Справа № 2а-0770/2485/11
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2014 рокум. Ужгород№ 2а-0770/2485/11

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання
Петричкович К.І.

за участі сторін:

представника позивача - Балог Василя
Юрійовича;

представника відповідача -
Горінецького Олександра Йосиповича;

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України у Закарпатській області
- не з'явився,

та прокурора - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Закарпатського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за зміненою
позовною заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Голден Фрутс" до
Чопської митниці Міндоходів за участі
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України у Закарпатській області
про визнання протиправними та
скасування рішень, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 04 лютого 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 07
лютого 2014 року.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Голден Фрутс"
звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Чопської митниці,
якою остаточно уточнивши позовні
вимоги просить суд: 1) визнати
протиправним та скасувати рішення
Чопської митниці про визначення митної
вартості товарів № 305000006/2011/100012/2 від 04
лютого 2011 року; 2) визнати протиправним
та скасувати Картку відмови в прийняті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів, транспортних
засобів через митний кордон України
№305020041/1/00003 від 04 лютого 2011 року; 3)
стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача (ТОВ "Голден Фрутс")
суму переплати податку на додану
вартість у розмірі 55608,24 (п'ятдесят п'ять
тисяч шістсот вісім грн. 24 коп.).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 жовтня 2012
року провадження в даній
адміністративній справі було зупинено
на підставі статті 156 частини 1 пункту 4
КАС України (т.1 а.с. 247).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2012 року провадження в даній
адміністративній справі було
поновлено на підставі статті 156 частини
5 КАС України (т.2 а.с. 1).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 14 грудня 2012
року провадження в даній
адміністративній справі було зупинено
на підставі статті 156 частини 1 пункту 4
КАС України (т.2 а.с. 9).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року провадження в даній
адміністративній справі було
поновлено на підставі статті 156 частини
5 КАС України (т.2 а.с. 10).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15 квітня 2013
року провадження в даній
адміністративній справі було зупинено
на підставі статті 156 частини 1 пункту 4
КАС України (т.2 а.с. 16).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року провадження в даній
адміністративній справі було
поновлено на підставі статті 156 частини
5 КАС України (т.2 а.с. 20).

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2013
року, що занесена до журналу судового
засідання, Чопську митницю Державної
митної служби України було замінено на
Чопську митницю Міндоходів (т. 1 а.с. 53).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на наступне. Між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Голден Фрутс"
Україна (далі по тексту - позивач) та
фірмою Nagyidai es tarsa KFT/4516 Demecser Esze TAMAS U.7,
Угорщина (далі по тексту - продавець) 20
січня 2011 року був укладений Контракт за
№ 11 щодо поставок свіжих фруктів на
загальну суму 1000000 (один мільйон)
доларів США. У відповідності до цього
Контракту, продавець протягом періоду
з 03 лютого 2011 року по квітень 2011 року
здійснював продаж, а позивач придбавав
фрукти, зокрема, продукти рослинного
походження: цитрусові плоди, мандарини,
свіжі, сорт CLEMENTINE, без кісточок, калібру
(46-56мм), врожай 2010 року, не в первинній
упаковці. Виробник BETXI-EXPORT COOP. V. Іспанія,
країна виробництва ES, країна
походження Іспанія. Торгівельна марка
невідома. Поставки товару
здійснювалися на умовах DDU UA (Свалява). У
зв'язку із цим позивач повинен був
декларувати митну вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України та подавав відомості,
необхідні для її підтвердження. 03
лютого 2011 року позивач, з метою митного
оформлення товарів, подав до митного
органу вантажну митну декларацію за №
305020041/2011/000417 та інші підтверджуючі
вартість товару документи. Однак
митним органом зазначену декларацію
митної вартості до оформлення прийнято
не було, а декларанту, незважаючи на
подані товаросупровідні документи, в
яких було чітко зазначено ціну товару
та встановлено його вартість, було
запропоновано надати додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості. Відповідачем було
надано позивачу картку відмови в
прийнятті митної декларації №
305020041/1/00003 від 04 лютого 2011 року та
прийнято протиправне рішення про
визначення митної вартості товарів №
305000006/2011/100012/2 від 04 лютого 2011 року.
Позивач зазначає, що за наполяганням
службових осіб Чопської митниці
протягом періоду січня-квітня місяця
2011 року при декларуванні митної
вартості товарів останній змушений був
декларувати митну вартість товарів за
ціною, яка набагато разів перевищує
фактурну ціну придбаних позивачем
товарів згідно рахунків - фактур
(інвойсів). Таким чином, позивачем, на
основі нав'язаної йому ціни товарів
відповідачем суттєво переплачено
податку на додану вартість до бюджету,
що завдало йому значних збитків.

Відповідач проти позову заперечив,
надавши суду письмові заперечення, які
мотивовані правомірністю
оскаржуваного рішення про визначення
митної вартості та картки відмови у
здійсненні митного оформлення, а також
безпідставністю вимог позивача щодо
стягнення з Державного бюджету України
сплачених митних платежів. Зокрема,
відповідач вказує, що позивачем 03
лютого 2011 року була подана до митного
оформлення товару "продукти рослинного
походження: цитрусові плоди, мандарини,
свіжі, сорт клементіни, без кісточок,
врожай 2010 р.", вагою 18810 кг. ВМД №
305020041/2011/000417 та декларація митної
вартості № 305020041/2011/000417. При цьому, як
зазначає відповідач, заявлена митна
вартість товару суттєво відрізнялась
від наявної інформації щодо ідентичних
товарів, в тому числі, які подавались до
митного оформлення позивачем, у зв'язку
із чим, у посадових осіб виникли
сумніви у заявленій митній вартості.
Відповідач зауважує, що у зв'язку із
вищезазначеним, посадовими особами
Чопської митниці було запропоновано
позивачу подати додаткові документи,
які б підтвердили митну вартість
товарів. Оскільки декларант
відмовився подавати додаткові
документи, які підтверджують митну
вартість, митний орган змушений був
самостійно визначати митну вартість.

28 березня 2012 року ухвалою суду, що
занесена до журналу судового засідання
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Закарпатській області залучено в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача (т.1 а.с. 118).
Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача у
судовому засіданні заперечував проти
позову, обґрунтовуючи свою позицію тим,
що ГУ ДКСУ не отримало від митного
органу висновків контролюючого органу
про повернення помилкового та/або
надміру сплачених коштів, а отже, у
органів Державної казначейської
служби України відсутнє право щодо
повернення таких коштів.

06 грудня 2013 року на адресу суду
надійшло клопотання від представника
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача про розгляд
адміністративної справи без участі
останнього за наявними матеріалами у
справі (т.2 а.с. 47).

Заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, всебічно та
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог з огляду на наступне.

На час виникнення між сторонами
спірних правовідносин діяв Митний
кодекс України 2002 року.

Судом встановлено, що 20 січня 2011 року
між позивачем та фірмою Nagyidai es tarsa KFT/4516
Demecser Esze TAMAS U.7, Угорщина був укладений
Контракт за № 11 щодо поставок свіжих
фруктів (надалі Товари) на загальну
суму 1000000 (один мільйон) доларів США (Т.1.
а.с. а.с. 14-21).

У відповідності до цього контракту 03
лютого 2011 року позивач, з метою митного
оформлення товару, а саме: продукти
рослинного походження: цитрусові
плоди, мандарини, свіжі, сорт CLEMENTINE, без
кісточок, калібру (46-5бмм), врожай 2010
року, не в первинній упаковці, виробник
BETXI-EXPORT COOP. V. Іспанія, країна
виробництва ES, країна походження
Іспанія подав до митного органу митну
декларацію за № 305020041/2011/000417 та інші
необхідні товаросупровідні документи,
розрахувавши митну вартість за ціною
договору (вартість операції) (Т. 1 а.с. 73).
Митна вартість товару зазначалась у
розмірі 119594,65 грн. (тобто за рівнем
митної вартості 0,58 євро/кг).

04 лютого 2011 року відповідачем була
заповнена та вручена позивачеві картка
відмови у прийнятті митної декларації,
в якій було зазначено, що митна
декларація не може бути
прийнята/товари не підлягають митному
оформленню/товари й транспортні засоби
не підлягають пропуску через митний
кордон України з таких причин:
заниження митної вартості при імпорті.
Митна вартість повинна становити 1,26 USD
за кг. Рішення про визначення митної
вартості № 6/2011/100012/2. (НДМСУ від
03.03.10 р. №190 підпункт 29, Пункту 3) (Т.1 а.с.
190 на звороті). У зазначеній картці
також містилася вимога, виконання якої
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного офрмлення
чи пропуску цих товарів і транспортних
засобів через митний кордон України, а
сааме: здійснити розрахунок вартості
згідно Рішення про визначення митної
вартості (Т.1. а.с. 190 на звороті). З
матеріалів справи вбачається, що
представник позивача - Грига Ю.Ю. картку
відмови отримав (Т.1 а.с. 190 на звороті).

Також відповідачем 04 лютого 2011 року
було прийнято Рішенням № 305000006/2011/100012/2
про визначення митної вартості
товарів, відповідно до якого митна
вартість товарів встановлювалась із
розрахунку 0,9166 євро за 1 кг (еквівалент
1,26 дол. США за 1 кг) (Т.1 а.с. 74).

На зворотній стороні декларації митної
вартості № 305020041/2011/00417 від 03 лютого 2011
року, що також подавалась позивачем до
митних органів під час здійснення
митного оформлення товарів,
відповідачем було зазначено
необхідний перелік додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів, а саме: експортна
декларація країни відправлення (копія);
прас листи фірми виробника;
калькуляція фірми виробника (Т.1 а.с. 77).
Із переліком вищезазначених
документів позивач був ознайомлений,
про що свідчить відмітка на зворотному
боці декларації, однак зазначив, що
"вище перелічені документи не можемо
представити по причині їх відсутності"
(Т.1 а.с. 77).

Згідно зі статтею 259 чинного на дату
виникнення спірних правовідносин
Митного Кодексу України, від 11.07.2002 N 92-IV,
(далі - МК України), митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є їх ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до статей 260, 262 МК України,
митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до статті 264 МК України,
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню. У разі потреби у
підтвердження заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі статтею 265 МК України, митний
орган, що здійснює контроль за
правильністю митної оцінки товарів з
урахуванням положень цього Кодексу,
має право приймати рішення про
правильність заявленої декларантом
митної вартості товарів, а також має
право упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості.

Визначення митної вартості товарів, що
ввозяться на митну територію,
здійснюється шляхом застосування
методів, визначених статтею 266 МК
України. Зокрема, цією нормою було
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами: 1) за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; 3) за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; 4)
на основі віднімання вартості; 5) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного. При цьому
основним методом є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 267 частини 1 МК
України, митною вартістю за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб.

Статтею 267 частиною 4 МК України
визначено умови, при яких
використовується метод визначення
митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), такими умовами є:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) стосовно продажу оцінюваних товарів
або їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті;

4) покупець і продавець не є пов'язаними
між собою особами або хоч і є
пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.
За наявності достатніх підстав
вважати, що зазначені відносини
вплинули на ціну оцінюваних товарів,
митний орган повинен повідомити про це
декларантові та надати йому можливість
для відповіді та доказу відсутності
впливу взаємозв'язку продавця і
покупця на ціну, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари. На вимогу декларанта
таке повідомлення здійснюється у
письмовій формі.

Саме норма цієї статті встановлює
перелік умов щодо застосування чи
незастосування методу оцінки за ціною
договору та її приписи дублюють норми
Міжнародно-правового стандарту - п.1 ст.1
Угоди по застосуванню статті VII
Генеральної угоди по тарифах і
торгівлі 1994 року (СОТ, Уругвайський
раунд багатобічних торгових
переговорів, 15 квітня 1994 р.)

Пунктом 6 Додатку ІІІ Угоди по
застосуванню статті VII Генеральної
угоди по тарифах і торгівлі 1994 р.,
передбачено, що необхідність
встановлення наявності у митного
органу підстав для сумнівів щодо
правдивості або точності опису або
документів, складених на
підтвердження цієї декларації, що
кореспондується і з приписом норми
національного законодавства, а саме
приписами статті 249 частиною 2 МК
України.

Відтак, наявність обґрунтованих
підстав для сумнівів у митного органу
щодо правдивості чи точності опису або
документів, які були складені на
підтвердження поданої декларації має
бути належним чином доведено митним
органом.

При цьому суд констатує, що
відповідачем так і не було доведено
наявність у митного органу таких
беззаперечних підстав для сумнівів
щодо правдивості або точності опису
або документів, які були складені на
підтвердження поданої декларації.

Судом встановлено, що факти наявності
умов, за яких може бути застосований
метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції)
зафіксовані також у Декларації митної
вартості (форма ДМВ-1) (Т. 1 а.с. 75).

Посилання відповідача на те, що позивач
раніше вже здійснював митне оформлення
ідентичних товарів декларуючи митну
вартість на рівні 1,26 доларів США/кг за
ВМД: № 305020040/2010/001183 від 13 листопада 2010
року, № 305020040/2010/001286 від 15 листопада 2010
року, № 305020040/2010/001428 від 17 листопада 2010
року та наявною у митного органу
цінової інформації, яка вказувала, що
заявлена позивачем митна вартість
відповідала рівню митної вартості
подібних товарів, у зв'язку із чим у
митного органу не виникло заперечень
щодо заявленої позивачем митної
вартості є необґрунтованим з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 268 частиною 2 МК
України під ідентичними розуміються
товари, однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими як: 1) фізичні характеристики; 2)
якість та репутація на ринку; 3) країна
походження; 4) виробник. З поданих
відповідачем витягів ВМД, як таких,
згідно яких позивачем імпортовано
ідентичний товар, а саме ВМД №
305020040/2010/001183 від 13 листопада 2010 року, №
305020040/2010/001286 від 15 листопада 2010 року, №
305020040/2010/001428 від 17 листопада 2010 року
країна походження та виробник
відрізняються від країни походження та
виробника товару, відносно якого
митним органом було прийнято рішення
про визначення митної вартості (т.1. а.с.
а.с. 70-72).

Вищий адміністративний суд України у
Постанові від 19 січня 2012 року у справі
№ К-4577/09, з посиланням на норми статті 266
частини 2 чинного на час спірних
відносини Митного Кодексу України
(щодо основного методу визначення
митної вартості товару за ціною
договору), дійшов наступного висновку:
"у свою чергу дані цінової бази
Державної митної служби України щодо
рівня митної вартості ідентичних або
подібних товарів з огляду на положення
частини другої статті 266 МК України,
відповідно до яких перший метод
визначення митної вартості є основним,
за умови дотримання декларантом вимог
щодо порядку декларування митної
вартості товарів та документального
підтвердження розміру митної вартості,
визначеної за першим методом, не є
достатніми та визначальними для
висновку про недостовірність митної
вартості товару".

Позивач придбав ввезений товар згідно
вільно сформованих ринкових цін. У
зв'язку із тим, що товар "свіжі фрукти"
характеризується незначним строком
придатності, ціни на нього значною
мірою формуються в залежності від
якості, та швидко змінюються в часі.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем необґрунтовано
прийнято картку відмови в прийняті
митної декларації, митному оформлені
чи пропуску із посиланням на причину
відмови - заниження митної вартості при
імпорті.

Пізніше, позивач з метою митного
оформлення товарів, а саме: продукти
рослинного походження: цитрусові
плоди, мандарини, свіжі, сорт CLEMENTINE, без
кісточок, калібру(46-5бмм), врожай 2010
року, не в первинній упаковці. Виробник
BETXI-EXPORT COOP. V. Іспанія, країна
виробництва ES, країна походження
Іспанія подавав до митного органу для
митного оформлення вантажно-митні
декларації, а саме: ВМД № 30502041/2011/000436
від 04 лютого 2011 року; ВМД №30502041/2011/000450
від 07 лютого 2011 року; ВМД №30502041/2011/000706
від 23 лютого 2011 року; ВМД №30502041/2011/00762
від 01 березня 2011 року, у яких, митна
вартість товару була скоригована з
урахуванням винесеного Митним органом
рішення №305000003/2011/100012/2 від 04 лютого 2011
року (Т.1, а.с. 25,28,40,46).

Щодо позиції відповідача з приводу
того, що під час митного оформлення
наступних партій товару за
вантажно-митними деклараціями, серед
яких в тому числі, ВМД № 30502041/2011/000436 від
04 лютого 2011 року; ВМД №30502041/2011/000450 від 07
лютого 2011 року; ВМД №30502041/2011/000706 від 23
лютого 2011 року; ВМД №30502041/2011/00762 від 01
березня 2011 року жодних рішень щодо
визначення митної вартості товарів
Чопською митницею Міндоходів не
виносилось, а від так вимога про
повернення надмірно сплаченої митної
вартості не може бути предметом спору,
суд зазначає наступне.

Пунктом 7 абзацом 5 вищезазначеного
Порядку декларування митної вартості
товарів, що діяв на час виникнення
спірних відносин, встановлено, що для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати рішення митного
органу про визначення митної вартості
товарів, якщо воно прийнято за одним
договором (контрактом).

Відповідно до пункту 4 абзацу 6
вищезазначеного Порядку декларація
митної вартості подається в усіх
випадках митного оформлення товарів,
крім ввезення за одним договором
(контрактом), від одного відправника
(експортера), на адресу одного
одержувача(імпортера) ідентичних
товарів, щодо яких митним органом
приймалося рішення про визначення їх
митної вартості у разі, коли така
вартість залишається незмінною.

Судом встановлено, що митна вартість
товару та нарахування податку на
додану вартість в подальшому було
проведено з урахуванням
вищезазначеного неправомірного
рішення митного органу та з
урахуванням позивачем приписів
пунктів 4 та 7 Порядку декларування
митної вартості товарів, що в свою
чергу, призвело до переплати платежів
до Державного бюджету.

Про сплату позивачем до державного
бюджету сум, зазначених у зміненій та
уточненій позовній заяві свідчать
відмітки посадових осіб Чопської
митниці Міндоходів на вантажно-митних
деклараціях (Т.1. а.с.а.с. 25, 28, 40, 46).

В зв'язку з цим, надмірно сплачена сума
податку на додану вартість підлягає
стягненню з Державного бюджету України
на користь позивача.

В судовому засіданні представником
позивача було надано детальний
розрахунок заявленої суми переплати
податку на додану вартість (з
урахуванням ціни товару,
документальним підтвердженням
вартості здійснених перевезень, і т.п.)

Представником відповідача також
надано суду розрахунки митних платежів
у разі митного оформлення товару,
оформлення якого було здійснено за ВМД
вказаними у доданому до позовної заяви
уточненому розрахунку, у разі
застосування першого методу
визначення митної вартості (Т.2. а.с. 70).

Так, згідно ціни договору митна
вартість товару по ВМД № 305020041/2011/000436
від 04 лютого 2011 року. повинна була
складати 119122,10 грн. і повинно було бути
сплачено ПДВ в сумі 23824,42 грн. (Т.2. а.с. 70).
Згідно митної вартості по даній
декларації, яка скорегована згідно
рішення митного органа, митна вартість
складає 188270,46 грн. і було сплачено ПДВ
37654,09 грн. (Т.1. а.с. 25), переплата ПДВ по
даній ВМД становить 13829,67(37654,09-23824,42 грн.)
грн..

Відповідно до ціни договору митна
вартість товару по ВМД № 305020041/2011/000450
від 07 лютого 2011 року повинна була
складати 118727,05 грн., при цьому, ПДВ
повинно було бути сплаченим у розмірі
23745,41 грн. (Т.2. а.с. 70). Згідно
скорегованої рішенням відповідача
митної вартості товару по даній
вантажно-митній декларації позивачем
митна вартість складає 189218,90 грн., при
цьому ПДВ сплачено у сумі 37843,78 грн. (Т.1.
а.с. 28), переплата по ПДВ становить 14098,37
грн. (37843,78-23745,41 грн.).

Згідно ціни договору митна вартість
товару по ВМД № 305020041/2011/000706 від 23
лютого 2011 року повинна була складати
118358,13 грн., при цьому розмір ПДВ повинен
був складати 23671,63 грн. (Т.2. а.с. 70). Згідно
скорегованої рішенням відповідача
митної вартості позивачем було
сплачено до Державного бюджету ПДВ у
розмірі 37626,12 грн. (Т.1. а.с. 40), переплата
ПДВ становить 13954,49 грн. (37626,12-23671,63 грн.)

Згідно ціни договору митна вартість
товару по ВМД № 305020041/2011/000762 від 01
березня 2011 року повинна була складати
120328,38 грн., при цьому сума ПДВ повинна
була становити 24065,68 грн. (Т.2. а.с. 70)
Згідно скорегованої рішенням
відповідача митної вартості позивачем
було сплачено до Державного бюджету
ПДВ у розмірі 37791,39 грн. (Т.1. а.с. 46).
Переплата ПДВ становить 13725, 71 грн.
(37791,39-24065,68 грн.).

Відповідно статті 264 частини 6 Митного
Кодексу України, у разі якщо після
сплати декларантом податків і зборів
(обов'язкових платежів) згідно з митною
вартістю товарів, визначеною митним
органом, буде прийнято рішення про
застосування митної вартості,
заявленої декларантом, сума надміру
сплачених податків і зборів
(обов'язкових платежів) повертається
декларанту у місячний термін з дня
прийняття рішення, у порядку,
передбаченому законодавством.

Відповідно до статті 41 пункту 41.1
підпункту 41.1.2. ПК України,
контролюючими органами є митні органи -
щодо мита, акцизного податку, податку
на додану вартість, інших податків, які
відповідно до податкового
законодавства справляються у разі
ввезення (пересилання) товарів і
предметів на митну територію України
або територію спеціальної митної зони
або вивезення (пересилання) товарів і
предметів з митної території України
або території спеціальної митної зон.

Відповідно до статті 14 пункту 14.1
підпункту 14.1.115 ПК України, надміру
сплачені грошові зобов'язання - це суми
коштів, які на певну дату зараховані до
відповідного бюджету понад нараховані
суми грошових зобов'язань, граничний
строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або
надміру сплачених грошових зобов'язань
передбачені статтею 43 ПК України.
Відповідно до цієї норми, обов'язковою
умовою для здійснення повернення сум
грошового зобов'язання є подання
платником податків заяви про таке
повернення. Така заява подається в
довільній формі.

Отже, вимога позивача, зазначена у
позовній заяві, щодо повернення йому
переплачених, в наслідок прийняття
відповідачем протиправного рішення,
сум коштів, з огляду на дану норму, і
буде саме тією заявою до контролюючого
органу.

Відповідно до статті 50 частини 2
Бюджетного кодексу України державне
казначейство України веде
бухгалтерський облік всіх надходжень,
що належать Державному бюджету
України, та за поданням органів
стягнення здійснює повернення коштів,
що були помилково або надмірно
зараховані до бюджету.

Митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
Митного Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм, у тому
числі відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Вищенаведені норми Митного кодексу
України, положення постанов Кабінету
Міністрів України від 09 квітня 2008 року
№339 "Про затвердження Порядку
здійснення контролю за правильністю
митної вартості товарів" та від 20
грудня 2006 року №1766 "Про затвердження
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для їх підтвердження" (далі -
Порядок) дають підстави вважати, що
митні органи мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. Разом з
тим, дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю.

Статтею 3 МК України передбачене
застосування при визначенні митної
вартості товарів тільки норм Митного
кодексу і законів. Відповідно до статті
2 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність",
заборонено застосування підзаконних
актів, що у будь-який спосіб створюють
для суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності умови менш сприятливі, ніж
ті, які встановлені законами України.

Згідно із статтею 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі статтею 79 КАС України
письмовими доказами є документи, акти,
листи, телеграми, будь - які інші
письмові записи, що містять в собі
відомості про обставини, що мають
значення для справи.

Відповідно до статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначені обставини та
приписи норм права суд доходить до
висновку, що відповідачем не доведено
правомірність прийнятих ним
оскаржених рішень.

Окрім того, правомірність заявлених
вимог Позивача та наявність усіх
правових підстав для їх задоволення
підтверджуються і судовою практикою,
зокрема правовою позицією ВСУ у
постановах Верховного Суду України від
21 січня 2011 року (справа № 2156а10), від 07
лютого 2011року (справа № 21-76а10), від 21
листопада 2011 року (справа № 21-222а11), від
12 грудня 2011 року (справа № 21-378а11), від 29
травня 2012 року ( справа №21-91а12, які
відповідно до статті 244-2 КАС України є
обов'язковими для всіх судів України. А
також ухвалами Вищого
адміністративного суду України від
05.04.2011р. (справа № К/9991/116/11-с), від 07.09.2011р.
(справа № К/9991/30660/11-с, № К/9991/30979/11), від 04
липня 2013 року у справі № К/9991/81427/12
(2а-0770/1037/12) за позовом ТзОВ "Голден
Фрутс" до Чопської митниці.

Постановою КМУ від 09 липня 2008 року № 609
"Про затвердження Порядку виконання
рішень про стягнення коштів з рахунків,
на яких обліковуються кошти державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ", що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин,
передбачено порядок виконання рішень
про стягнення коштів. Зокрема
відповідно до пункту 6 зазначеного
Порядку повернення за рішенням суду
надмірно та / або помилково сплачених
до бюджету податків, зборів
(обов'язкових платежів) та інших
доходів бюджету провадиться органами
Державного казначейства. Рішення
державних органів про стягнення коштів
з рахунків, на яких обліковуються кошти
бюджету, в тому числі розпорядників та
одержувачів бюджетних коштів,
виконуються в порядку надходження
виключно органами Державного
казначейства з попереднім
інформуванням Мінфіну. Юридичні та
фізичні особи, на користь яких прийняті
судові рішення про стягнення коштів з
рахунків, на яких обліковуються кошти
бюджету, подають ці рішення органам
Державного казначейства, що здійснюють
безспірне списання, в тому числі, у
разі: повернення за рішенням суду -
надмірно та/або помилково сплачених до
бюджетів податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів.

Враховуючи вищевикладене відповідачем
не спростовано обґрунтування позовних
вимог, судом встановлено їх
відповідність нормам матеріального
права, а тому позов слід задовольнити
повністю.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 94, 160-163
КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю "Голден
Фрутс" до Чопської митниці Міндоходів
за участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України у Закарпатській області
- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
Рішення про визначення митної вартості
товарів № 305000006/2011/100012/2 від 04 лютого 2011
року.

Визнати протиправною та скасувати
Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів через митний кордон України №
305020041/1/00003 від 04 лютого 2011 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Голден Фрутс" суму
надмірно сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 55608,24 (п'ятдесяти
п'яти тисяч шестисот восьми грн. 24 коп.)
грн..

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У випадках,
встановлених статтею 167 частиною 4
цього Кодексу десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя С.Є.
Гаврилко