Справа № 6969/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2010 р. справа № 2а-10/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Дадим Ю.М.
Божко Л.А.

при секретарі судового засідання:
Гусєві А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі
Кіровоградської області

на постанову Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 18
січня 2010 року по справі №2а-10/10 за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі Кіровоградської
області про визнання неправомірною
відмову щодо проведення перерахунку та
виплати пенсій, та зобов'язання
здійснити перерахунок і виплату пенсії
, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом в якому
просив поновити строк передбачений
законом для звернення до суду з
адміністративним позовом, визнати
протиправними дії відповідача про
відмову у проведенні перерахунку та
призначенні основної та додаткової
пенсії, відповідно до ст..ст.50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи";
зобов'язати відповідача перерахувати
та призначити основну та додаткову
пенсію у відповідності до вимог ст..50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
із розрахунку восьми мінімальних
пенсій за віком, та 75% додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю особам,
віднесеним до категорії 1 другої групи
інвалідності мінімальної пенсії за
віком залежно від прожиткового
мінімуму для непрацездатних осіб з 01
жовтня 2008 року. В обґрунтуванні
заявлених вимог посилався на те, що він
має 2 групу інвалідності внаслідок
захворювання, яке пов'язане з
ліквідацією наслідків на ЧАЕС та
віднесений до 1 категорії постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ст..50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивач має
право на отримання пенсії в розмірі не
нижче 8 мінімальних пенсій за віком та
право на додаткову щомісячну пенсію за
шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком. Між тим,
він отримує пенсію в значно менших
розмірах, ніж визначено Законом.

Постановою Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 18
січня 2010 року позовні вимоги
задоволено, а саме зобов'язано
відповідача провести перерахунок
пенсії ОСОБА_1 інваліду 2 групи з 01.11.2006
року в розмірі 8-ми мінімальних пенсій
за віком, а також провести перерахунок
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
завдану здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням положень ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, управління
Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі
Кіровоградської області подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просило скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, оцінивши
доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
управління Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі
Кіровоградської області підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з
числа учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС,
віднесеним до категорії 1 щодо
встановлення пільг і компенсації
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

З 08.06.1993 року позивач знаходиться на
обліку управління Пенсійного фонду
України в Гайворонському районі
Кіровоградської області та отримує
пенсію по інвалідності відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що відповідач при
нарахуванні та виплаті позивачу пенсії
діяв не у спосіб та не на підставах, що
визначені Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Так, судом встановлено, що спірні
правовідносини між сторонами виникли з
приводу застосування норм
законодавства, які регулюють розміри
виплат пенсій особам, які постраждали
внаслідок ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС. Тобто, позивачем
порушено питання щодо правомірності
дій відповідача, який в даних
правовідносинах, при нарахуванні ним
та виплаті пенсії, є суб'єктом владних
повноважень.

Позивач вказуючи на неправомірність
дій відповідача, посилався на те, що
розмір пенсії, який підлягає до сплати,
повинний розраховуватися у
відповідності до ст..50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі
не менше 8 мінімальних пенсій за віком
для пенсії по інвалідності та 75% від
мінімальної пенсії для додаткової
щомісячної пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю.

Управління Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі
Кіровоградської області наполягало на
тому, що граничні розміри виплат
пенсій, особам які постраждали
внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС,
визначені Постановами КМУ, які і
підлягають до застосування при
визначені розміру пенсії.

Спору між сторонами щодо наявності у
позивача права на отримання пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, як особі, що
постраждала внаслідок ліквідації
катастрофи на ЧАЕС та має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС 1 категорії і є інвалідом 3
групи, не існує.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів II групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком. Статтею 50
названого Закону визначено, що особам
віднесеним до категорії першої
призначається щомісячна додаткова
пенсія: для інвалідів третьої групи у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у
розмірі не менше 6 мінімальних пенсій
за віком та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду завдану здоров'ю не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, як на тому наполягав
відповідач, таке право надане державою
і закріплено Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
пенсійні органи, і несе обов'язок по
своєчасній та повній виплаті пенсії
саме у розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Наявність права у позивача щодо
отримання пенсії у розмірах, які
визначені Законом України № 796-ХІІ є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
, що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на частину п'яту
статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст.. 54 Закону № 796-ХІІ при
визначенні розміру пенсії за основу її
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Тому колегія суддів не приймає до уваги
доводи відповідача про те, що частиною
третьою статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи відповідача про те, що статтями
50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»із змінами внесеними
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
визначено інші розміри пенсії та
додаткової пенсії, які і
застосовувались відповідачем при
здійсненні виплат позивачу.

Так, Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України»було внесено зміни до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», які набрали чинності з
01.01.2008р. Статтею 54 Закону № 796-ХІІ з
01.01.2008р. передбачено, що розмір пенсії
для інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою по ІІ групі
інвалідності -200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. А ст..50
названого Закону передбачає, що особам
, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»і
виплачується для осіб, що належать до
категорії 1: інвалідам ІІ групи -20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. №10-рп/2008 вказані зміни до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»визнані неконституційним.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визначені
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, з дня ухвалення Рішення
Конституційним Судом України (22.05.2008р.),
відповідач мав керуватися вимогами
ст..ст.50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Необґрунтованими колегія суддів
вважає і посилання відповідача на
Постанову КМУ від 16.07.2008р. №654, якою з 01
липня 2008 року встановлені інші розмірі
пенсії ніж ті, які визначено ст..50, 54
названого Закону, оскільки, як
зазначено вище, в силу ст..54 Закону №
796-ХІІ Кабінет Міністрів України
наділений лише правом визначати
порядок реалізації Закону № 796-ХІІ, а не
встановлювати розмір пенсій та
додаткових пенсій, які передбачено
ст..54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
у позивача права на перерахунок пенсії,
у розмірах, які визначено Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача щодо пропуску
позивачем процесуального строку
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів.

Відповідно до ст..99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно зі ст.100 КАС України пропущення
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін. Якщо суд визнає причину
пропущення строку звернення до суду
поважною, адміністративна справа
розглядається і вирішується в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що, його стан
здоров'я, необізнаність про зміни в
чинному законодавстві, неповідомлення
відповідачем про зміни у пенсійному
законодавстві, не дозволяли йому
звернутися до суду в строки,
встановлені ст.99 КАС України, не мав
можливості.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
рішення, дії, бездіяльності не
спростовано доводи позивача відносно
підстав пропуску строку звернення до
суду та не доведено того, що відповідач
своєчасно повідомляв позивача про
зміни в законодавстві, яким
визначалися розміри пенсії та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю.

Колегія суддів вважає, що наведені
причини пропуску процесуального
строку можливо визнати поважними,
оскільки належне пенсійне
забезпечення громадян є пріоритетним
напрямком діяльності держави. Органи
Пенсійного фонду зобов'язані діяти на
підставі та у спосіб, що визначені
Законами, у зв'язку з чим вимоги
позивача про перерахунок пенсії є
правомірними і такі вимоги позивач
пред'являв до відповідача і до
звернення з відповідним позовом до
суду, тобто позивачем вживалися заходи
щодо досудового врегулювання спору, а
саме звернення до відповідача з заявою
про перерахунок розміру пенсії, на яку
відповідачем надано листа від 10.12.2009
року про фактичну відмову у здійсненні
такого перерахунку (а.с.7).

В той же час, як вбачається з тексту
оскаржуваної постанови, суд першої
інстанції вирішив питання про
зобов'язання відповідача провести
перерахунок пенсії позивачу інваліду 2
групи, в розмірі 8-ми мінімальних пенсій
за віком, а також провести перерахунок
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
завдану здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком з 01.11.2006
року.

Проте, вимоги щодо проведення
перерахунку пенсії у 2006 році, позивачем
не заявлялись. Зобов'язавши
відповідача провести перерахунок
пенсії позивачу з 01.11.2006 р., суд вийшов
за межі позовних вимог, при цьому не
зазначив в чому полягає така
необхідність, як то передбачено ст..11
КАС України.

Отже, колегією суддів встановлено, що
судом ухвалено рішення, яке не
стосується заявлених вимог і вказані
обставини є підставою для скасування
постанови суду та прийняття нової
постанови про задоволення позову в
межах заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись п.3
ч.1 ст.198, ст..ст.202, 205, 207 КАС України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі
Кіровоградської області задовольнити
частково.

Постанову -Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 18
січня 2010 року по справі №2а-10/10 -
скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Гайворонському районі
Кіровоградської області щодо відмови
ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та
виплати пенсії та додаткової пенсії у
розмірах, які передбачено ст.50. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Гайворонському районі
Кіровоградської області, відповідно до
ст..50, ст..54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», перерахувати та
забезпечити виплату ОСОБА_1 різницю
пенсії по інвалідності та додаткової
щомісячної пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю з 01.10.2008 року як інваліду
другої групи від захворювання
пов'язаного з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС, виходячи з розміру
восьми прожиткових мінімумів для осіб,
які втратили працездатність -для
розрахунку пенсії по інвалідності та 75%
від прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність -для
розрахунку додаткової щомісячної
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Верховного Суду
України на протязі двох місяців.

(Повний текст постанови виготовлено
15.06.2010р.)

Головуючий
Я. В. Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко