Справа № 1309/9390/12 2а/1309/773/12
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
Справа №
13412/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Кушнерика М.П.,

суддів -
Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.Львова
на постанову Залізничного районного
суду м.Львова від 02 вересня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату недоплаченої щомісячної
надбавки до пенсії як реабілітованій,-

в с т а н о
в и л а:

07.11.2012 року позивач звернулася в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова, в якому
просила провести перерахунок та
виплату до пенсії, як особі, яка
необґрунтовано зазнала політичних
репресій і згодом була реабілітована, в
розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком
відповідно до п. «г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2012р..

Ухвалою суду від 12.11.2013р. позов в
частині вимог за період з 01.01.2012р. по
06.05.2012р. залишено без розгляду,
відповідно до ст.99, 100 КАС України.

Постановою Залізничного районного
суду м.Львова від 02 вересня 2013 року
позов задоволено частково. Визнано
неправомірними дії відповідача.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі
м.Львова здійснювати позивачу
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 25 % мінімальної пенсії
за віком як особі, що була
реабілітована, починаючи з 07 травня 2012
року у відповідності з п. «г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з врахуванням абз.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та виплачених сум.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказує на те, що
відповідно до пп.2 п.4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року №654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»
встановлено, що з 01 вересня 2008 року
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані та членам їх сімей, яких
було примусово переселено, до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачують замість пенсії,
проводиться підвищення і відповідно
така надбавка виплачується і позивачу
в розмірі 43,52 грн. Апелянт також
зазначає, що посилання позивача на те,
що визначення розміру мінімальної
пенсії за віком проводиться виходячи з
рівня прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
суперечить нормі ч.3 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», де вказано, що такий
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з вищевказаним
законом.

Суд відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки
апеляційну скаргу подано на постанову
суду першої інстанції, яка прийнята в
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справи,
передбаченої п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова та
отримує підвищення до пенсії у розмірі
43,52 грн. відповідно до пп. 2 п. 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року №654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян».

Довідкою Управління внутрішніх справ
Львівської області №4/5- Р12245 від 20
квітня 2000 року підтверджується, що
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з родиною з
політичних мотивів в 1950 році була
виселена на спецпоселення в Томську
область.

Відповідно до п. «г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
призначені пенсії підвищуються
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії - на 50
відсотків, а членам їх сімей, яких було
примусово переселено, - на 25 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Отже, підвищення до пенсії в розмірі 43,52
грн., яке щомісячно виплачується
відповідачем позивачу як члену сім'ї
репресованої і згодом реабілітованої
особи і яку було примусово переселено,
виплачується у розмірі меншому, ніж
передбачено законом.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
вважає, що при визначенні розміру
підвищення до пенсії позивачу, як
особі, що є членом сім'ї політично
репресованого і реабілітованого і яку
було примусово переселено,
застосуванню підлягає п.«г» ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
не Постанови Кабінету Міністрів
України від 16 липня 2008 року №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Доводи апелянта про те, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок) є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено п.«г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування зазначеного
підвищення до пенсії, як на причину
невиконання покладених на державу
зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому
відповідно до ч.1 ст.200 КАС України
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, п.1 ч.1 ст.198, 200,
205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова - залишити
без задоволення, а постанову
Залізничного районного суду м.Львова
від 02 вересня 2013 року у справі №1309/9390/12 -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточна та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
М.П.Кушнерик

Судді
О.І.Мікула

А.Р.Курилець