Справа № 2а-7405/08/1370
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/27205/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою Львівського
міського центру зайнятості до
відкритого акціонерного товариства
"Львівський дослідний нафтомаслозавод"
про стягнення штрафу,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою відкритого
акціонерного товариства "Львівський
дослідний нафтомаслозавод" (далі -
Товариство) на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
14 травня 2009 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року Львівський міський
центр зайнятості (далі - Центр
зайнятості) звернувся до суду з позовом
про стягнення з Товариства штрафу в
розмірі 22442 гривні 31 копійка.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідач 25 червня 2008
року вивільнив двох працівників ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на підставі пункту 1 частини
першої статті 40 КЗпП України. Актом від
21 серпня 2008 року перевірки
дотримання законодавства України про
зайнятість населення встановлено
недотримання відповідачем приписів
пункту 5 статті 20 Закону України від 1
березня 1991 року № 803-XII (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 803-XII) щодо
своєчасного подання звіту про
вивільнення працівників за формою 4-ПН,
внаслідок чого йому нараховано штраф у
розмірі 22 442 гривні 31 копійка, який,
незважаючи на письмову вимогу позивача
від 20 жовтня 2008 року, відповідачем
добровільно не сплачено.

Посилаючись на наведені обставини,
просив позов задовольнити.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14
травня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року, позовні вимоги задоволено.

В обґрунтування касаційної скарги
відповідач посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та прийняття
нового, про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Позивач своїм правом, як сторони у
справі, не скористався та заперечень на
касаційну скаргу не подав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Згідно з пунктом 5 статті 20 Закону №
803-XII при вивільненні працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, у тому числі
ліквідацією, реорганізацією або
перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників,
підприємства, установи, організації,
незалежно від форм власності
зобов'язані повідомити про це не
пізніше як за два місяці у письмовій
формі (форма 4-ПН) державну
службу зайнятості, вказуючи підстави і
строки вивільнення, найменування
професій, спеціальностей, розмір
оплати праці, а в десятиденний строк
після вивільнення - списки фактично
вивільнених працівників.

У разі неподання або порушення строків
подання цих даних стягується штраф у
розмірі річної заробітної плати за
кожного вивільненого працівника. Ці
кошти зараховуються до фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття і використовуються для
фінансування заходів щодо
працевлаштування та соціального
захисту вивільнених працівників.

Судами встановлено, що відповідач з 25
червня 2008 року вивільнив двох
працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
підставі пункту 1 частини першої статті
40 КЗпП України. Однак, звіту про їх
вивільнення за формою 4-ПН позивачу не
надіслав.

Згідно з довідками Товариства №10-443 та
№10-444 від 27 серпня 2008 року
річна заробітна плата вивільнених
працівників в сукупності склала 22 442
гривні 31 копійку.

Сплатити в добровільному порядку суму
штрафу на вимогу позивача від 20 жовтня
2008 року №7171/14 відповідач відмовився.

Відповідно до частини першої статті 71
КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги чи заперечення.

З огляду на наведені правові норми та, з
урахуванням встановлених судами
обставин справи, колегія суддів вважає,
що суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку про доведеність
позивачем правомірності своїх дій і, як
наслідок, обґрунтовано задовольнили
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача штрафу
за порушення вимог пункту п'ятого
статті 20 Закону № 803-XII.

Посилання відповідача про направлення
ним звіту про фактичне вивільнення
працівників за формою 4-ПН 20 червня 2008
року, доказом чого є поштова квитанція,
судами вірно не взято до уваги з огляду
на те, що вона не є доказом направлення
звіту про фактичне вивільнення
працівників, а лише свідчить про
надання поштових послуг.

В обґрунтування доводів касаційної
скарги відповідач зазначив, що
відповідно до частини четвертої статті
12 Закону України від 14 травня 1992
року № 2343-XII "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство вводиться мораторій на
задоволення вимог кредиторів, протягом
дії якого не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Оскільки ухвалою Господарського суду
Львівської області від 21 січня 2008 року
порушено провадження у справі про його
банкрутство, а ухвалою цього ж суду від
27 березня 2009 року визнано банкрутом і
розпочато процедуру ліквідації, суди
безпідставно визнали обґрунтованим
застосування позивачем відносно нього
штрафу.

Втім, такі доводи правильності
висновку судів попередніх інстанцій не
спростовують, оскільки штраф,
нарахований відповідачу за неподання
звітності є не грошовим зобов'язанням
чи зобов'язанням щодо сплати страхових
внесків, податком, збором (обов'язковим
платежем), а є різновидом
адміністративно-господарської
санкції, тобто заходом майнового
характеру, спрямованим на припинення
правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків. Отже, зазначені
відповідачем норми матеріального
права застосуванню до спірних
правовідносин не підлягають.

Враховуючи те, що доводи касаційної
скарги правильності висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують,
останні під час розгляду справи вірно
застосували норми матеріального права
та не порушили норми процесуального
права, відповідно до частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України, підстави для
скасування ухвалених ними рішень
відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства "Львівський
дослідний нафтомаслозавод" залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 14 травня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 24 березня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников