Справа № 801/10389/13-а
Суддя: Дадінська Тамара Вікторівна
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/10389/13-а

13.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Дадінської Т.В.,

суддів Омельченка В. А. ,

Дудкіної Т.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим
(головуючого судді Кононова Ю. С. ) від
06.12.2013 по справі №801/10389/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Південнафтапостачання" (вул. Глинки,
буд.61-а, м. Сімферополь, Автономна
Республіка Крим, 95022)

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим (вул. М. Залки, 1/9, м.
Сімферополь, Автономна Республіка
Крим, 95053)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від 06
грудня 2013 року у справі № 801/10389/13-а
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Південнафтапостачання» до Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень було задоволено:
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення,
винесені Державною податковою
інспекцією у м. Сімферополі ГУ
Міндоходів в АР Крим: № від 30.07.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 1685712 гривень та
застосування штрафних санкцій на суму
842856 гривень; № від 07.10.2013 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток в сумі 1747804
гривень та застосування штрафних
санкцій на суму 854162 гривень; № від
07.10.2013 року про зменшення суми
від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток на
суму 260214 гривень. Судом також вирішено
питання щодо розподілу судових витрат
по справі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду АР Крим від 06
грудня 2013 року, прийняти нове судове
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову позивачу
відмовити.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю судового рішення суду
першої інстанції нормам матеріального
та процесуального права, а саме:
Положенням Податкового кодексу
України.

У судове засідання представники сторін
не з'явились. Про дату, час і місце
апеляційного розгляду справи сторони
сповіщені належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
спірні правовідносини у справі виникли
у зв'язку із збільшенням позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 1685712 грн. за
основним платежем та 842856 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
податковим повідомленням-рішенням від
30.07.2013 року № , у зв'язку із
збільшенням суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у сумі 1747804 грн.
за основним платежем та 854162 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
податковим повідомленням-рішенням від
07.10.2013 року № та у зв'язку із
зменшенням суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток у сумі 80622 грн. за 4-й квартал 2011
року та у сумі 179592 грн. за 1-й квартал 2013
року (загальна суму 260214 грн.) податковим
повідомленням-рішенням від 07.10.2013 року
№ .

Вказані податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підстав висновків акту від 16.07.2013 року
№ 302/22.10/34700451 та на підставі висновків
акту перевірки від 03.10.2013 року №
1008/10/10.2-14.

З акту перевірки та апеляційної скарги
вбачається, що відповідач дійшов
висновку про безпідставне включення
позивачем до складу валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ витрат з
придбання товару - бензину марок А-92 та
А-95, заниження валового доходу та
податкових зобов'язань з ПДВ по
фінансово-господарським операціям із
ТОВ «Крим-Транс-Хліб» та ПРаТ «Красний
чабан», безпідставне включення до
валових витрат та податкового кредиту
з ПДВ витрат з придбання ПММ по
фінансово-господарським операціям із
ПП «Дарья» та ТОВ «Пром-Снаб»,
господарські операції із якими
податкова інспекція вважає
безтоварними, та порушення позивачем
вимог підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті
135 Податкового кодексу України, а саме:
не включення до складу доходу за 1
квартал 2013 року кредиторської
заборгованості по контрагенту БВП
«Строитель-Плюс» у сумі 332021 грн., що є
вартістю безоплатно отриманих
позивачем товарів від вказаного
підприємства.

Щодо висновку податкової інспекції про
порушення позивачем вимог підпункту
135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового
кодексу України по
фінансово-господарським операціям із
ТОВ БВП «Строитель-Плюс» судова
колегія зазначає наступне.

Під час здійснення перевірки
податковою інспекцією було
встановлено, що станом на 01.04.2013 року
позивачем рахується кредиторська
заборгованість по контрагенту ТОВ БВП
«Строитель-Плюс» у сумі 332021 грн., а саме:
бал. Рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними
постачальниками» у сумі 318621 грн.; на
бал. Рах. 3772 «Розрахунки з іншими
дебіторами» у сумі 13400 грн. Разом з тим
встановлено, що свідоцтво платника ПДВ
ТОВ БВП «Строитель-Плюс» анульовано
15.05.2012 року, а відтак на думку
податкового органу сума у розмірі 332021
грн. є сумою вартості товарів, послуг,
безоплатно отриманих позивачем.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 01.01.2010 року між
позивачем та ТОВ БВП «Строитель-плюс»
укладено договір зберігання № 1684 грн.,
за яким позивач (Замовник) передає
нафтопродукти (бензин марки А-95, А-80, А-76,
ДТ, масла, змазки і т.п.), а ТОВ БВП
«Строитель-плюс» (Виконавець) здійснює
приймання, зберігання та відпуск
нафтопродуктів у об'ємі 4000т. Вартість
послуг згідно пункту 4.1 Договору
визначена у сумі 188,00 грн. за 1 тонну без
ПДВ. Вказана вартість включає у себе
вартість послуг зі зберігання протягом
одного кварталу з моменту надходження
партії нафтопродуктів на зберігання.
Станом на 31.12.2011 року у позивача перед
ТОВ «БВП «Строитель-плюс» утворилася
кредиторська заборгованість за
договором у сумі 332021, 25 грн., про що було
складено акт звірки взаємних
розрахунків станом на 31.12.2011 року.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що остання поставка
товару відбулася 24.03.2011 року.

Відповідно до пунктів 135.1., 135.2 статті 135
Податкового кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 135.5.4 пункту135.5.
статті 135 Податкового кодексу України
інші доходи включають: вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Як зазначалося вище, податкова
інспекція визначила наявну у позивача
кредиторську заборгованість перед ТОВ
«БВП «Строитель-плюс» у якості
вартості послуг, безоплатно отриманих
платником податку у звітному періоді.

Поняття безоплатно наданих товарів,
робіт, послуг визначено у підпункті
14.1.13. пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України, відповідно до якого
безоплатно надані товари, роботи,
послуги:

а) товари, що надаються згідно з
договорами дарування, іншими
договорами, за якими не передбачається
грошова або інша компенсація вартості
таких товарів чи їх повернення, або без
укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються
(надаються) без висування вимоги щодо
компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи
фізичній особі на відповідальне
зберігання і використані нею.

Таким чином в розумінні положень
підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України наявну у
позивача заборгованість за послуги не
можна вважати такою, що свідчить про
отримання послуг безоплатно.

Сам по собі факт обліку позивачем
заборгованості перед ТОВ «БВП
«Строитель-Плюс» свідчить про те, що
послуги надані позивачу не безоплатно.

Не можна вважати наявну у позивача
заборгованість й безнадійною.

Так відповідно до підпункту 14.1.11.
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України безнадійна заборгованість -
заборгованість, що відповідає одній з
таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями,
щодо яких минув строк позовної
давності;

б) прострочена заборгованість, що не
погашена внаслідок недостатності
майна фізичної особи, за умови, що дії
кредитора, спрямовані на примусове
стягнення майна боржника, не призвели
до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість суб'єктів
господарювання, визнаних банкрутами у
встановленому законом порядку або
припинених як юридичні особи у зв'язку
з їх ліквідацією;

г) заборгованість, яка виявилася
непогашеною внаслідок недостатності
коштів, одержаних після звернення
кредитором стягнення на заставлене
майно відповідно до закону та договору,
за умови, що інші дії кредитора щодо
примусового стягнення іншого майна
позичальника, визначені
нормативно-правовими актами, не
призвели до повного покриття
заборгованості;

ґ) заборгованість, стягнення якої стало
неможливим у зв'язку з дією обставин
непереборної сили, стихійного лиха
(форс-мажорних обставин), підтверджених
у порядку, передбаченому
законодавством;

д) прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також осіб, які у
судовому порядку визнані безвісно
відсутніми, недієздатними або
оголошені померлими, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі.

Строк позовної давності за
заборгованістю ще не сплинув та в
матеріалах справи відсутні докази
того, що ТОВ «БВП «Строитель-Плюс»
ліквідовано у якості юридичної особи, а
тому посилання податкової інспекції на
те, що свідоцтво платника ПДВ ТОВ БВП
«Строитель-плюс» анульовано 15.05.2012 року
- є безпідставним. Факт анулювання
свідоцтва платника ПДВ 15.05.2012 року не
має правового значення під час
застосування положень підпункту 135.5.4
пункту 135.5 статті 135 Податкового
кодексу України та не може слугувати
підставою для визнання наявної у
позивача перед ТОВ БВП
«Строитель-Плюс» заборгованості у
якості безнадійної заборгованості а
послуги - безоплатно отриманими.

Що стосується висновків
податкової інспекції про завищення
позивачем валових витрат та
податкового кредиту з ПДВ з придбання
товару - бензину марок А-92 та А-95, який на
думку податкової інспекції не
використовувався позивачем у власній
господарській діяльності, судова
колегія зазначає наступне.

Судом першої інстанції по
фінансово-господарським операціям
позивача із ПП «Дарья» та ТОВ
«Пром-Снаб» було встановлено, що
фінансово-господарські операції
здійснені на підставі укладених
Договору поставки № 01/06 від 01.06.2012 року
нафтопродуктів (із ПП «Дарья») та
Договору зберігання від 03.01.2011 року
нафтопродуктів (із ТОВ «Пром-Снаб»).

Під час встановлення
фактичних обставин у справі, суд першої
інстанції ретельно дослідив первинні
документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача, що
підтверджують реальне здійснення
господарських операцій із вказаними
суб'єктами господарської діяльності,
наявність у позивача сертифікатів
відповідності нафтопродуктів,
паспортів якості, товарно-транспортних
накладних, подорожних листів, що
підтверджують перевезення
нафтопродуктів (рух товару),
довіреностей на отримання
нафтопродуктів, оплати за товари
(послуги), акти здачі-прийняття (робіт,
послуг) по зберіганню палива,
відомостей на відпуск палива, що
знаходилося на зберіганні.

Судова колегія зазначає, що
твердження податкової інспекції щодо
відсутності у позивача права на
віднесення сум ПДВ до складу
податкового кредиту та сум витрат з
придбання товарів (робіт, послуг) до
складу валових витрат виробництва за
фінансово-господарськими
взаємовідносинами із ПП «Дарья» та ТОВ
«Пром-Снаб», у зв'язку із відсутністю
товарного характеру таких
взаємовідносин, повинен бути
доведеним.

Податкова інспекція в
апеляційній карзі не наводить жодних
доводів про те, чому висновки суду
першої інстанції про реальний характер
(товарний) фінансово-господарських
операцій позивача із ПП «Дарья» та ТОВ
«Пром-Снаб» є неправильними та яким
саме обставинам суд апеляційної
інстанції повинен надати юридичну
оцінку. Тобто апеляційна скарга
податкової інспекції в даній частині є
необґрунтованою.

Відповідно до підпункту 14.1.27
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами
138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті:

інших витрат, визначених
згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,
138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

Згідно пункту 138.2. статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку
здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді.

Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Згідно до підпункту 139.1.1.
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу не включаються до складу
витрат, зокрема: витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності.

Відповідно до підпункту
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом У
цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.1,
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на
митну територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу, а для операцій
з постачання послуг нерезидентом на
митній території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду.

Згідно до пункту 198.3 статті
198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Платник податку може
включити на підставі бухгалтерської
довідки до податкового кредиту
виходячи з бази оподаткування,
визначеної відповідно до пункту 189.1
статті 189 цього Кодексу, суми податку,
сплачені (нараховані) у вартості
товарів/послуг, необоротних активів, що
не були включені до складу податкового
кредиту при придбанні або виготовленні
таких товарів/послуг, необоротних
активів, та/або з яких були визначені
податкові зобов'язання відповідно до
цього пункту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, у тому числі
переведення невиробничих необоротних
активів до складу виробничих
необоротних активів.

З метою застосування цього
пункту податкові зобов'язання і
податковий кредит визначаються на дату
початку фактичного використання
товарів/послуг, необоротних активів,
визначену в первинних документах,
складених відповідно до Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Згідно до пункту 198.6 статті
198 Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку
не включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, вказаними
положеннями Податкового кодексу
передбачено, що валові витрати та
податковий кредит з ПДВ повинні бути
документально підтверджені а
понесенні платником витрати з
придбання товарів (робіт, послуг)
повинні бути безпосередньо пов'язані
із здійсненням платником податків
власної господарської діяльності.

Термін "господарська
діяльність" суд застосовує у значенні,
наведеному у підпункті 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України а
саме: діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Судовою колегією
враховується, що на формування
показників податкового кредиту та
валових витрат впливають операції з
закупівлі товарів (робіт, послуг), а
також подальша їх реалізація за ціною
не нижче вартості.

Згідно статті 1 Закону
України від 16.07.1999 №996-14 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.
Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків є обов'язковою
ознакою господарської операції.
Усі господарські
операції, які були проведені,
спричинили реальні зміни майнового
стану позивача - вказаний факт
підтверджується матеріалами справи -
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
які суд першої інстанції ретельно
дослідив.

Щодо питання використання
позивачем ПММ у загальній сумі 303125 грн.
та на суму ПДВ 60625 грн. у власній
господарській діяльності, судова
колегією встановлено наступне.

Податкова інспекція вважає, що ПММ
(бензин А-92 та А-95) на вказану суму не
використовувалися позивачем у власній
господарській діяльності, посилаючись
на те, що транспортні засоби, які
працюють на бензині та якими
користується позивача, що працюють на
бензині є: бензовоз ГАЗ 5201 - 2 одиниці,
топзаправник ГАЗ - 3307, бензовоз ГАЗ-53 - 4
одиниці. Податкова інспекція
посилається на те, що у позивача
відсутні транспортні засоби власні чи
орендовані, які згідно технічних умов
та їх характеристик є споживачами
високооктанового бензину (марки А-92,
А-95), а тому операції по списанню
бензину вказаних марок, слід вважати
використаним не в цілях, пов'язаних з
господарською діяльністю підприємства
в розумінні підпункту 14.1.36 Податкового
кодексу України.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 20.12.2008 позивачем було
укладено договір оренди транспортних
засобів, зокрема наступних
автомобілів: МАЗ 353362, держ. № 02880КО;
КамАЗ АЦ-9, держ. № 02778КО; Газ52 № АК 4934 ВН;
Газ-53 № АК5913 ВН; ГАЗ53 АК 5434 АО; ГАЗ-3307 АК
35-16 АО.

Відповідно до свідоцтв про державну
реєстрацію цих транспортних засобів,
тип пального, який використовується
при їхньої експлуатації - бензин.

Директором ТОВ
«Південнафтапостачання» 01.01.2011
затверджені норми витрат паливно -
мастильних матеріалів автотранспортом
підприємства щодо автомобілів ГАЗ-5201
(АЦ-1,9), ГАЗ-5201 (АЦ-2,4), ГАЗ-531201, МАЗ-500,
МАЗ-5334тз, МАЗ-55362.

Згідно накладних на внутрішнє
переміщення, ТОВ
«Південнафтапостачання» було видане
до основного складу, тобто для
використання в межах господарської
діяльності підприємства паливно -
мастильні матеріали, зокрема: бензин
А-92 кількістю 1803 л. вартістю без ПДВ
13792,48 грн. (ПМ-0000009 від 30.09.2011 року); бензин
А-92 кількістю 4477 л. вартістю без ПДВ
34319,33 грн.(ПМ-0000010 від 30.10.2011 року); бензин
А-92 кількістю 1963 л. вартістю без ПДВ
15118,59 грн. (ПМ-0000011 від 30.11.2011 року); бензин
А-95 кількістю 1350 л. вартістю 10497,49
грн.(ПМ-0000012 від 30.12.2011 року); бензин А-95
кількістю 578 л. вартістю без ПДВ 4252,99
грн. (ПМ-0000001 від 31.01.2012 року); бензин А-95
кількістю 1023 л. вартістю 7503,82 грн.
(ПМ-0000002 від 29.02.2012 року); бензин А-95
кількістю 1662 л. вартістю 12205,79 грн.
(ПМ-0000003 від 31.03.2012 року); бензин А-95
кількістю 1359 л. вартістю 9995,30 грн.
(ПМ-0000004 від 30.04.2012 року); бензин А-95
кількістю 1778 л. вартістю 13108,21 грн.
(ПМ-0000005 від 31.05.2012 року); бензин А-92 та А-95
кількістю 9644 л. вартістю 67423,28 грн.
(ПМ-0000006 від 30.06.2012 року); бензин А-95
кількістю 2963 л. вартістю 22486 грн. (ПМ-0000007
від 31.07.2012 року); бензин А-95 кількістю 2309
л. вартістю 17737,35 грн.(ПМ-0000008 від 31.08.2012
року); бензин А-95 кількістю 1711 л.
вартістю 13085,30 грн. (ПМ-0000009 від 30.09.2012
року); бензин А-95 кількістю 2050 л.
вартістю 15655,86 грн. (ПМ-0000010 від 31.10.2012
року); бензин А-95 кількістю 1428 л.
вартістю 10905,65 грн. (ПМ-0000011 від 30.11.2012
року); бензин А-95 кількістю 848 л.
вартістю 6476,18 грн. (ПМ-0000012 від 31.12.2012
року); бензин А-95 кількістю 1018 л.
вартістю 7774,47 грн. (ПМ-0000001 від 31.01.2013
року); бензин А-95 кількістю 1422 вартістю
10859,83 грн. (ПМ-0000002 від 28.02.2013 року); бензин
А-95 кількістю 1299 л. вартістю 9925,42
гривень (ПМ-0000003 від 31.03.2013 року).

Фактичне використання цього
бензину для експлуатації автомобілів,
що використовуються підприємством в
господарській діяльності
підтверджується відомостями витрат
палива за вересень-грудень 2011 року,
січень - грудень 2012 року та січень -
березень 2013 року.

Підтвердженням того, що пальне марок
А-92 та А-95 було використано в
господарській діяльності ТОВ
«Південнафтапостачання» є також
подорожні листи автомобілів ГАЗ-52 (АК
59-34 ВН); ГАЗ-53 АК5434АО, ГАЗ-3307 АК35-16 АО, ГАЗ
5312 АК-5435 КР, ГАЗ 5204 АК-54-33КО, , ГАЗ-52 148-83
КО; ГАЗ-53 АК 36-07 ВІ; Газ-53 № АК 5913-ВН.

На підставі зазначеного вище, висновки
податкової інспекції щодо
невикористання в господарській
діяльності позивача бензину А-95 та А-92 є
безпідставними.

При таких обставинах справи доводи
апеляційної скарги з вказаного питання
спростовуються у повній мірі
матеріалами справи.

Що стосується висновку податкової
інспекції про заниження позивачем
валового доходу та податкових
зобов'язань з ПДВ по
фінансово-господарським операціям із
ТОВ «Крим-Транс-Хліб» та ПРаТ «Красний
чабан», то судова колегія вважає такий
висновок відповідача безпідставним з
огляду на таке.

Як зазначалося вище, відповідно до
пунктів 135.1., 135.2 статті 135 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 187.1. статті 187
Кодексу (щодо ПДВ) датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 12.03.2013 між ТОВ
«Південнафтапостачання» та ПрАТ
«Красний чабан» було укладено договір
поставки паливно - мастильних
матеріалів.

14.03.2013 ПрАТ «Кримський Чабан» було
перераховано на користь ТОВ
«Південнафтапостачання» грошові
кошти в сумі 134467 гривень, в тому числі
ПДВ - 22411,17 гривень.

14.03.2013, за фактом отримання коштів, ТОВ
«Південнафтапостачання» було виписано
ПрАТ «Кримський Чабан» податкову
накладну № 27 від 14.03.2013 року на суму 134467
гривень, в тому числі ПДВ - 22411,17 гривень.

16.03.2013 ТОВ «Південнафтапостачання»
було поставлено на адресу ПрАТ
«Кримський Чабан» дизельне паливо на
загальну суму 134467 гривень, що
підтверджується накладною № 0164 та
довіреністю на отримання товару.

Також, 16.01.2013 між ТОВ
«Південнафтапостачання» та ТОВ «Крим
Транс Хліб» було укладено договір
поставки ПММ № ДГ-0000028.

На виконання зазначеного договору,
01.03.2013 ТОВ «Південнафтапостачання»
було поставлено ТОВ «Крим Транс Хліб»
дизельне паливо на загальну суму 108727,50
грн., в тому числі ПДВ - 12121,25 грн., що
підтверджується накладною № 0138 та
довіреністю на отримання товару.

01.03.2013 ТОВ «Південнафтапостачання»
було виписано ТОВ «Крим Транс Хліб»
податкову накладну № 5 на суму 108727,50
грн., в тому числі ПДВ - 18121,25 грн.

Доставка палива підтверджується
товарно - транспортною накладною від
01.03.2013.

Кошти за поставлений товар були
перераховані ТОВ «Крим Транс Хліб» на
користь позивача 04.03.2013 в сумі 18715
гривень, 05.03.2013 року в сумі 40000 гривень
та 06.03.2013 року в сумі 50012,50 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що
доходи, отримані позивачем від
реалізації палива на адресу ПрАТ
«Кримський Чабан» та ТОВ «Крим Транс
Хліб» були включені до складу доходів
підприємства, що підтверджується
даними картку рахунку: 702 за березень 2013
року .

На підставі виписаних на адресу ПрАТ
«Кримський Чабан» та ТОВ «Крим Транс
Хліб» податкових накладних позивачем
були сформовані податкові зобов'язання
за березень 2013 року, що підтверджується
податковою декларацією з ПДВ за
березень 2013 року з Додатком № 5 та
Реєстром виданих та отриманих
податкових накладних, згідно з якими за
фактом реалізації товару ПрАТ
«Кримський Чабан» позивачем були
сформовані податкові зобов'язання з
ПДВ на суму 22411,17 гривень та за фактом
реалізації товару ТОВ «Крим Транс
Хліб» - податкові зобов'язання з ПДВ в
сумі 35853,50 гривень (до яких також
увійшла сума ПДВ 18121,25 грн. на підставі
пн № 5 від 01.03.2013 року).

В апеляційній скарзі податкова
інспекція не наводить жодного
обґрунтування, жодного доказу в
спростування встановлених судом
першої інстанції обставин та висновків
суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи надані позивачем письмові
докази, що містяться в матеріалах
справи та враховуючи, що податкова
інспекція не надала належних доказів в
спростування відомостей первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліку позивача та
відомостей бухгалтерського обліку
позивача, судова колегія вважає, що
висновок відповідача щодо не включення
позивачем до складу доходу та
податкових зобов'язань отриманих
позивачем доходів від реалізації ППМ
на адресу ТОВ «Крим-Транс-Хліб» та ПРаТ
«Красний чабан» - є недоведеним та
безпідставним.

Суд першої інстанції повно з'ясував
фактичні обставини справи, правильно
встановив характер спірних
правовідносин у справі, правильно
надав юридичну оцінку спірним
правовідносинам у справі, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
судового рішення суду першої інстанції
- відсутні.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
06.12.2013 по справі №801/10389/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
Т.В. Дадінська

Судді підпис
В.А.Омельченко

підпис Т.М. Дудкіна

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Т.В. Дадінська