Справа № 826/11659/13-а
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Горяйнова А.М.,

суддів - Мамчура
Я.С. та Шостака О.О.,

при секретарі -
Дроздовій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Національної акціонерної компанії
«Енергетична компанія України» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року Київське міське
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з позовом,
у якому просило стягнути з НАК
«Енергетична компанія України»
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 152155 грн. 00 коп. та пеню у
розмірі 2556 грн. 16 коп.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
серпня 2013 року в задоволенні вказаного
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення про задоволення позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зокрема апелянт вказує на те, що
НАК «Енергетична компанія України» не
виконала нормативу працевлаштування
інвалідів.

Під час судового засідання представник
позивача підтримала свою апеляційну
скаргу та просила суд її задовольнити з
підстав, викладених в ній.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти
апеляційної скарги та просили суд
відмовити в її задоволенні посилаючись
на те, що судом першої інстанції було
винесене законне і обґрунтоване
рішення, а підстави для його зміни чи
скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу Київського міського відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
задовольнити, постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
серпня 2013 року - скасувати та прийняти
нове рішення про задоволення позову
виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин у
адміністративній справі,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів суд першої інстанції
виходив з того, що вимоги позивача про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
задоволенню не підлягають, оскільки
обов'язок відповідача створити робочі
місця для інвалідів не супроводжується
його обов'язком їх працевлаштовувати.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується із зазначеним висновком
суду першої інстанції з огляду на
наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості
одного робочого місця.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем на виконання вимог
зазначеного Закону було подано
позивачу Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
(форма № 10-ПІ).

У вказаному звіті відповідач зазначив,
що середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становить 106 осіб, в зв'язку з чим
кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ч. 1 ст. 19 Закону становить 4
особи. Фактично на підприємстві
відповідача у 2012 році працювало 3
інваліда.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ч. 3 ст. 19 вказаного Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 Закону.

Також, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» встановлено, що
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Тобто, Законом України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» визначено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування
здійснюється двома шляхами -
безпосереднього звернення інваліда до
підприємства або звернення інваліда до
державної служби зайнятості (з
подальшим його направленням на
підприємство, на якому є відповідні
вакансії).

При цьому, ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону
чітко визначені обов'язки
підприємства, що використовує найману
працю - виділяти та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку,
що ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» не встановлює правил, за якими
підприємство було б зобов'язане
самостійно здійснювати пошук
інвалідів для їх працевлаштування.

Однак, надання державній службі
зайнятості інформації, необхідної для
організації працевлаштування
інвалідів, є обов'язком підприємств,
установ, організацій, у разі належного
виконання якого до них можуть бути
застосовані
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу
працевлаштування інвалідів.

НАК «Енергетична компанія України»
протягом 2012 року не виконувало
належним чином своїх обов'язків щодо
надання державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів.

Така інформацію надається шляхом
подачі звітів про наявність вакансій
за формою № 3-ПН, затвердженою наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19 грудня 2005 року №
420 (далі - Наказ).

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про
зайнятість населення» підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності зобов'язані щомісяця
подавати центрам адміністративні дані
у повному обсязі про наявність вільних
робочих місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до Наказу звіт про
наявність вакансій за формою № 3-ПН
подається за наявності вакансій.

Із зазначених норм права вбачається, що
у разі наявності у НАК «Енергетична
компанія України» протягом 2012 року
вільних вакансій, вона зобов'язана була
щомісяця подавати до відповідного
центру зайнятості звіти за формою №
3-ПН.

До матеріалів справи приєднано копії
звітів за формою № 3-ПН, якими НАК
«Енергетична компанія України»
повідомляла Шевченківський районний
центр зайнятості про наявність
вакансій лише станом на 25 січня 2012 року,
29 лютого 2012 року, 09 жовтня 2012 року та 05
грудня 2012 року.

З огляду на те, що НАК «Енергетична
компанія України» не виконала
нормативу працевлаштування інвалідів
у 2012 році та не забезпечила щомісячне
надання Шевченківському районному
центру зайнятості у встановленому
законом порядку інформації про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів, колегія
суддів вважає, що відповідач
зобов'язаний був самостійно нарахувати
та сплатити
адміністративно-господарські санкції,
передбачені ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Оскільки такі дії відповідачем вчинені
не були, колегія суддів вважає, що
адміністративний позов Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів про їх стягнення в
судовому порядку є законним,
обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 12
серпня 2013 року, та є підставами для її
скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. У зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
задовольнити, постанову окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
серпня 2013 року - скасувати та прийняти
нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - задовольнити.

Постанову окружного адміністративного
суду м. Києва від 12 серпня 2013 року -
скасувати.

Адміністративний позов Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів - задовольнити.

Стягнути з Національної акціонерної
компанії «Енергетична компанія
України» на користь Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 152155 грн. 00 коп. та пеню у
розмірі 2556 грн. 16 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М.
Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Постанова складена в повному обсязі 18
лютого 2014 року.

Головуючий суддя

Горяйнов А.М.

Судді:

Мамчур Я.С

Шостак О.О.