Справа № 2а/2570/3097/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/39932/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2012
року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2013
року

у справі №2а/2570/3097/12

за позовом Чернігівської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної

служби України в Чернігівській
області

до Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області

про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2012 року Чернігівська виправна
колонія управління Державної
пенітенціарної служби України в
Чернігівській області (далі по тексту
Виправна колонія) звернулась до суду з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області
(далі по тексту ДФІ в Чернігівській
області), яким, з урахуванням уточнень
позовних вимог, просила визнати
незаконними дії відповідача в частині
повторної перевірки
фінансово-господарської діяльності
Виправної колонії за період з 01.01.2010
року по 31.03.2011 року та щодо порядку
проведення перевірки, визнати
протиправними пункти 2, 3, 4, 5, 6, 8 вимоги
про усунення виявлених порушень,
встановлених при проведенні ревізії
фінансового - господарської діяльності
Чернігівської виправної колонії (№ 44)
за період з 01.01.2010 року по 30.04.2012 року за
№25-08-18-14/7041 від 03.09.2012 року ДФІ в
Чернігівській області.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня
2012року у справі №2а/2570/3097/12, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2013 року у зазначеній справі,
позов задоволено частково, визнано
протиправними пункти 2, 3, 4, 6 вимоги ДФІ
в Чернігівській області про усунення
виявлених порушень, встановлених при
проведенні ревізії
фінансово-господарської діяльності
Чернігівської виправної колонії (№ 44)
за період з 01.01.2010 року по 30.04.2012 року за
№25-08-18-14/7041 від 03.09.2012 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
часткової обґрунтованості позивачами
своїх вимог. Виправною колонією
правомірно нараховувалось та
виплачувалось підвищення посадових
окладів у розмірі 20 % до посадового
окладу за особливі умови праці,
пов'язані з роботою із засудженими, а
також надбавку за безперервну роботу,
оскільки на час перевірки Установа
повинна була користуватися наказом
Міністерства внутрішніх справ України
№ 407 від 26.06.1993 року, Галузевою угодою,
Колективним договором прийнятим по
Установі та зареєстрованим у
визначеному законом порядку. Крім того,
надання позивачем своїм працівникам
допомоги на оздоровлення в межах фонду
оплати праці є правомірним, оскільки в
іншому випадку це буде вважатися
бюджетним зобов'язанням, яке не
передбачено кошторисними витратами
установи та дана виплата буде
кваліфікуватися бюджетним
правопорушенням.

Не погоджуючись з рішенням судів
попередніх інстанцій, ДФІ в
Чернігівській області звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить
вищезазначені судові рішення
скасувати в частині задоволених
позовних вимог, ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Виправна колонія подала до Вищого
адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошувала на відповідність
судових рішень обставинам справи та
вимогам законодавства України. Позивач
просив залишити касаційну скаргу без
задоволення, судові рішення - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДФІ в Чернігівській
області проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Виправної колонії за період з 01.01.2010
року по 30.04.2012 року.

В процесі проведення ревізії виявлені
порушення фінансової дисципліни та
складений акт № 25-08-21/11 від 25.07.2012 року,
на підставі якого прийнято вимогу про
усунення Виправною колонією виявлених
порушень № 25-08-18-14/7041 від 03.09.2012року.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Порядком підвищення посадових окладів
(тарифних ставок) працівників установ
Державної кримінально-виконавчої
служби, які не мають спеціальних звань
рядового і начальницького складу, за
особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах,
затвердженим наказом Державного
департаменту з питань виконання
покарань від 03.10.2004 року №190, визначено,
що керівники установ виконання
покарань, слідчих ізоляторів Державної
кримінально-виконавчої служби мають
права встановлювати працівникам, які
не мають спеціальних звань рядового та
начальницького складу, посадові оклади
(тарифні ставки) з підвищенням за
особливі умови праці, пов'язані з
роботою із засудженими та особами, що
тримаються у слідчих ізоляторах, у
розмірах, передбачених чинним
законодавством.

Відповідно до пп. 7.1. п. 7 «Порядку
підвищення посадових окладів (тарифних
ставок) працівників установ Державної
кримінально-виконавчої служби, які не
мають спеціальних звань рядового і
начальницького складу, за особливі
умови праці, пов'язані з роботою із
засудженими та особами, що тримаються у
слідчих ізоляторах» підвищення
посадових окладів (тарифних ставок)
працівників за особливі умови праці,
пов'язані з роботою із засудженими та
особами, які тримаються у слідчих
ізоляторах, установлюються у таких
розмірах: зокрема, у
кримінально-виконавчих установах
закритого типу та на їх підприємствах
(у залежності від рівня безпеки
установи): мінімального рівня безпеки
із загальними умовами тримання - до 20
відсотків.

Згідно постанов Кабінету Міністрів
України від 22.04.1999 №653 «Про заходи щодо
забезпечення діяльності Державного
департаменту з питань виконання
покарань»та від 18.08.1999 №1510 «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників кримінально-виконавчої
системи», наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 24.05.2000року №98
затверджена Інструкція про порядок
виплати процентної надбавки за
безперервну роботу робітникам і
службовцям підприємств, установ,
організацій та навчальних закладів
кримінально - виконавчої системи.

Пунктом 3 наказу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 24.05.2000 року №98
визначена надбавка за безперервну
роботу підлягає виплаті в межах
асигнувань, що виділяються на
утримання органів і підрозділів
кримінально-виконавчої системи, та за
рахунок і в межах фондів оплати праці
підприємств, що знаходяться на
госпрозрахунку.

Наказом Державного департаменту
України № 175 від 25.05.2010 року скасований
наказ Державного департаменту України
з питань виконання покарань від 24.05.2000
року №98, однак діяв наказ МВС України
№407 від 26.06.1993 року.

Суди в своїх рішеннях зазначили, що
Чернігівська виправна колонія
підпорядкована Державному
департаменту України з питань
виконання покарань, та у своїй
діяльності зобов'язана керуватись
наказами Державного департаменту
України з питань виконання покарань,
тобто виплачувати процентну надбавку
за безперервну роботу своїм робітникам
і службовцям, з цими висновками
погоджується і судова колегія,
оскільки вони відповідають обставинам
справи.

Стосовно виплатам працівникам
позивача матеріальної допомоги, слід
виходити з наступного.

За нормою пп.3 п.2 постанови Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 року №268
«Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів»
надано право керівникам органів,
зазначених у пункті 1 цієї постанови, у
межах затвердженого фонду оплати праці
надавати працівникам матеріальну
допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі, що не перевищує
середньомісячної заробітної плати
працівника (місячного грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького складу).

Згідно статті 48 Бюджетного кодексу
України розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Будь-які зобов'язання,
взяті за коштами Державного бюджету
України без відповідних бюджетних
асигнувань або ж з перевищенням
повноважень, встановлених бюджетним
кодексом України та Законом України
«Про Державний бюджет України» не
вважаються бюджетними зобов'язаннями і
не підлягають оплаті за рахунок
бюджетних коштів. Взяття таких
зобов'язань є порушенням бюджетного
законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вказує
на правомірність висновків судів про
скасування вимоги ДФІ в Чернігівській
області в частині виплатам працівникам
позивача матеріальної допомоги,
оскільки пп.3 п.2 постанови Кабінету
Міністрів України від 09.03.2006 року №268
надає право, а не обов'язок, керівникам
органів у межах затвердженого фонду
оплати праці надавати працівникам
матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення при наданні щорічної
відпустки у розмірі.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що адміністративними
судами правозастосування відбулось із
дотримання норм діючого законодавства
та з повним, достовірним, неупередженим
та об'єктивним з'ясуванням обставин
справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішенням, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Чернігівській області -
залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня
2012року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2013року у справі №2а/2570/3097/12 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: