Справа № 9101/194298/2012
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2013 рокусправа № 1170/2а-841/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ясенової
Т.І.

суддів: Головко О.В.
Баранник Н.П.

секретар судового засідання:
Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за
апеляційними скаргами фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 та Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області,
яка є правонаступником Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
державної податкової служби на
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року у справі №1170/2а-841/12 за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової служби у
Кіровоградській області,
Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі за текстом - ФОП ОСОБА_1)
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової служби в
Кіровоградській області,
Світловодської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області (далі за
текстом - Світловодська ОДПІ), в якому
просила визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 22.02.2012
року; № від 22.02.2012 року; № від
22.02.2012 року; № від 22.02.2012 року.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Світловодської
ОДПІ № від 22.02.2012 року в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 23466, 10 грн. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Світловодської
ОДПІ № від 22.02.2012 року в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 2878, 25 грн. В решті позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційних скарг, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрована як фізична особа -
підприємець 31.03.2006 року Онуфріївською
районною державною адміністрацією,
взята на облік у Світловодській ОДПІ
(Онуфріївське відділення). Займаючись
господарською діяльності у сфері
лісництва та лісозаготівлі, у 2009, 2010, 2011
роках ФОП ОСОБА_1 перебувала на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, отримавши
свідоцтво платника єдиного податку та
сплачуючи єдиний податок. 22.12.2011 року
ФОП ОСОБА_1 подала до Онуфріївського
відділення Світловодської ОДПІ заяву
про припинення платника податків у
зв'язку з припиненням підприємницької
діяльності.

ДПА у Кіровоградській області
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2009 року по 16.01.2012 року, за
результатами якої ДПА у
Кіровоградській області складено акт
№1/8028 від 27.01.2012 року.

Відповідно до висновків акта
перевірки, позивачем, зокрема,
порушено:

- п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України - ненадання
документів на документальну перевірку;

- п.8 наказу ДПА України від 29.10.99 №599, пп.
„а" п.19.1 ст.19 Закону України „Про
податок з доходів фізичних осіб", пп.44.3
ст.44 ПК України - ненадання книги обліку
доходів та витрат на документальну
перевірку;

- ст. 1 Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва", в результаті чого
занижено обсяг виручки від реалізації
товарів (робіт, послуг) за 2009 рік на суму
338606, 83 грн. та за 2001 рік на суму 273030, 49
грн.;

- ст.ст. 1, 5 Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" - перевищено обсяг
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) 500 тис. грн., що дозволяє
перебувати на спрощеній системі
оподаткування та звітності;

- п.4 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з
громадян", пп.177.5.2 п.77.5 ст.177 ПК України -
неподання декларації про отримані
доходи за період з 08.10.10 по 31.12.10;

- ст.13 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з
громадян", п.13 Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом ДПІ
України від 21.04.93 №12 - заниження чистого
доходу на суму 248030,49 грн. за період з
08.10.10 по 31.12.10, внаслідок чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності у сумі 27903,43 грн. за 2010 рік;

- ч.2 ст.164.1 ст. 164 ПК України - заниження
чистого доходу на суму 354000 грн. за 2011
рік, внаслідок чого донараховано
податок на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності у сумі 57921,
60 грн. за 2011 рік;

- п.2.3.1 п.2.3 ст.2, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, ч.2 п.9.4, пп.
„а" п.9.6 ст.9 Закону України „Про
податок на додану вартість" та п.187.1
ст.187, п.198.3 ст.198 ПК України - заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 91248 грн., а саме
за листопад 2010 року - 38 075 грн., грудень
2010 року - 11 531 грн., січень 2011 року - 2 991
грн., лютий 2011 року - 2 162 грн., березень 2011
року - 17 781 грн., квітень 2011 року - 15 183
грн., травень 2011 року - 3 525 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки
Світловодською ОДПІ прийнято
податкові повідомлення - рішення:

- № від 22.02.12, яким позивачу
відповідно до пп. 54.3 ст.54 ПК України за
порушення ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про прибутковий
податок з громадян", п.13 Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, ч.2 ст.164.1 ст. 164 ПК України
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
сумі 85825, 03 грн. за основним платежем;

- № від 22.02.12, яким позивачу
відповідно до пп. 54.3 ст.54, ч.1 п.123.1 ст.123,
п.7 підрозділу ХХ ПК України за
порушення п.2.3.1 п.2.3 ст.2, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7,
ч.2 п.9.4 пп. „а" п.9.6 ст.9 Закону України
„Про податок на додану вартість"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у сумі 103651
грн., з яких 91248 грн. - основний платіж,
12403 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

- № від 22.02.12, яким позивачу
відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України за
порушення п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем „єдиний податок з фізичних
осіб" у сумі 510 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями;

- № від 22.02.12, яким позивачу
відповідно до п.7 підрозділу ХХ ПК
України за порушення п.4 ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України „Про
прибутковий податок з громадян",
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
сумі 1 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" №727/98
від 03.07.1998 року (далі за текстом - Указ
№727, чинний на момент здійснення
спірних правовідносин) спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Згідно зі статтею 4 Указу №727 спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва може застосовуватися
поряд з діючою системою оподаткування,
обліку та звітності, передбаченою
законодавством, на вибір суб'єкта
малого підприємництва.

Статтею 5 Указу №727 встановлено, що у
разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Таким чином, Указом №727 чітко
визначено, що якщо платник єдиного
податку допустив порушення умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, зокрема, перевищив
дозволені граничні обсяги виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) в розмірі 500 тис. грн. за рік, він
зобов'язаний з наступного звітного
періоду перейти на загальну систему
оподаткування. При цьому наявність
хоча б однієї з таких підстав як:
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг), що
перевищує допустимий розмір для
платників єдиного податку; здійснення
операцій або укладання угод на суму, що
перевищує допустимий розмір для
підприємців платників єдиного податку;
перевищення обсягу виручки,
максимально встановленого для
платників єдиного податку;
недотримання форми розрахунків,
передбачають перереєстрацію платника
єдиного податку платником податків на
загальних підставах. Недотримання
строків такої перереєстрації тягне за
собою встановлену законом
відповідальність.

Отже, оскільки законодавство з питань
оподаткування не звільняє від
оподаткування доходи, одержані
фізичною особою-підприємцем у разі
порушення умов Указу №727, тому суми
перевищення понад 500 тис. грн. повинні
оподатковуватись окремо згідно з
нормами чинного податкового
законодавства.

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю на час
виникнення спірних правовідносин було
врегульовано розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.92
№13-92 „Про прибутковий податок з
громадян", який застосовувався з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
Закону України „Про податок з доходів
фізичних осіб" та діяв до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 9.12 статті 9 статті 9
Закону України „Про податок з доходів
фізичних осіб", чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності. Так, за
замістом підпунктів 9.12.1, 9.12.2 вказаної
норми, оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту. Якщо
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту,
то такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності.

Аналогічні приписи містила стаття 13
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.93 №12, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 09.06.93 за
№64 та чинної на час виникнення спірних
правовідносин. При цьому, як
передбачено абазом 3 вказаної норми,
якщо витрати, безпосередньо
пов'язаними з одержанням доходу, для
цілей визначення оподатковуваного
доходу, не можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку №6 до цієї
Інструкції.

Податковий орган, перевіряючи
правильність визначення та повноти
відображення позивачем отриманої
виручки від надання послуг у звітах
платника єдиного податку за період з
01.01.09 по 31.12.11, зважаючи на ненадання
позивачем документального
підтвердження отриманих доходів та
понесених витрат, обрахував розмір її
виручки на підставі документів
(банківських виписок про рух кошів,
платіжних доручень, видаткових касових
ордерів), отриманих від контрагентів -
ДП „Онуфріївське лісове господарство",
ДП „Світловодське лісове
господарство", ДП „Долинське лісове
господарство", та встановив, що 08.10.10 ФОП
ОСОБА_1 внаслідок отримання коштів від
наданих послуг у сфері ведення
лісового господарства, лісництва та
лісозаготівлі, досягнула та перевищила
граничний обсяг виручки від реалізації
послуг у розмірі 500 тис. грн., що
дозволяв перебувати на спрощеній
системі оподаткування, а за підсумками
2010 року розмір виручки склав 748 030, 49
грн.

Судом встановлено, що всупереч статті 5
Указу №727, позивач не перейшла на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності, не сплатила податок з
доходів фізичних осіб, натомість,
отримавши 01.01.11 свідоцтво про сплату
єдиного податку на 2011 рік, продовжувала
безпідставно застосовувати спрощену
систему оподаткування.

Враховуючи наведене, сума перевищення
граничного розміру виручки ФОП ОСОБА_1
у 2010 році склала 248 030, 49 грн. (748 030, 49 грн.
- 500 000 грн.). Витрати від суми
перевищення валового доходу понад 500
тис. грн., досягнутого 08.10.10, обраховані
відповідно до абзацу 3 статті 13
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом ГДПІ України №12
від 21.04.93, склали 62 007, 62 грн. (248 030, 49 грн.
х 25%). Отже, сума чистого доходу ФОП
ОСОБА_1 у 2010 році (від перевищення 500 тис.
грн., дозволених Указом №727), який
підлягає оподаткуванню, склала 186 022, 87
грн. (248 030, 49 грн. - 62 007, 62 грн.). Таким
чином заниження позивачкою чистого
доходу за 2010 рік становить 186 022, 87 грн.,
у зв'язку з чим їй правомірно
донараховано 27 903, 43 грн. податку з
доходів фізичних осіб, за ставкою,
встановленою п.7.1 ст.7 Закону України
„Про податок з доходів фізичних осіб"
(186 022, 87 грн. х 15%).

З 01.01.11 набув чинності Податковий
кодекс України, який регулює відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, визначає
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 ПК
України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що податковий орган,
обраховуючи чистий оподатковуваний
дохід позивачки за 2011 рік як базу для
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб, визначив її загальний
оподатковуваний дохід за 2011 рік у 354 000
грн. - за даними поданого позивачкою
звіту суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи - платника єдиного
податку за ІУ квартал 2011 року про обсяг
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг). (а.с. 192). Між тим, у ході
перевірки податковим органом
встановлено, що позивачкою завищено
цей показник на 145 785, 26 грн., а обсяг
виручки за 2011 рік склав 208 214, 74 грн., про
що вказано на 33, 34 сторінках акту
перевірки №1/8028 від 27.01.12 (а.с. 27)

У ході перевірки витрати позивача за 2011
рік, безпосередньо пов'язані з
отриманням доходів, документально
підтверджені не були, а тому не були
взяті податковим органом до розрахунку
чистого оподатковуваного доходу.

Таким чином, податковий орган,
визначаючи об'єкт оподаткування за 2011
рік, припустився помилки, оскільки
обрахував його у 354 000 грн., тоді як він
становить 208 214, 74 грн. Внаслідок цього,
податковим органом в акті перевірки та
спірному податковому
повідомленні-рішенні неправильно
обчислено розмір донарахованого
податку з доходів фізичних осіб за 2011
рік у сумі 57 921, 60 грн.

Ставки податку на доходи фізичних осіб
встановлені статтею 167 ПК України.

Згідно з абзацами 1 та 2 пункту 167.1
статті 167 ПК України, у редакції від
01.01.11, ставка податку становить 15
відсотків бази оподаткування щодо
доходів, одержаних (крім випадків,
визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї
статті), у тому числі, але не виключно у
формі заробітної плати, інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат або інших виплат і винагород,
які виплачуються (надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
у державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

У разі якщо загальна сума отриманих
платником податку у звітному
податковому місяці доходів, зазначених
у абзаці першому цього пункту,
перевищує десятикратний розмір
мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
звітного податкового року, ставка
податку становить 17 відсотків суми
перевищення з урахуванням податку,
сплаченого за ставкою, визначеною в
абзаці першому цього пункту.

Законом України від 07.07.11 №3609-VI, який
набрав чинності 06.08.11, у статті 167 у
пункті 167.1 Податкового кодексу України
після абзацу другого доповнено новим
абзацом такого змісту: „Платники
податку, які подають податкові
декларації за податковий (звітний) рік
згідно з підпунктом „є" пункту 176.1
статті 176, статтями 177 і 178 цього розділу,
застосовують ставку податку 17
відсотків до частини
середньомісячного річного
оподатковуваного доходу, що перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року.
Розмір середньомісячного річного
оподатковуваного доходу
розраховується як сума загальних
місячних оподатковуваних доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, поділена на кількість
календарних місяців, протягом яких
платником податку було одержано такі
доходи у податковому (звітному) році, за
який здійснюється декларування".

ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність,
одержуючи дохід, протягом 5 календарних
місяців звітного податкового 2011 року
(січень, лютий, березень, квітень,
травень 2011 року). Її чистий дохід за
вказаний період (який зазначено у п. 167.1
ст. 167 Податкового кодексу) склав 208 214, 74
грн. Розмір середньомісячного річного
оподатковуваного доходу становить 41
642, 95 грн. (208 214, 74 грн. : 5 міс.), що є
більшим від 9 410 грн. - десятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 01.01.11 (941 грн.)
Перевищення становить 32 232, 94 грн. (41 642,
95 грн. - 9 410 грн.) за кожен місяць
здійснення діяльності та є базою
оподаткування податку з доходів
фізичних осіб за ставкою 17%. Сума
податку з доходів фізичних осіб за 5
місяців 2011 р. складає 34 455, 50 грн. за
таким розрахунком: ((9 410 грн. х 15% ) х 5
міс. + (32 232, 94 грн. х 17%) х 5 міс.).

Наведене свідчить, що у зв'язку з
виявленими порушеннями позивачці слід
було нарахувати податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 62 358, 93 грн. (27
903, 43 грн. + 34 455, 50 грн.) Відповідно, з 85 825,
03 грн. грошового зобов'язання з податку
з доходів фізичних осіб, нарахованих
позивачці, зайво нараховано 23 466, 10 грн.
(85 825, 03 грн. - 62 358, 93 грн.).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо протиправності та
скасування прийнятого податкового
повідомлення-рішення № від 22.02.12 в
частині збільшення грошового
зобов'язання на суму 23466,10 грн.

Перевіряючи правомірність податкового
повідомлення-рішення № від 22.02.12,
суд встановив, що порушення
податкового законодавства, які стали
підставою для збільшення позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, кваліфіковані
податковим органом за п.2.3.1 п.2.3 ст.2,
пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, ч.2 п.9.4 пп. „а" п.9.6 ст.9
Закону України „Про податок на додану
вартість".

У відповідності до підпункту 2.3.1 пункту
2.3 статті 2 Закону України „Про податок
на додану вартість" (чинного на час
виникнення спірних правовідносин),
особа підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку у разі, коли
загальна сума від здійснення операцій
з поставки товарів (послуг), у тому
числі з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Згідно з п. 9.3. ст.9 Закону особи, які
підпадають під визначення пункту 2.3
статті 2 цього Закону, зобов'язані
зареєструватися як платник податку у
податковому органі за їх
місцезнаходженням (місцем проживання).

Якщо обсяг оподатковуваних операцій
особи протягом звітного податкового
періоду перевищує суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, не більше ніж у два рази, така
особа зобов'язана надіслати
податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом. Особа, що
не надсилає таку заяву, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату податку на додану вартість на
рівні зареєстрованого платника без
права нарахування податкового кредиту
та отримання бюджетного відшкодування.
(абзац 2, 4 пункту 9.4 статті 9 Закону).

Відповідно до пп. „а" п.9.6. ст.9 Закону
заява про реєстрацію має бути подана
(надіслана) податковому органу особами,
що підлягають реєстрації згідно з
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, не пізніше двадцятого
календарного дня з моменту досягнення
суми оподатковуваних операцій,
визначеної зазначеним пунктом.

Судом встановлено, що позивач,
досягнувши 08.10.10 обсягу виручки у 500 тис.
грн., втративши у зв'язку з цим право
перебувати на спрощеній системі
оподаткування обліку та звітності та
підлягаючи обов'язковій реєстрації
платником ПДВ у листопаді 2010 року,
заяву про реєстрацію платником ПДВ до
податкової інспекції не подала.

Відповідно до пункту 183.10 статті 183 ПК
України будь-яка особа, що підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
податку, вважається платником податку
з першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому досягнуто обсягу
оподатковуваних операцій, визначеного
у статті 181 цього Кодексу, без права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту та отримання бюджетного
відшкодування до моменту реєстрації
платником податку на додану вартість.

Законом України „Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", який
набрав чинності 06.08.11, пункт 183.10 статті
183 ПК України викладено у новій
редакції, згідно з якою будь-яка особа,
яка підлягає обов'язковій реєстрації
як платник податку, і у випадках та в
порядку, передбачених цією статтею, не
подала до органу державної податкової
служби реєстраційну заяву, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Враховуючи наведене, позивач,
підлягаючи обов'язковій реєстрації як
платник податку на додану вартість з
листопада 2010 року, та не подавши до
органу державної податкової служби
заяву про реєстрацію платником ПДВ у
строк, установлений пп. „а" п.9.6 ст.9
Закону України „Про податок на додану
вартість", відповідно до абзацу 4 пункту
9.4 статті 9 Закону „Про податок на
додану вартість", пункту 183.10 статті 183
ПК України несе обов'язок з нарахування
та сплати податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Пунктом 1.6 статті 1 Закону України „Про
податок на додану вартість", підпунктом
14.1.179 пункту 14.1 ст.14 ПК України
встановлено, що податкове зобов'язання
- це загальна сума податку, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.

Згідно з п. 3.1 ст. 3 Закону України „Про
податок на додану вартість", пункту 185.1
статті 185 ПК України об'єктом
оподаткування є зокрема операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території
України.

У відповідності до п.4.1 ст.4 Закону
України „Про податок на додану
вартість" база оподаткування операції
з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з урахуванням акцизного
збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Подібні правила щодо порядку
визначення бази оподаткування в разі
постачання товарів/послуг викладені у
статті 188 ПК України.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону
України „Про податок на додану
вартість" передбачено, що об'єкти
оподаткування, визначені статтею 3
цього Закону, за винятком операцій,
звільнених від оподаткування, та
операцій, до яких застосовується
нульова ставка згідно з цим Законом,
оподатковуються за ставкою 20
відсотків. Податок становить 20
відсотків бази оподаткування,
визначеної статтею 4 цього Закону, та
додається до ціни товарів (робіт,
послуг).

Згідно зі статтями 193, 194 ПК України
ставки податку встановлюються від бази
оподаткування в таких розмірах: а) 17
відсотків; б) 0 відсотків. Операції,
зазначені у статті 185 цього Кодексу,
крім операцій, що не є об'єктом
оподаткування, звільнених від
оподаткування, та операцій, до яких
застосовується нульова ставка,
оподатковуються за ставкою, зазначеною
в підпункті "а" пункту 193.1 статті 193
цього Кодексу, яка є основною. Податок
становить 17 відсотків бази
оподаткування та додається до ціни
товарів/послуг.

У відповідності до пункту 10 підрозділу
2 розділу ХХ „Перехідні положення" ПК
України за податковими зобов'язаннями
з податку на додану вартість, що
виникли з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2013
року включно, ставка податку становить
20 відсотків.

Підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість" встановлено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Подібним чином визначає момент
виникнення податкового обов'язку
(податкового зобов'язання в розумінні
пп. 14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України) пункт 187.1
статті 187 ПК України.

Судом встановлено, що при обрахуванні
податковим органом суми заниженого
позивачкою податкового зобов'язання з
ПДВ, об'єктом оподаткування визначено
вчинювані нею операції з поставки
(надання) послуг у сфері ведення
лісового господарства, лісництва та
лісозаготівлі на користь ДП
„Онуфріївське лісове господарство", ДП
„Світловодське лісове господарство",
ДП „Долинське лісове господарство"; за
базу оподаткування взято вартість цих
послуг, вказану у документах, наданих
згаданими контрагентами, яка склала 190
375, 49 грн. - за листопад 2010 року, 57 654, 41
грн. - за грудень 2010 року, 14 952, 59 грн. - за
січень 2011 року, 10 810, 74 грн. - за лютий 2011
року, 88 906, 71 грн. - за березень 2011 року, 75
917, 26 грн. - за квітень 2011 року, 17627, 44 грн. -
за травень 2011 року. (а.с. 205-206), а датою
виникнення у позивачки податкових
зобов'язань визначено момент
зарахування коштів від замовників на
банківський рахунок позивачки та
оприбуткування у касі коштів, які
отримано від замовників за надані
послуги.

Виходячи з зазначених підрахунків сум
коштів, отриманих від замовників за
надані послуги, зважаючи на те, що
вчинювані позивачем упродовж
листопада 2010 року - травня 2011 року
операції з поставки покупцям послуг є
об'єктами оподаткування, визначеними
ст.3 Закону України „Про податок на
додану вартість", ст. 185 ПК України,
податковий орган правильно обрахував
податок за цими операціями поставки за
основною ставкою 20 %, що склало 91 248 грн.,
а саме за листопад 2010 року - 38 075 грн.,
грудень 2010 року - 11 531 грн., січень 2011
року - 2 991 грн., лютий 2011 року - 2 162 грн.,
березень 2011 року - 17 781 грн., квітень 2011
року - 15 183 грн., травень 2011 року - 3 525
грн., та встановив заниження податкових
зобов'язань з ПДВ за вказані періоди у
відповідних сумах.

На цій підставі ФОП ОСОБА_1 правомірно
донараховано зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 91248 грн., про
що прийнято спірне податкове
повідомлення - рішення № від 22.02.12.

Визначаючи розмір штрафних санкцій у
згаданому податковому
повідомленні-рішенні, податковий орган
керувався абзацом 1 пункту 123.1 статті 123
ПК України, яким передбачено, що у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, це тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Як вбачається з розрахунку, складеного
під час розгляду справи на вимогу суду,
штрафні санкції у зв'язку з
донарахуванням грошових зобов'язань з
ПДВ за період з 08.10.10 по 31.12.10 обчислені у
розмірі 25% суми визначеного
податкового зобов'язання за цей період,
що склало 12 401, 50 грн. (49 606 грн. х 25%), а за
період з 01.01.11 по 31.12.11 - у розмірі 1 грн.,
виходячи з положень пункту 7 підрозділу
10 розділу XX „Перехідні положення" ПК
України, яким передбачено, що штрафні
санкції за порушення податкового
законодавства за період з 1 січня по 30
червня 2011 року застосовуються у
розмірі не більше 1 гривні за кожне
порушення.

Таким чином, податковим органом не
взяті до уваги податкові періоди, у які
позивачем допущено заниження
податкового зобов'язання з ПДВ, що
стало підставою для збільшення їй
грошового зобов'язання та накладення
штрафів. Так, у зв'язку з донарахуванням
податкового зобов'язання з ПДВ за
листопад 2010 року у розмірі 38 075 грн. до
позивачки на підставі абзацу 1 пункту
123.1 статті 123 ПК України, пункту 11
підрозділу 10 розділу XX "Перехідні
положення" ПК України має бути
застосований штраф у розмірі 9 518, 75 грн.
(38 075 грн. х 25%). Натомість за заниження
податкового зобов'язання за грудень 2010
року (порушення допущено у січні 2011
року, оскільки обов'язок з нарахування
та сплати податкового зобов'язання з
ПДВ за грудень 2010 настав у позивачки у
січні 2011 року), січень 2011 року, лютий 2011
року, березень 2011 року, квітень 2011 року,
травень 2011 року штрафна санкція,
виходячи з положень пункту 7 підрозділу
10 розділу XX "Перехідні положення" ПК
України, за кожен з цих періодів
повинна складати 1 гривню, а разом - 6
грн.

Відтак, загальна сума штрафних
(фінансових) санкцій має складати 9 524, 75
грн. (9 518, 75 грн. + 6 грн.), решта 2 878, 25 грн.
штрафу застосовані зайво (12 403 грн. - 9
524, 75 грн.).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що податкове повідомлення -
рішення № від 22.02.12 є протиправним
та підлягає скасуванню в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за
штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 2 878, 25 грн.

Перевіряючи правомірність спірного
податкового повідомлення - рішення
№ від 22.02.12, яким позивачу
відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України за
порушення п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем „єдиний податок" у сумі 510
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, суд дійшов до таких
висновків.

У відповідності до пунктів 44.1, 44.3, 44.5 ПК
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. У разі
ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву.

У разі втрати, пошкодження або
дострокового знищення документів,
зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї
статті, платник податків зобов'язаний у
п'ятиденний строк з дня такої події
письмово повідомити орган державної
податкової служби за місцем обліку в
порядку, встановленому цим Кодексом
для подання податкової звітності, та
митний орган, яким було здійснено митне
оформлення відповідної митної
декларації. Платник податків
зобов'язаний відновити втрачені
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
повідомлення до органу державної
податкової служби, митного органу.

Згідно з підпунктами 20.1.6, 20.1.8 пункту 20.1
статті 20 ПК України органи державної
податкової служби мають право: для
здійснення функцій, визначених
податковим законодавством, отримувати
безоплатно від платників податків, у
тому числі благодійних та інших
неприбуткових організацій, у порядку,
визначеному цим Кодексом, інформацію,
довідки, копії документів (засвідчені
підписом платника податків або його
посадовою особою та скріплені печаткою
(за наявності) про
фінансово-господарську діяльність,
отримувані доходи, видатки платників
податків та іншу інформацію, пов'язану
з обчисленням та сплатою податків,
дотриманням вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
яким покладено на органи державної
податкової служби, а також фінансову та
статистичну звітність, в порядку та на
підставах, визначених цим Кодексом; під
час проведення перевірок вивчати та
перевіряти первинні документи, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку, інші регістри,
фінансову, статистичну звітність,
пов'язані з обчисленням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби;

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК
України платник податків зобов'язаний
надати посадовим (службовим) особам
органів державної податкової служби у
повному обсязі всі документи, що
належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

Судом встановлено, що 20.01.09 ОСОБА_1
зареєструвала в Онуфріївському
віділенні Світловодської ОДПІ Книгу
обліку доходів та витрат за №173.

Згідно зі статтею 4 Указу Президента
України „Про спрощену систему
оподаткування обліку та звітності"
форма книги обліку доходів та витрат,
що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Указу, і порядок її
ведення суб'єктами малого
підприємництва, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, встановлюються Державною
податковою адміністрацією України.

Пунктом 8 Порядку видачі свідоцтва про
сплату єдиного податку, затвердженого
наказом ДПА України від 29.10.99 №599,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 01.11.99 за №752/4045, встановлено, що
для визначення результатів власної
підприємницької діяльності на
підставі хронологічного відображення
здійснених господарських і фінансових
операцій платник єдиного податку веде
Книгу обліку доходів і витрат згідно із
додатком №10 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.93 №12 та зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 09.06.93 за
№64. При цьому обов'язковому заповненню
підлягають лише графи „період обліку",
„витрати на виробництво продукції",
„сума виручки (доходу)", „чистий доход".

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.01 №1269 затверджено Порядок
ведення книги обліку доходів і витрат
(надалі - Порядок), відповідно до якого
передбачено обов'язок суб'єкта
підприємницької діяльності, який
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування, вести та зберігати
протягом 3 років після виконання
останнього запису Книгу обліку доходів
і витрат, в якій відображаються всі
господарські та фінансові операції
платника єдиного податку. Вказані
записи до Книги обліку доходів і витрат
здійснюються платником єдиного
податку на підставі первинних
документів, які повинні бути надані для
перевірки як підтвердження отриманих
доходів та понесених витрат.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 для
проведення перевірки не було надано ні
книгу обліку доходів та витрат, ні
будь-якої іншої первинної документації
на підтвердження отриманих доходів та
понесених витрат. Не надано таких
документів і під час судового розгляду
справи. Також позивачем не надано до
суду доказів направлення до
податкового органу відповідного
письмового повідомлення про втрату
книги обліку доходів та витрат, як це
передбачено п.44.5 ст.44 ПК України.

Згідно з пунктом 121.1 статті 121 ПК
України незабезпечення платником
податків зберігання первинних
облікових та інших регістрів,
бухгалтерської та статистичної
звітності, інших документів з питань
обчислення і сплати податків та зборів
протягом установлених статтею 44 ПКУ
строків їх зберігання та/або ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копії при здійсненні податкового
контролю у випадках, передбачених ПКУ,
тягнуть за собою накладання штрафу в
розмірі 510 гривень.

Враховуючи наведене, податковим
органом правомірно прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 22.02.2012
рокую яким позивачу застосовано штраф
на підставі пункту 121.1 статті 121 ПК
України.

Вирішуючи спір щодо правомірності
податкового повідомлення-рішення
Світловодської ОДПІ № від 22.02.12,
яким позивачу відповідно до п.7
підрозділу ХХ ПК України за порушення
п.4 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з
громадян" збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у сумі 1 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, суд виходив з
того, що відповідно до абзацу перший
пункту 4 статті 14 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про прибутковий
податок з громадян", чинного на час
виникнення спірних правовідносин,
громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом. В декларації
зазначаються загальні суми одержаного
доходу, витрат i сплаченого податку за
звітний рiк або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

У відповідності до пункта 14.5.
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року №12, чинної
на час виникнення спірних
правовідносин, фізичні особи, які
займаються підприємницькою
діяльністю, надають податковому органу
податкові декларації наростаючим
підсумком з початку року (за квартал;
півріччя, три квартали, рік), у строки,
визначені законом (протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу, тобто не
пізніше: 10 травня - за I квартал, 9 серпня
- за перше півріччя, 9 листопада - за 9
місяців, 9 лютого наступного року - за
звітний рік). У декларації зазначаються
загальні суми одержаного доходу,
витрат і сплаченого податку за звітний
податковий період, за який
здійснюється оподаткування.

Згідно з пунктом 177.5 статті 177 ПК
України, який набрав чинності 01.01.11,
фізичні особи-підприємці подають до
органу державної податкової служби
податкову декларацію за місцем своєї
податкової адреси за результатами
календарного року у строки,
встановлені цим Кодексом для річного
звітного податкового періоду, в якій
також зазначаються авансові платежі з
податку на доходи.

Відповідно підпункту 49.18.5 пункту 49.18
статті 49 ПК України податкові
декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному року для
платників податку на доходи фізичних
осіб - підприємців - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) року.

Згідно з підпунктом 177.5.2 пункту 177.5
статті 177 ПК України, фізичні особи -
підприємці, які зареєстровані протягом
року в установленому законом порядку
або перейшли із спрощеної системи
оподаткування на загальну систему
оподаткування чи сплачували
фіксований податок до набрання
чинності Кодексом, подають податкову
декларацію за результатами звітного
кварталу, в якому розпочата така
діяльність або відбувся перехід на
загальну систему оподаткування. Вперше
зареєстровані підприємці в податковій
декларації також зазначають
інформацію про майновий стан та доходи
за станом на дату державної реєстрації
підприємцем. Платники податку
розраховують та сплачують авансові
платежі у строки, визначені підпунктом
177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що
настануть у звітному податковому році.

У відповідності до пункту 120.1 статті 120
ПК України неподання або несвоєчасне
подання платником податків або іншими
особами, зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання. Ті самі дії,
вчинені платником податків, до якого
протягом року було застосовано штраф
за таке порушення, тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 1020 гривень
за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Судом встановлено, що позивачем у ІV
кварталі 2010 року отримано дохід у сумі,
що перевищив граничний обсяг виручки у
500 тис. грн., що дозволяв перебувати на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, а тому у зв'язку з
перевищенням виручки від реалізації
товарів (робіт, послуг) поряд зі звітом
суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи - платника єдиного
податку за ІV квартал 2010 року, вона
повинна була подати декларацію про
доходи, задекларувавши суму
перевищення та сплативши з неї податок
з доходів фізичних осіб.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку щодо правомірності
прийнятого податкового
повідомлення-рішення № від 22.02.12
року, яким позивачу застосовано
штрафну (фінансову) санкціюв розмірі 1
грн.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи та правильно застосовано до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують. Підстави для скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 та Світловодської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області -
залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року у справі №1170/2а-841/12 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
Н.П. Баранник