Справа № 2а-1870/4691/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/58797/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Чумаченко Т.А. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Сумського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2012 року та постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року у справі за позовом Сумського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Консалтингово-видавнича компанія
"Ділові перспективи" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

в с т а н о в и л а:

Сумське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось в суд з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Консалтингово-видавнича компанія
"Ділові перспективи" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 8395,46 грн. та пені у розмірі 10,08
грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем не виконано нормативу для
працевлаштування інвалідів, у зв'язку з
чим до нього підлягають застосуванню
адміністративно-господарські санкції.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2012
року позовні вимоги задоволено,
стягнуто з відповідача
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 8395, 46 грн. та пеню у розмірі 10,08
грн., загальний розмір стягнення 8405,54
грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Сумське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, відповідно до
поданого відповідачем звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2011 рік форми № 10-ПІ
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Консалтингово-видавнича компанія
"Ділові перспективи" за 2011 рік
становила 11 осіб, а тому, відповідно до
статті 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", норматив числа робочих місць
для працевлаштування інвалідів для
відповідача становить 1 робоче місце.

В той же час, у 2011 році на підприємстві
не працювало жодної особи, якій
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не виконано належним
чином обов`язок щодо інформування
державних органів щодо наявних
вакансій для працевлаштування
інвалідів та створення належних умов
для направлення компетентним
державним органом інвалідів для
працевлаштування на вакантні робочі
місця.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
відповідачем було належним чином
виконано свій обов'язок щодо
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць на
його підприємстві та потребу у
направленні йому центром зайнятості
інвалідів для працевлаштування.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів
у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності
штатних працівників облікового
складу за рік, а якщо працює від 8 до 25
осіб, - у кількості одного робочого
місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у
кількості, визначеній згідно з
частиною першою цієї статті,
вважається працевлаштування
підприємством, установою,
організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення. Такі санкції
не можуть застосовуватися у разі
відсутності необхідної кількості
працевлаштованих інвалідів, якщо при
цьому суб'єкт господарювання вжив усіх
передбачених законом заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях відсутній склад
правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що із наданих до
матеріалів справи копій звітів про
наявність вакансій за формою 3-ПН, які
подавались до Сумського районного
центру зайнятості 27 квітня 2011 року, 01
червня 2011 року, 01 липня 2011 року, 01 серпня
2011 року, 01 вересня 2011 року, 03 жовтня 2011
року, 01 листопада 2011 року, 01 грудня 2011
року, вбачається, що відповідач
пропонував центру вакантні посади для
працевлаштування інвалідів в
кількості 1 робочого місця, тобто
проводив інформування державних
органів щодо необхідності направлення
інвалідів для працевлаштування.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Щодо скасування постанови суду першої
інстанції, колегія суддів зазначає, що
постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2012
року позовні вимоги позивача були
задоволені в повному обсязі, а в
касаційній скарзі позивачем не надано
обґрунтування для скасування цієї
постанови. Крім того, постанова суду
першої інстанції вже скасована
рішенням суду апеляційної інстанції,
яке колегія суддів залишає в силі.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Сумського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша