
Міндоходів у місті Києві. В результаті
такого оскарження, відповідачем 29
листопада 2013 року було прийнято нові
податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» на суму 2
779 884, 00 грн., з яких 2 062 874, 00 грн. за
основним платежем, 717 010, 00 грн. за
штрафними санкціями;

- № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
«податок на прибуток» на суму 2 666 913,
00 грн., з яких 2 430 984, 00 грн. за
основним платежем, 235 929, 00 грн. за
штрафними санкціями.

З приводу даних правовідносин, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Договори між позивачем та ТОВ «Стіл
Хоукс» і ТОВ «Алана Люкс Груп»
укладалися шляхом прийняття до
виконання замовлень. На виконання
замовлення ТОВ «Стіл Хоукс» та ТОВ
«Алана Люкс Груп» направляли ТОВ
«МіроМікс Юнайтед» рахунки-фактури,
а приймання-передача товарів
оформлювалася шляхом підписання
накладних на передачу товарів.

З матеріалів справи вбачається, що
правочини між позивачем та його
контрагентами були спрямовані на
передачу у власність ТОВ «МіроМікс
Юнайтед» товару, а саме комп'ютерної
техніки, аксесуарів та комплектуючих
до неї, програмного забезпечення.

Сплачені за отриманий товар кошти були
включені позивачем до валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість відповідних звітних
періодів.

П. 198.1 статті 198 ПК України, визначається
в яких випадках платник податку має
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України
встановлює, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК
України, податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

П. 201.1 статті 201 ПК України, визначаються
вимоги до податкової накладної.

Згідно з п.138.1 ст. 138 ПК України, витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, у разі, якщо платник
податку здійснив певні витрати на
придбання товарів (робіт, послуг) для їх
подальшого використання у власній
господарській діяльності і ці витрати
підтверджуються відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, він має право віднести
такі витрати до складу валових витрат
для зменшення свого валового доходу в
цілях оподаткування податком на
прибуток.

Аналогічні за змістом положення були
передбачені Законами України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та «Про податок на додану вартість»,
які діяли до 01 січня 2011 року - дня
набрання чинності зазначеними нормами
ПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Крім того, як зазначено в
Інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від 02
червня 2011 року № 742/11/13-11 витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

З метою підтвердження реальності
господарських операцій, що мали місце
позивача з його контрагентами,
позивачем було надано суду копії
відповідних первинних документів, а
саме: видаткових та податкових
накладних, рахунків-фактур. Також, з
метою підтвердження факту оплати
отриманих товарів, позивачем надано
суду довідки з банку, в якому відкрито
рахунки позивача, та відповідні
виписки з рахунків ТОВ «МіроМікс
Юнайтед».

Надані позивачем копії первинних
документів підписані відповідальними
посадовими особами та скріплені
печатками юридичних осіб, крім того,
містять інші відомості та реквізити,
наявність яких визнана обов'язковою
для первинного документу в розумінні ч.
2 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

На підтвердження реального
(фактичного) постачання товару в межах
господарських операцій за вказаними
правочинами, свідчить те, що в
подальшому такий товар був
реалізований на території України, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями видаткових накладних.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент здійснення господарських
операцій, контрагенти позивача були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців, були платниками ПДВ, мали
свідоцтва платників податку та мали
право виписувати податкові накладні.

Чинне законодавство не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання.

Так само як і на платника податків не
покладається обов'язок перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства перед тим,
як відносити відповідні суми ПДВ до
податкового кредиту та заявляти
відповідні суми до бюджетного
відшкодування.

Як зазначено у вказаному вище
Інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України, якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість.

В якості доказу порушення позивачем
вимог податкового законодавства,
податковий орган посилається на вирок
Печерського районного суду міста Києва
від 08 квітня 2013 року № 1-567/12, згідно
якого директор ТОВ «Стіл Хоукс» і ТОВ
«Алана Люкс Груп» визнаний винним в
скоєнні злочину, передбаченого ч. 2
статті 205 Кримінального кодексу
України у зв'язку з встановленням факту
придбання суб'єктів
підприємницької діяльності (ТОВ
«Стіл Хоукс» і ТОВ «Алана Люкс Груп») з
метою прикриття незаконної
діяльності

Керуючись ч. 4 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
вказаний вирок жодним чином не
висвітлює взаємовідносини між
позивачем та ТОВ «Стіл Хоукс» і ТОВ
«Алана Люкс Груп», а тому він не має
приюдиційного значення для вирішення
даної адміністративної справи, крім
того, у матеріалах справи відсутні
докази набрання вказаним вироком
законної сили.

Враховуючи зазначене, та оскільки
судом не було встановлено ознак
фіктивності укладеного між позивачем
та його контрагентом договору,
необґрунтованими є висновки викладені
відповідачем в акті перевірки про
порушення позивачем податкового
законодавства.

Що стосується дотримання податковим
органом порядку прийняття податкових
повідомлень-рішень № 7 від 20
вересня 2013 року та № від 29
листопада 2013 року, то колегія суддів
звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 60.6 статті 60 ПК України,
якщо нарахована сума грошового
зобов'язання або податкового боргу
збільшується внаслідок їх
адміністративного оскарження, раніше
надіслане (вручене) податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога не відкликаються. На суму
збільшення грошового зобов'язання
надсилається окреме податкове
повідомлення-рішення, а на суму
збільшення податкового боргу окрема
податкова вимога не надсилається (не
вручається).

Оскільки ГУ Міндоходів у м. Києві своїм
рішенням від 21 листопада 2013 року №
6292/10/26-15-10-04 збільшило на 1, 00 грн. суму
грошового зобов'язання позивача з
податку на прибуток, визначеного у
податковому повідомленні-рішенні від 20
вересня 2013 року № 7, суд зазначає
про те, що ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві було зобов'язане
надіслати саме окреме податкове
повідомлення-рішення на суму 1,00 грн., а
не приймати нове податкове
повідомлення-рішення на всю суму
грошового зобов'язання.

Оскільки зазначене положення
податкового законодавства для такого
випадку не передбачає умову про
відкликання податкового
повідомлення-рішення, податкове
повідомлення-рішення від 20 вересня 2013
року № 7 вважається також діючим,
що фактично покладає на позивача
подвійну відповідальність, за
встановлене податковим органом
правопорушення.

Виходячи з наведеного вище та
враховуючи, що судом не було
встановлено ознак фіктивності
укладених між позивачем та його
контрагентом правочинів, які стали
підставою для заниження позивачем
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість та податку з прибутку
підприємств, необґрунтованими є
висновки, викладені відповідачем в
акті перевірки № 294/26-55-22-07/30782174 від 30
серпня 2013 року про порушення позивачем
податкового законодавства.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений
14.02.2014 року.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Старова Н.Е.