Справа № 872/10547/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 рокусправа № 1106/4255/2012

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Кругового О.О.

розглянувши у письмовому провадженні
в м. Дніпропетровську апеляційну
скаргу відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області на постанову Долинського
районного суду Кіровоградської
області від 28 лютого 2013 року у справі №
1106/4255/2012 за позовом ОСОБА_1 до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області, третя особа -
управління Пенсійного фонду України у
Долинському районі Кіровоградської
області про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області, в якому
просить визнати дії старшого
державного виконавця Красної А.О. щодо
винесення постанови про закінчення
виконавчого провадження від 27.09.2012 року
ВП №34027157 неправомірними, скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 27.09.2012 року ВП №34027157
старшого державного виконавця Красної
А.О. та зобов'язати відновити виконавче
провадження та його виконання згідно
виконавчого листа (справа №2а-134/11).

Позов обгрунтовано тим, що сама по собі
відсутність коштів на рахунках
боржника, чи у держави, на виконання
взятих на себе зобов'язань, не є
підставою для закриття виконавчого
провадження з цих підстав. Державним
виконавцем належним чином не
обгрунтовано неможливість виконання
рішення суду без участі боржника, так
як органом Пенсійного фонду проведено
перерахунок коштів, що належать їй за
рішенням суду. Крім того позивач вказує
на те, що старший державний виконавець
Красна А.О. в мотивувальній частині
постанови про закінчення виконавчого
провадження безпідставно послалася на
прийняття законодавчих та підзаконних
нормативно-правових актів якими
передбачено розміри виплат громадянам
відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2011 рік» та
рішення Конституційного суду України
№ 20-рп/2011 від 26.12.2011 року, чим фактично
перебрала на себе повноваження суду
щодо вирішення питання законності
рішення відповідно до якого видано
виконавчий лист

Постановою Долинського районного суду
Кіровоградської області від 28 лютого
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що
відповідачем не надано відомостей
про стан рахунків боржника, не
перевірено наявність у боржника
майна, не вжито заходів щодо
накладення арешту на майно боржника.
Крім того відсутність бюджетних
коштів не звільняє державні органи
виконавчої влади від виконання
зобов'язань.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
до суду з апеляційною скаргою в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга фактично
обґрунтована тим, що постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 27.09.2012 року по примусовому
виконанню виконавчого листа №2а-134/2011
виданого Долинським районним судом
Кіровоградської області на підставі
п.11 ст. 49 та ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» є законною та
обґрунтованою, оскільки кошти по
виконанню

рішення суду були нараховані
стягувачу, а при наявності
фінансування стягувач отримає

недоотримані кошти. Вказує на те, що
виконати рішення суду без участі
боржника неможливо. Крім того,
відповідач як на підставу скасування
судового рішення посилається на те, що
причини невиконання рішення суду мають
об'єктивний характер, тому до боржника
не можливо застосовувати штрафні
санкції та інші заходи за невиконання
рішення суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час
апеляційного розгляду справи, що
постановою Долинського районного суду
Кіровоградської області від 12 січня 2011
року, яку залишено без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 18 жовтня 2011
року, було визнано протиправними дії
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі Кіровоградської
області та зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок і виплатити
ОСОБА_1 з 21.06.2010 року державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як як особі, яка постраждала
внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії, інваліду 3-ої групи у
відповідності з вимогами,
встановленими ст. 50, п.4 ст. 54, п.3 ст.67 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
розрахунку державної пенсії у в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
для непрацездатних громадян та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю з розрахунку 50
відсотків мінімальної пенсії за віком
розрахованої з урахуванням ч. 1 ст. 28 ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (а.с.6-8,9).

На підставі вищезазначеної постанови
суду, 18.07.2012 року Долинським районним
судом Кіровоградської області було
видано виконавчий лист (а.с.10).

28.08.2012 року державним виконавцем
винесена постанова про відкриття
виконавчі провадження по виконанню
виконавчого листа № 2а-134/2011 від 18.07.2012
року (а.с.11).

Згідно листа управління Пенсійного
фонду України у Долинському районі
Кіровоградської області від 11.09.2012 року
№1820/07-25 на виконання рішення суду
проведено перерахунок пенсії згідно
ст. ст. 50,54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Загальна сума нарахування
становить 23 550,35 грн.

27.09.2012 року державний виконавець
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області на підставі
п.11 ст. 49 та ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження (а.с.12).

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Законність та обґрунтованість
постанови державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області від 27.09.2012 року
про закінчення виконавчого
провадження по примусовому виконанню
виконавчого листа №2а-134/2011 виданого
18.07.2012 року Долинським районним судом
Кіровоградської області є предметом
спору переданого на вирішення суду.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього Закону передбачений
обов'язок державного виконавця
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 11 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону.

В свою чергу частиною 3 статті 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що у разі якщо виконати
рішення без участі боржника неможливо,
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити, що вимоги Закону
України "Про виконавче провадження"
містить вичерпний перелік підстав для
закінчення виконавчого провадження, а
саме:

- визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

- визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

- смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

- скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;

- письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

- закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення; передачі виконавчого
документа ліквідаційній комісії (або
ліквідатору) у разі ліквідації
боржника - юридичної особи;

- фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

- повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

- направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;

- якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

- непред'явлення виконавчого документа
за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону; - списання
згідно із Законом України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим, відповідачем не надано доказів
про вжиття всіх можливих заходів,
передбачених Законом України "Про
виконавче провадження", спрямованих на
виконання рішення суду, зокрема не
з'ясовано причини невиконання рішення
боржником, не направлено відповідні
запити про наявність грошових коштів
на рахунках боржника.

Крім того, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відсутність коштів не є
поважною підставою для не виконання
рішення суду на підставі наступного.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 29 червня 2004 року
по справі "Жовнер проти України"
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням.

Крім того, враховуючи практику
Європейського суду з прав людини
невиконання рішення суду у зв'язку з
відсутністю коштів, є порушенням п. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованою
Україною 17.07.1997 року, та яка є частиною
національного законодавства, а також
статті 1 Протоколу №1 до зазначеної
Конвенції.

Таким чином, суд першої інстанції
зробив вірний висновок щодо
протиправності дій відповідача та
необхідності скасування постанови
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області від 27.09.2012 року про закінчення
виконавчого провадження по
примусовому виконанню постанови
Долинським районним судом
Кіровоградської області від 12 січня 2011
року.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області - залишити без задоволення, а
постанову Долинського районного суду
Кіровоградської області від 28 лютого
2013 року у справі № 1106/4255/2012 - без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.О. Круговий