Справа № 810/599/14-а
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року № 810/599/14-а

Київський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Колеснікової І.С.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного
фонду України у м. Славутич Київської
області дотовариства з обмеженою
відповідальністю
«Електросервіс»простягнення
заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
м. Славутич Київської області (надалі -
позивач) звернулося до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Електросервіс»
(надалі - відповідач) про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах по списку № 1 за
липень-грудень 2013 року у розмірі 10560,18
грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що згідно даних
особового рахунку страхувальника у
відповідача утворився борг з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за списком № 1 за липень-грудень 2013 року
у розмірі 10560,18 грн. Посилаючись на
пункт 2 Прикінцевих положень Закону
України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та пункт 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за
№ 64/8663, позивач просить суд стягнути
суму заборгованості з відповідача.

Відповідачем визнано позов у частини
стягнення витрат на суму 1110,66 грн., щодо
решти заборгованості відповідачем
надано заперечення суду у письмовій
формі. В обґрунтування заперечень
зауважено, що адміністративний позов є
необґрунтованим, оскільки до
розрахунків фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
включено осіб, які мають статус
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
яким законом знижено вік виходу на
пенсію. Відповідачем наголошено, що
законодавчі підстави для
відшкодування фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій на користь
таких осіб відсутні. Також
відповідачем вказано, що позивач
безпідставно враховує стаж роботи
працівника ОСОБА_3 у полуторному
розмірі 10 місяців замість 7 місяців, як
то зазначено у відповідній довідці. З
огляду на вказане, на думку
відповідача, розрахунки витрат
складено невірно, адже до розрахунку
включено таких осіб, щодо яких
відповідач не має обов'язку
відшкодовувати витрати на виплату і
доставку пенсій, оскільки фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
таким особам в силу закону
здійснюються за рахунок державного
бюджету і не можуть покладатися на
відповідача.

Відповідач у судовому засіданні
24.02.2014 заперечував проти позову з
підстав, викладених у письмових
запереченнях.

Позивач у судове засідання 24.02.2014 не
з'явився. Водночас, матеріали справи
містять письмове клопотання
представника позивача про розгляд
справи за його відсутності.

Згідно частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час та місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Дослідивши наявні матеріали справи суд
вважає за можливе здійснити розгляд
справи у письмовому провадженні та на
підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю
«Електросервіс» як платник страхових
внесків перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
м. Славутич Київської
області, а отже є страхувальником у
розумінні положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Як то вбачається з матеріалів справи, у
липні-грудні 2013 року витрати
Управління Пенсійного фонду України у
м. Славутич на виплату та доставку
пенсій, призначених на пільгових
умовах за списком № 1 працівникам
відповідача, становили 10560,18 грн., що
підтверджується наявним у матеріалах
справи розрахунком фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до пункту "а"
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» (крім працівників,
безпосередньо зайнятих повний робочий
день на підземних роботах з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників) (а.с.5).

Зокрема, щомісячні витрати на виплату
та доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за списком № 1
працівникам відповідача, становили:
ОСОБА_4 - 264,49 грн., ОСОБА_5 - 768,12 грн. та
ОСОБА_2 - 727,42 грн. Загалом - 1760,03 грн.

Вказане підтверджується і детальним
розрахунком суми заборгованості,
наведеним позивачем у позовній заяві.

Відповідачем відшкодування витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах згідно
списку № 1 у розмірі 10560,18 грн. у строки,
встановлені законодавством, не
здійснено, а тому позивач просить
стягнути суму заборгованості з
відповідача у судовому порядку.

Надаючи правову оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, зокрема,
принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками тощо визначаються
Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (надалі - Закон України
від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Відповідно до частини третьої
статті 18 Закону України від 09.07.2003 №
1058-IV, страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.
Страхові внески, згідно зі статтею
першою вказаного Закону - це кошти
відрахувань на соціальне страхування,
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Приписами пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України від 09.07.2003 №
1058-IV встановлено, що пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком N 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

Коло осіб, які мають право на пенсію за
віком на пільгових умовах, незалежно
від місця останньої роботи за списком
№ 1 визначено, зокрема, статтею 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 № 1788-XII. (надалі - Закон
України від 05.11.1991 № № 1788-XII).

Так, згідно підпункту "а" частини
першої статті 13 Закону України від
05.11.1991 № 1788-XII, мають право
на пенсію за віком, незалежно від місця
останньої роботи працівники, зайняті
повний робочий день на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, - за списком № 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, і за результатами атестації
робочих місць: чоловіки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах; жінки - після
досягнення 45 років і при стажі роботи
не менше 15 років, з них не менше 7 років 6
місяців на зазначених роботах.

Підтвердженням спеціального трудового
стажу для призначення пенсії на
пільгових умовах за Списком №1 є
відповідний запис у трудовій книжці
працівника або уточнююча довідка
підприємства, надання яких визначено
пунктами 3, 20, 23 Порядку підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсії за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 637 від 12.08.1993 року.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону
України від 09.07.2003 № 1058-IV в разі
досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України від
05.11.1991 № 1788-XII.

У цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до статті 27 та
з урахуванням норм статті 28 Закону
України № 1058-IV. При цьому зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності цим Законом.

Відтак, якщо пенсіонерам призначено
пенсію за пунктом "а" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення", то
фактичні витрати на виплату і доставку
пільгової пенсії покриваються
підприємствами, робота на яких дає
право на зазначену пенсію.

Згідно абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
від 09.07.2003 № 1058-ІV, підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків
до 100-відсоткового розміру
відшкодування фактичних витрат на
виплату і доставку цих пенсій до
набуття права на пенсію за віком
відповідно до цього Закону.

Так, зазначеною нормою прямо
визначено обов'язок відповідача щодо
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій особам, які були
зайняті повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України.

Згідно статті 1 Закону України від
09.07.2003 № 1058-IV, страхові внески - це кошти
відрахувань на соціальне страхування,
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування та страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені (які підлягають
сплаті) згідно із законодавством, що
діяло раніше; надходження від сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Таким чином, грошові кошти, які
сплачуються суб'єктами господарювання
на відшкодування фактичних витрат на
виплату і доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до пункту «а»
статті 13 Закону України від 05.11.1991 №
1788-XII, є страховими внесками, у
розумінні Закону України № 1058- IV.

Порядок відшкодування витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
на пільгових умовах, визначається
Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України
від 19.12.2003 № 21-1 (надалі - Інструкція).

Пунктом 6.4 розділу 6 Інструкції
встановлено, що розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно у розрахунках фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України від 09.07.2003 № 1058-IV, які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених (перерахованих)
пенсій.

У разі призначення пенсій на пільгових
умовах особам, які мають необхідний
стаж роботи не за місцем призначення
цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за
місцем призначення пенсії надсилає
повідомлення згідно додатків,
зазначеними у пункті 6.4 цієї Інструкції
для зазначених підприємств, у двох
примірниках через орган Пенсійного
фонду за місцезнаходженням цього
підприємства. Відшкодування сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, у таких випадках
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації (пункт 6.9 розділу 6
Інструкції).

Згідно пункту 6.8 розділу 6 Інструкції,
підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Таким чином, підставою для
відшкодування підприємством органам
Пенсійного фонду витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій є розрахунки
фактичних витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій за відповідний
період.

Як свідчать наявні матеріали справи,
відповідно до розрахунку фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пункту 2
Прикінцевих положень Закону України №
1058-IV в частині пенсій, призначених
відповідно до пунктів «а» статті 13
Закону України № 1788-XII, загальний
розмір фактичних витрат, що підлягає
відшкодуванню відповідачем за
липень-грудень 2013 року становить 10560,18
грн.

Факт отримання вищевказаного
розрахунку Управління Пенсійного
фонду відповідачем не заперечується.

Щодо включення до
розрахунків фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, осіб, які
мають статус постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи, суд
зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи
встановлено, що позивачем до
розрахунку витрат на виплату і
доставку пенсій за списком № 1 включено
осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які мають
статус постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи та
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах зі зниженням пенсійного віку
відповідно до статті 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Абзацом 4 підпункту 1 пункту 2
Прикінцевих положень Закону України
від 09.07.2003 № 1058-IV прямо
передбачено, що підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1 … до
набуття права на пенсію за віком
відповідно до цього Закону.

Умови призначення пенсії за віком
визначено статтею 26 Закону України від
09.07.2003 № 1058-IV, згідно якої «особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років …». Винятків, які б передбачали
зменшення пенсійного віку на підставі
інших законодавчих актів, Закон
України № 1058-IV не містить.

Суд звертає увагу на те, що норми Закону
України від 09.07.2003 № 1058-IV є спеціальними
для відносин, що склались у системі
пенсійного забезпечення. Так, у Законі
України № 1058-IV прямо передбачено, що
дія інших нормативно-правових актів
може поширюватись на ці відносини лише
у випадках, передбачених цим законом,
або в частині, що не суперечить цьому з
Закону ( частина 1 статті 5 Закону
України від 09.07.2003 № 1058-IV) та до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом, закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону (пункт 16
Прикінцевих положень Закону України
від 09.07.2003 № 1058-IV).

Разом із тим, статтею 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено додаткове зниження
пенсійного віку, встановленого для
одержання державних пенсій, особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Правила вирішення вказаної ситуації
визначено пунктом 6.7 Інструкції № 21-1,
згідно якого фактичні витрати на
виплату та доставку пільгових пенсій,
які призначені з додатковим зниженням
пенсійного віку, відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відшкодовуються протягом періоду
цього додаткового зниження.

Періодом додаткового зниження
пенсійного віку є різниця між
загальним пенсійним віком,
встановленим статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та зниженим
пенсійним віком, визначеним Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій, що були
виплачені Пенсійним фондом України
особам, які досягли зменшеного
пенсійного віку, згідно Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
підлягають відшкодуванню
підприємствами до досягнення такими
особами загального пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», оскільки
виплата пільгових пенсій не
припиняється у зв'язку з набуттям
особою права виходу на пенсію за
зменшеним пенсійним віком.

Така ж правова позиція висвітлена
Верховним Судом України, зокрема, у
постанові від 14.01.2014 (у справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України у м. Славутичі Київської
області до товариства з обмеженою
відповідальністю «Електросервіс» про
стягнення заборгованості по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах),
згідно якої положення статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
як загальні, до спірних правовідносин
застосовуватися не можуть. Натомість
застосуванню підлягають норми Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки у цій справі предметом
розгляду є не визнання права на пенсію
особам, що мають спеціальний статус
постраждалих внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, а зобов'язання
відшкодувати витрати на виплату і
доставку пільгових пенсій, призначених
за списком № 1, до набуття права на
пенсію за віком.

Окрім того, за правилами частини
першої статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відтак, доводи відповідача щодо
неправомірного включення позивачем до
розрахунків фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
осіб, які мають статус постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та
відсутності у відповідача підстав для
відшкодування фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій на користь
таких осіб, суд вважає помилковими та
такими, що не ґрунтуються на нормах
права.

Водночас, суд погоджується з
твердженнями відповідача та вказує на
відсутність підстав для відшкодування
витрат на виплату і доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
громадянину ОСОБА_4 у сумі 476,28 грн.
виходячи с такого.

Як то вбачається з розрахунку
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» в
частині пенсій, призначених відповідно
до пункту «а» статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», до
вказаного розрахунку включено особу,
зокрема, ОСОБА_3 - сума витрат
становить 264, 49 грн. щомісячно.

З матеріалів справи вбачається,
що суми витрат по зазначеній особі
включені позивачем за 6 місяців, з липня
по грудень 2013 року.

Втім, судом встановлено, що стаж
роботи ОСОБА_4 не відповідає стажу,
зазначеному у розрахунку позивача,
оскільки зазначена особа працювала у
відповідача 7 місяців, однак, у
розрахунку позивача містяться
відомості про стаж роботи на
підприємстві протягом 10 місяців.

Вказані обставини
підтверджуються довідкою від 06.09.2011
року № 4450/2, виданою Управлінням
Пенсійного фонду України у місті
Славутич, копія якої міститься у
матеріалах справи, де вказувалось, що
стаж роботи на підприємстві
відповідача у даного громадянина
становить 7 місяців.

Окрім того, згідно наявних у
матеріалах справи копій розрахунків
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» в
частині пенсій, призначених відповідно
до пункту «а» статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» за 2009 рік
вбачається, що стаж роботи ОСОБА_4
становить саме 7 місяців. При цьому
позивачем не зазначено з яких підстав
по громадянину ОСОБА_4 у розрахунку за
2013 рік стаж роботи вже визначений у
розмірі 10 місяців.

Водночас, суд звертає увагу, що
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 10.09.2008 року № 831 з
1 січня 2012 року по 1 січня 2015 року особам,
які постійно працюють або виконують
службові обов'язки у зоні відчуження,
час роботи або служби зараховується до
стажу роботи і вислуги років у
полуторному розмірі (в тому числі за
Списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, зайнятість в яких повний робочий
день дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 16.01.2003 № 36.

Однак, вказаний стаж роботи
впливає на визначення розміру пенсії,
яка виплачується особі, і не повинен
брати участь у розрахунку при
визначенні місячного розміру
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій.

Відтак, частка плати даного
підприємства щодо ОСОБА_3, враховуючи
вищезазначені формули (додаток 7 до
пункту 6.4 Інструкції № 21-1), становить 7 х
100% / 12% = 5, 83%.

Визначення місячного розміру
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, відповідно до формули,
зазначеної в стовбці 18 вказаного
додатку, має складатися наступним
чином: (3175, 10 * 100%) * 100% * 5, 83% / 100% * 100% = 185, 11
грн.

Таким чином, сума витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
громадянину ОСОБА_3, що підлягає
стягненню з відповідача, становить 1110,66
грн., (185, 11 грн. х 6 місяців = 1110,66 грн.),
саме в цій частині суми заборгованості
відповідачем позовні вимоги визнано.

Окрім того суд наголошує, що
вказані розрахунки та обставини вже
будо досліджено під час судового
розгляду справи за позовом Управління
пенсійного фонду України у м. Славутич
Київської області до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Електросервіс» про стягнення
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за
березень-червень 2013 року у сумі 7 040,12
грн. За результатами судового розгляду
Київським окружним адміністративним
судом прийнято постанову від 07.08.2013 у
справі № 810/3756/13а,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.12.2013, якою адміністративний позов
задоволено частково. При цьому,
рішенням відмовлено у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача суми витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах громадянину ОСОБА_3,
що розрахована із урахуванням 10-ти
місячного стажу роботи.

На підставі викладеного судом
встановлено, що у відповідача наявна
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за списком № 1, у
розмірі 10083,90 грн. (10561,18 грн. - 476,28 грн.).

Склад витрат та факт їх понесення
Управлінням Пенсійного фонду України
у м. Славутич Київської
області підтверджується доказами,
наявними у матеріалах справи.

Доказів неправомірності
визначення або нарахування позивачем
розміру та складу фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій у розмірі
10083,90 грн., призначених за списком № 1,
суду не надано.

За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, беручи до уваги ту обставину, що
суму заборгованості у розмірі 10083,90 грн.
відповідачем у встановлені
законодавством строки не сплачено,
наявність у нього вказаної
заборгованості підтверджується
доказами, що знаходяться у матеріалах
справи, суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості. В силу положень статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-164, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Електросервіс» () на користь Управління
Пенсійного фонду України у м. Славутич
Київської області заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах із
особливо важкими умовами праці за
липень-грудень 2013 року у розмірі у
розмірі 10083 (десять тисяч вісімдесят
три) грн. 90 коп.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Колеснікова І.С.