Справа № 38766/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2010 р. справа № 2а-340/09/1107

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Дадим Ю.М. Божко Л.А.

при секретарі судового засідання:
Фесовець А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Знам»янської
міської ради Кіровоградської області

на постанову Знам»янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 15 жовтня 2009 року по справі
№ 2а-340/09/1107 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Знам»янської міської ради
Кіровоградської області про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом в якому
просив визнати незаконними дії
відповідача щодо нарахування та
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення, зобов'язати відповідача
нарахувати щорічну допомогу на
оздоровлення, яка передбачена ст. 48
Законом України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ та
стягнути з відповідача заборгованість
з таких виплат за період з 2000-2008р.р. у
розмірі 9733грн. В обґрунтуванні
заявлених вимог позивач посилався на
те, що він є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до
ст..48 названого Закону позивач мав
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат у період з
2000 по 2007 роки, як інвалід третьої групи
та у розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат за 2008 рік, як інвалід 2
групи. Вказуючи на те, що відповідач у
період з 2000-2008 р.р. не виплачував йому
допомогу на оздоровлення в повному
обсязі, просив його позов задовольнити.

Постановою Знам»янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 15 жовтня 2009року позовні
вимоги задоволено частково, а саме:
визнано дії відповідача в частині
виплати позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за період 2001-2005, 2007 та 2008
років в зменшеному розмірі ніж
передбаченому Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та в
частині невиплати такої допомоги в 2000
році. протиправними; зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу щорічну грошову допомогу на
оздоровлення відповідно до ст..48
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»за період 2000-2005, 2007 та 2008
років, з урахуванням проведених виплат
за цей період в сумі 9239грн. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в яких посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив
скасувати постанову та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, оцінивши
доводи апеляційних скарг, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1 є
особою, що постраждала внаслідок
ліквідації наслідків катастрофи на
ЧАЕС та має статус учасника ліквідації
аварії на ЧАЕС 1 категорії, визнаний у
встановленому порядку інвалідом
третьої групи, а в 2008 році -інвалідом
другої групи.

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС
інвалідам другої групи у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат, інвалідам
третьої групи у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок
та розміри виплат щорічної допомоги
учасникам ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС.

Так, позивач, вказуючи на
неправомірність дій відповідача,
посилалася на те, що розмір сум, які
підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до
ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Знам»янської міської ради
Кіровоградської області, зокрема,
вказувало на те, що допомога на
оздоровлення виплачена позивачу у
розмірі, передбаченому Постановою
Кабінету Міністрів від 26 липня 1996 р. №836
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року №562,
тому підстав для її виплати в більшому
розмірі немає.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
розрахунок щорічної допомоги на
оздоровлення має здійснюватися
виходячи із розміру, який визначено
ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постановами КМУ.

В той же час, суд першої інстанції
задовольняючи позовні вимоги за 2000-2005
роки безпідставно зазначив, що до
спірних правовідносин не
застосовуються строки позовної
давності.

Відповідно до ст..99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Відповідач у своїх запереченнях
наполягав на відмові у задоволенні
позову, в тому числі і з підстав
пропуску річного строку.

Позивачем не обґрунтовано поважності
причин пропуску строку звернення до
суду з позовом, а судом першої
інстанції таких причин не встановлено.

За таких обставин, з огляду на час
звернення позивача з позовом (12.06.2009р.),
колегія суддів вважає за необхідне
постанову суду першої інстанції в
частині задоволених вимог за 2000-2005 роки
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні позову в цій
частині.

Щодо позовних вимог за 2007 рік колегія
суддів вважає за необхідне зазначити
наступне.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. визнано неконституційними
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007», якими
було зупинено дію ст..48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», у зв'язку з
чим відповідач був зобов'язаний
перерахувати та виплати позивачу
щорічну грошову допомогу за 2007 рік у
розмірах, що визначені Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Між тим, судом першої інстанції не
враховано, що відповідно до ч.3 ст.2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1. на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України; 2. з використанням
повноважень з метою, з якою ці
повноваження надані; 3. обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4. безсторонньо
(неупереджено); 5. добросовісно; 6.
розсудливо; 7. з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8.
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи й цілями, на
досягнення яких спрямовано це рішення
(дія); 9. з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10.
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

При цьому Пленум Вищого
адміністративного суду України у
Постанові від 6 березня 2008 року2
зауважив, що під час розгляду спорів
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень суди незалежно від
підстав, наведених у позовній заяві,
повинні перевіряти їх відповідність
усім зазначеним вимогам.

У спірних правовідносинах суду першої
інстанції слід було з'ясувати чи
вчинені дії відповідача, які полягають
у нарахуванні та виплаті позивачу як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007 рік, на підставі та у
спосіб, що передбачені законами
України.

Тобто, визначальними обставини, для
вирішення заявленого спору, є
правомірність дій відповідача.

Судом встановлено, що у 2007 році
позивачу виплачена щорічна допомога на
оздоровлення 20 травня 2007 року.

Неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007», якими було зупинено дію ст..48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»визнані Рішенням
Конституційного Суду України від
09.07.2007р.

Таким чином, на час здійснення виплат
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за період 2007 року
відповідач діяв на підставах та у
спосіб, що були передбачені Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», оскільки на час здійснення
таких виплат положення зазначеного
Закону не були визнані
неконституційними, а відтак дії
відповідача не можливо вважати
неправомірними.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що відповідач,
при здійсненні ним виплат щорічної
допомоги позивачу у 2007 році, діяв на
підставі та у спосіб, що були визначені
законом України, а відтак суд першої
інстанції безпідставно визнав
протиправними дії відповідача в
частині виплати позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
меншому, ніж визначено ст..48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог за 2007 рік скасувати та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

В той же час, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції відносно того, що відповідач
був зобов'язаний у 2008 році нарахувати
та сплатити позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі, який
визначено ст..48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
стаття 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», викладена в новій
редакції, визнано такими, що не
відповідають Конституції України.

Відповідно до ст..152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно зі ст..22 Закону України «Про
Конституційний суд України»рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами.

Отже, з дня ухвалення Рішення
Конституційним Судом України, тобто з
22.05.2008р., відповідач мав керуватися
положеннями ст..48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається з наданої довідки від
11.02.2010р. №316, щорічна допомога на
оздоровлення виплачена позивачу у 2008
році 01 грудня 2008 року. Допомога на
оздоровлення позивачу була виплачена у
розмірі 120грн, що підтверджується
довідкою (а.с.9), тобто у розмірі меншому,
ніж визначено Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про неправомірність дій
відповідача, які полягають у виплаті
щорічної допомоги на оздоровлення у 2008
році у розмірі меншому, ніж
встановленому ст..48 названого Закону, є
обґрунтованими, у зв'язку з чим суд
першої інстанції правомірно зобов'язав
відповідача зробити перерахунок та
виплатити позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2008 рік відповідно до
ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»з урахуванням мінімальної
заробітної плати, яка була встановлена
на час здійснення виплат -605грн. (5
мінімальних заробітних плат х 605грн.
-120грн. виплачені суми = 2905грн.).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, постанову суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог за 2000-2005р.р. та за 2007 рік
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні позову в цій
частині.

На підставі викладеного, керуючись п.3
ч.1 ст.198, ст..ст.202, 205, 207 КАС України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Знам»янської
міської ради Кіровоградської області
-задовольнити частково.

Постанову Знам»янського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 15 жовтня 2009 року в частині
задоволених позовних вимог за 2000 -2005р.р.
та 2007 рік - скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

В іншій частині постанову
Знам»янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 15 жовтня
2009 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку передбачено ст..212 КАС
України.

(Повний текст постанови виготовлено
16.02.2010р.)

Головуючий
Я. В.
Семененко

Судді:
Ю.М.
Дадим

Л.А. Божко