Справа № 2а-5411/10/1770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/34386/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Борисенко І.В.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня
2011 року

у справі № 2а-5411/10/1770

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Рівне

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року, позов Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_3 (позивач) до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне (відповідач) задоволено повністю.
Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення
№ /0/17-100 від 22 червеня 2010 року, №
/1/17-100 від 31 серпня 2010
року, № /2/17-100 від 10 листопада 2010
року. Присуджено на користь СПД-ФО
ОСОБА_3 з Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2011 року, ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити
повністю.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку СПД-ФО ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 05 листопада 2007 року
по 31 березня 2010 року, за результатами
якої складено акт № 100/17-117/НОМЕР_1 від 10
червня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/17-100 від 22 червеня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 59 049,00 грн. (39 366,00 грн.
- основний платіж, 19 683,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скарги
позивача залишено без
задоволення, а також прийнято
податкові повідомлення-рішення
№ /1/17-100 від 31 серпня
2010 року та № /2/17-100 від
10 листопада 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 4.1 статті 4,
підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпунктів 7.4.1,
7.4.3, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
включенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаних
автотранспортних засобів, з огляду на
їх реєстрацію не на суб'єкта
підприємницької діяльності, а на
фізичну особу ОСОБА_3

Задовольняючи позов повністю, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За змістом статей 52, 128
Господарського кодексу України
відокремлення майна, яке
використовується фізичною
особою-підприємцем для здійснення
підприємницької діяльності, від усього
належного такій фізичній особі майна
не передбачено.

В свою чергу, Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), встановлено
можливість реєстрації транспортних
засобів лише за юридичними чи
фізичними особами та не передбачено їх
реєстрації за фізичними
особами-підприємцями.

Таким чином, реєстрація
транспортних засобів на фізичну особу
не є тією обставиною, яка може свідчити
про їх придбання без мети подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника, за умови
дотримання ним вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

Поряд з цим судовими інстанціями
встановлено, що в охоплений перевіркою
період позивачем придбано автомобілі
марки ISUZU NQR 71P з бортовою тентовою
платформою, JAC HFC1045К та ГАЗ 3302-414-У, що
підтверджується належним чином
складеними первинними та платіжними
документами, та включено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, сплачені в їх ціні, на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних.

Придбані вантажні автомобілі
використовувались СПД-ФО ОСОБА_3 у
власній господарській діяльності, в
саме - здавались у найм, що
засвідчується долученими позивачем до
матеріалів справи договорами оренди
вищевказаних транспортних засобів,
актами прийому-передачі автомобілів,
актами виконання послуг оренди, а також
контролюючим органом не заперечується.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суди першої та
апеляційної інстанцій повно та
всебічно, оцінивши фактичні обставини
справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
дійшли правильного висновку про
відсутність у відповідача в даному
випадку правових підстав для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України не знаходить підстав, які могли
б призвести до зміни чи скасування
постанови Рівненського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року та ухвали Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
відхилити, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Борисенко І.В.

Карась О.В.