Справа № 1617/2а-3/2012
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2012 р. 28.02.14 Справа №
1617/2а-3/2012Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Лохвицької районної державної
адміністрації Полтавської області на
постанову Лохвицького районного суду
Полтавської області від 23.01.2012р. по
справі № 1617/2а-3/2012

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Лохвицької районної
державної адміністрації Полтавської
області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

13.01.12 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду із позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Лохвицької районної
державної адміністрації Полтавської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити певні дії.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Лохвицького районного суду
Полтавської області від 23.01.2012 року
адміністративний позов було
задоволено

Визнано бездіяльність Управління
праці та соціального захисту населення
Лохвицької райдержадміністрації
Полтавської області протиправною.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Лохвицької райдержадміністрації
Полтавської області здійснити
перерахунок та нарахування позивачу
одноразової компенсації за шкоду
заподіяну здоров`ю, як учаснику
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС І категорії інваліду ІІ групи у
розмірі сорока п`яти мінімальних
заробітних плат із застосуванням
розміру мінімальної заробітної плати
на момент проведення виплати.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимоги апеляційної
скарги зазначив, що нарахування та
виплата позивачу одноразова
компенсація, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, який став інвалідом ІІ групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи
була проведена на підставі та у
розмірах визначених постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Окрім того,
відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу
України будь-які платежі можна
здійснювати лише за наявності
бюджетного призначення.

Враховуючи зазначене, на думку
апелянта нарахування та виплата
позивачу одноразової компенсації, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи проведена
відповідно до вимог діючого
законодавства та в межах бюджетних
асигнувань.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) справа
розглядається в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України
справа розглядається в межах
апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
одноразової компенсації, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи відповідно
до ст. 48 Закону України № 796-ХІІ у
розмірі 30 мінімальних заробітних плат,
а відповідач провів виплату
зазначеної допомоги у розмірі меншому,
ніж це передбачено відповідним
Законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач віднесений до І
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
01.07.2011 року йому була встановлена ІІ
група інвалідності, захворювання
пов'язаного із виконанням обов'язків
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, в зв'язку з чим, у
нього з'явилось право на отримання
одноразової компенсації учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи"(далі -Закон України №
796-ХІІ).

Відповідно до наявної в матеріалах
справи довідки відповідача від 13.01.2012
року зазначено, що позивачу одноразова
компенсація, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, який став інвалідом ІІ групи
внаслідок Чорнобильскої катастрофи,
нарахована та виплачена в сумі 284,40
грн.

Відповідачем виплату одноразової
компенсації позивачу, як учаснику
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи було
проведено на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачено
Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 48 Закону України № 796
одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, виплачується в таких
розмірах: інвалідам I групи -60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до вище зазначеної статті у
разі встановлення інвалідності вищої
групи інвалідам виплачується різниця у
компенсаціях. Виплата здійснюється з
мінімальної заробітної плати, яка
склалася на момент встановлення
інвалідності чи втрати годувальника.

Стаття 48 Закону України № 796
встановлює, що розмір одноразової
компенсації учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, визначається з
урахуванням мінімальної заробітної
плати.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи"встановлений розмір
компенсації при встановленні групи
інвалідності.

Проте колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
обґрунтованості заявлених позовних
вимог, оскільки постанова Кабінету
Міністрів України № 836 була прийнята до
того моменту, як Кабінету Міністрів
України було законодавцем надано право
встановлювати розміри зазначених
виплат. Після ж надання Кабінету
Міністрів України права встановлювати
розміри зазначених виплат, останній
даним не скористався і постанов з цього
питання прийнято не було.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Виходячи з вище викладеного, колегія
суддів зазначає, що застосуванню
підлягає Закон України № 796, як
нормативно-правовий акт, який має вищу
юридичну силу порівняно з постановою
КМУ № 836.

Посилання відповідача, як на
правомірність своїх дій щодо
проведення виплати щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення
позивачу відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року є безпідставним, оскільки
дана постанова була прийнята Кабінетом
Міністрів України в той час, коли такі
повноваження у нього були відсутні.

Таким чином, відповідач, провівши
виплату позивачу одноразової
компенсації, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, який став інвалідом ІІ групи
внаслідок Чорнобильської катастрофи в
розмірі визначеному постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року діяв всупереч вимогам
чинного законодавства.

А тому, колегія суддів прийшла до
висновку, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що виплата
позивачу одноразової компенсації, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, який став
інвалідом ІІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи повинна
бути проведена у розмірі встановленому
ч.4 ст. 48 Закону України №796.

Враховуючи особливий статус громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та
обумовлену цим необхідність їх
адекватного соціального захисту,
Верховна Рада у 2006 році доповнила Закон
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" ст. 71, якою
встановлено, що дія положень цього
Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону (Закон N 231-V від
05.10.2006 року "Про внесення змін до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи").

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру разової
грошової допомоги на оздоровлення
застосуванню підлягають положення ст.
48 Закону України № 796-ХІІ, а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

З огляду на вищезазначене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги щодо
правомірності дій по нарахуванню та
виплаті допомоги позивачеві є
безпідставними з вище наведених
підстав і висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скарзі без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. .

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, п. 3 ч. 1 ст. 197, 198,
200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Лохвицької районної державної
адміністрації Полтавської області
залишити без задоволення.

Постанову Лохвицького районного суду
Полтавської області від 23.01.2012р. по
справі № 1617/2а-3/2012 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Григоров А.М.Судді
Мельнікова Л.В. Подобайло З.Г.