Справа № 2а-9250/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року
Справа №
9104/18030/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Коломийської
міської ради на постанову
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 25
червня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н
О В И В :

09.06.2011 року позивач звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради про визнання
незаконними відмови в перерахунку
разової допомоги за втрату здоров'я,
допомоги відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» і
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 25
червня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради
Івано-Франківської області здійснити
нарахування та виплату на користь
ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2010 рік, виходячи з
встановленого Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
розміру мінімальної заробітної плати
на день такої виплати, з урахуванням
раніше проведених виплат у 2010 році та
разову компенсацію в розмірі тридцяти
мінімальних заробітних плат, виходячи
з встановленого Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
розміру мінімальної заробітної плати
на 2011 рік, у зв'язку з втратою здоров'я
як інваліда ІІІ групи, захворювання
якого пов'язане з участю в роботах по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
відповідно до вимог Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» .

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради оскаржило
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що такі виплати
здійснюються у порядку визначеному
Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
суд вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження на основі наявних у справі
доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою,
що потерпіла внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Положеннями статті 14
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» його віднесено до першої
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
внаслідок захворювання, пов'язаного
від наслідків аварії на ЧАЕС та визнано
інвалідом III групи, що підтверджується
посвідченням серія НОМЕР_1 від 22
березня 2011 року, вкладкою №625121с від 22
березня 2011 року до посвідчення
громадянина, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи категорія І
серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Управління праці та соціального
захисту населення Коломийської
міської ради Івано-Франківської
області є органом влади, який у місті
Коломия Івано-Франківської області
проводить нарахування та виплату
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та разової компенсації за втрату
здоров'я як учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Право позивача на одержання допомоги
на оздоровлення та одноразової
компенсації за втрату здоров'я як
ліквідатору 1 кат., інваліду ІІІ групи
відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідачем не
оспорюється та доказуванню не підлягає
у відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Відповідно до статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1
статті 92 Конституції України
передбачено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод.

Згідно ч.2. ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що посилання відповідача на постанову
Кабінету Міністрів України №562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» до уваги не
приймаються, оскільки відповідно до ч.3.
ст.22 Конституції України передбачено,
що при прийнятті нових законів або
внесення змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Тому постанова Кабінету Міністрів
України № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» суперечить Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» оскільки
цим законом встановлено розмір
щорічної допомоги як величину кратну
відносно розміру мінімальної
заробітної плати, а вказаною
постановою Кабінету Міністрів України
встановлені конкретні розміри такої
допомоги в твердій грошовій сумі,
розміри допомоги, визначені у цій
постанові є значно меншими ніж
визначені Законом, що звужує зміст та
обсяг існуючих прав, і є неприпустимими
з огляду на вимоги Конституції України,
що вказані вище.

Колегія суддів зазначає, що надання
законодавцем права Кабінету Міністрів
України затверджувати певні розміри
компенсаційних виплат не означає, що
останній, встановлюючи такі, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити розміри та
порядок зазначених виплат, не
порушуючи положень Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Крім того рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008 положення п.28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
якими відповідно було обмежено дію ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на 2008 рік, визнано
неконституційними та такими, що
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Що стосується дії ч.4 ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у 2010 році, жодних Законів, які б
змінювали зміст даної статті не
виносилося, а тому підстав для її не
застосування в 2010 році не було.

Відповідно до статті 48 вищевказаного
Закону України (в редакції станом на
момент виникнення спірних
правовідносин), щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам першої і другої
груп - п'ять мінімальних заробітних
плат, інвалідам третьої групи - чотири
мінімальних заробітних плати.

Таким чином, вихідним критерієм
обчислення цих виплат є мінімальна
заробітна плата. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати. Розмір мінімальної
заробітної плати на 2010 рік -
встановлювався законом України про
державний бюджет на відповідний рік.

Відповідно до частини першої статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачена одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, яка виплачується в таких
розмірах: інвалідам I групи - 60
мінімальних заробітних плат; інвалідам
II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - 30 мінімальних
заробітних плат.

Редакцію статті 48 вищенаведеного
Закону в частині виплати компенсацій у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати було змінено, згідно
із Законом України від 28.12.2007 № 107-VI.

У новій редакції стаття 48 вказаного
Закону передбачала, що одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи
виплачується в порядку та розмірі,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Однак зміни до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», внесені
Законом України від 28.12.2007 № 107-VI,
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р. N 10-рп/2008.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 22.05.2008, відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати одноразову компенсацію
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірах, встановлених
статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(в редакції Закону від
09.07.2007).

Таким чином, на момент виникнення
спірних правовідносин, вихідним
критерієм обрахунку одноразової
компенсації за інвалідність виступає
мінімальна заробітна плата.

Законами України про Державний бюджет
на певний рік встановлювався розмір
мінімальної заробітної плати.

Встановлений в 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»від 26.07.1996 року № 836 розмір
одноразової компенсації протягом
тривалих років не змінювався і не
відповідав розміру, встановленому
законами України.

Розмір мінімальної заробітної плати,
встановлений законами України, згідно
з внесеними Верховною Радою України
змінами до державного бюджету зростав
кожен наступний рік.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»та розмір
мінімальної заробітної плати,
встановлений Законом України про
Державний бюджет на відповідний рік, а
не постанова Кабінету Міністрів
України «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»від 26.07.1996 №
836.

За таких обставин суд вважає, що
відповідач зобов'язаний нарахувати та
виплатити позивачу одноразову
компенсацію, в розмірі тридцяти
мінімальних заробітних плат, виходячи
з встановленого Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
розміру мінімальної заробітної плати
на 2011 рік, як учаснику ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
як інваліду-чорнобильцю ІІІ групи з
врахуванням виплаченої раніше суми,
оскільки ця виплата носить одноразовий
характер і позивач таким чином вправі
звернутися в суд з відповідною вимогою
в будь-який час, тому суд вважає, що
позивач не пропустив строк звернення
до суду.

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 99, ст. 160, ст. 183-2, ст. 195, п. 1
ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст.206, ст. 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Коломийської міської ради залишити без
задоволення, постанову Коломийського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 25
червня 2011 року по справі № 2а-9250/11 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
І.М. Обрізко

Н.Г.Левицька