Справа № 820/7343/13-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.Справа № 820/7343/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового
засідання - Співак О.А.

за участю представників: позивача -
Перець С.В., Григорьєва І.В., відповідача
- Ковальчук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
16.10.2013р. по справі № 820/7343/13-а

за позовом Державного підприємства
" Південна залізниця"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державне підприємство
"Південна залізниця" звернулося до суду
з позовом, в якому просить суд
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача №
від 08.08.2013 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2013 р.
позовні вимоги задоволено.

Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, в апеляційній скарзі
вказує, що рішення є необґрунтованим та
незаконним, прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
16.10.2013 р. та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В судовому засіданні представники
позивача заперечували проти вимог
апеляційної скарги, вважають рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим.

Представник відповідача підтримав
вимоги апеляційної скарги, просив її
задовольнити. Пояснив, що Державним
підприємством " Південна залізниця" у
березні 2013 року безпідставно включено
до складу податкового кредиту суму ПДВ
у розмір 78542,10 грн, чим порушено п.198.1.,
п.198.3 ст. 198, п.200.1 ст. 200, абз. 9 п. 201.10 ст. 201
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, а саме за березень 2013 р. -
78542,10 грн. Виходячи з вищевикладеного,
висновки акту перевірки №59/46-00-15/01072609
від 29.07.2013 р. відповідають діючому
законодавству, а податкове
повідомлення - рішення № від
08.08.2013 року є законним та не підлягає
скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заперечень проти
неї, дослідивши докази по справі,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України
оскаржувана постанова переглянута в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що фахівцями державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові МГУ
Міндоходів проведена планова виїзна
перевірка ДП "Південна залізниця" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинам з ТОВ
"Рудметтранс" за період березень 2013
року.

Результати перевірки оформлені актом
№ 59/46-00-15/01072609 від 29.07.2013 року, яким
зафіксовані порушення позивачем вимог
діючого законодавства України, а саме:
пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 200.1
статті 200, абз. 9 пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, чим
занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет у розмірі 78542 грн.

На підставі висновку акту перевірки №
59/46-00-15/01072609 від 29.07.2013 року, податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення № від 08.08.2013
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в сумі 117813
грн., з яких: основний платіж - 78542 грн.,
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) -
39271 грн.

Не погодившись з висновками акту
перевірки, листом № НЗЕ-13-01/480 від 02.08.2013
року позивач звернувся до СДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Харкові МГУ Міндоходів із
запереченнями до акту перевірки.

За результатами розгляду заперечення,
листом № 1215/10/46-00-23 від 08.08.2013 року
податковий орган повідомив позивача,
що висновки, зроблені в акті перевірки
№ 59/46-00-15/01072609 від 29.07.2013 року є
правомірними, та акт залишено без змін.

Висновок про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України
ґрунтується на підставі того, що
правочини, вчинені ДП "Південна
залізниця" з ТОВ "Рудметтранс" не
спричиняють реального настання
правових наслідків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
доведеними, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті
Податкового кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Порядок формування податкового
кредиту передбачений статтею 198
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, - датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті
198 Податкового кодексу України, -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Статтею 639 ЦК України
встановлено, що договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Згідно з ч. 7 статті 179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів. Згідно
частини 1 статті 181 ГК України
допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Судовим розглядом встановлено, що між
ДП "Південна залізниця" (Покупець) та
ТОВ "Рудметтранс" (Постачальник)
укладено договори поставки, а саме: №
П/НХ-12987/НЮ від 14.06.2012 року, № П/НХ-12725/НЮ
від 18.05.2012 року, № П/НХ-12812/НЮ від 08.05.2012
року, № П/НХ-12965/НЮ від 15.06.2012 року, №
П/НХ-12966/НЮ від 15.06.2012 року.

Відповідно до умов договорів,
Постачальник зобов'язується поставити
і передати у зумовлені строки у
власність Покупцю певну продукцію,
надалі товар, відповідно до
специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є
невід'ємною частиною договору, а
Покупець зобов'язується прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату відповідно до умов даного
договору.

Факт виконання умов договорів
підтверджується залученими до
матеріалів справи документами
первинного та бухгалтерського обліку,
а саме: податковими накладними,
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними.

Крім того, факт виконання договорів
підтверджується також сертифікатами
якості та сертифікатами відповідності.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до підпункту 201.6 вказаної
статті податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

З огляду на пункт 201.8. статті 201
Податкового кодексу України
вбачається, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 вищевказаного
кодексу податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно діючого законодавства України
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку.
При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів. Виходячи з
наведеного, порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.
Такий висновок цілковито узгоджується
з положенням ст. 61 Конституції України,
згідно якої юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Згідно із частиною 1 статті 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України, недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 2 статті 228
Цивільного кодексу України нікчемним
правочином є правочин, який порушує
публічний порядок, а згідно з ч.1 цієї ж
статті правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Отже, за своєю суттю нікчемним
правочином в податкових
правовідносинах є діяння платника
податків, спрямоване на ухилення від
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів), тобто свідоме діяння певної
фізичної особи, що при укладанні
правочину діяла від імені такого
платника, яке має в собі ознаки
кримінально переслідуваного.

Проте, доводів про прийняття
компетентною особою рішення про
порушення кримінальної справи за
фактом здійснення господарської
діяльності контрагентів чи відносно їх
посадових осіб відповідач під час
судового розгляду не навів.

Судом не встановлені факти, які
свідчили б про те, що зміст договорів не
відповідає діючому законодавству
України, дійсним намірам сторін та що
ці наміри спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне
зазначити, що не погоджується з
посиланнями відповідача про
недостатність вантажопідйомності
автомобіля, який здійснював
перевезення ТМЦ у обсягах, зазначених у
первинних документах, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 2.1 Розділу 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 визначено, що
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення (п.2.2 Розділу 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку).

Пунктом 2.4. Розділу 2 Положення
передбачено, що первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення,
особистий чи електронний підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги державного
підприємства "Південна залізниця" є
обґрунтованими, відповідачем не надано
доказів, які б підтверджували
нікчемність укладених позивачем
правочинів або їх невідповідність
діючому законодавству, а тому
податкове повідомлення-рішення №
від 08.08.2013 року підлягає
скасуванню.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2013р. по
справі № 820/7343/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Донець Л.О. Мельнікова Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений
10.02.2014 р.