Справа № 809/342/14
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"19" лютого 2014 р.
справа № 809/342/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський
окружний адміністративний суд у складі

судді Могили А.Б.

за участі:

секретаря судового
засідання Житняк Л.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Євчука М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Івано-Франківського
обласного центру з надання безоплатної
вторинної допомоги про зобов'язання до
вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із
адміністративним позовом до
Івано-Франківського обласного центру з
надання безоплатної вторинної
допомоги про зобов'язання до вчинення
дій - надання представника для
здійснення захисту інтересів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
він 8 січня 2014 року звертався до
Івано-Франківського обласного центру з
надання безоплатної вторинної
допомоги з проханням надати йому
представника з метою захисту законних
прав та інтересів у суді та
правоохоронних органах. Однак, 24 січня
2014 року отримав відповідь - відмову,
оскільки внаслідок відтермінування
положень Закону України «Про
безоплатну правову допомогу» право на
отримання ним безоплатної правової
допомоги виникне з 1 січня 2015 року. Така
відмова є безпідставною, оскільки йому
для захисту своїх законних прав та
інтересів правова допомога потрібна в
даний час.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав викладених
в позовній заяві. Додатково суду
пояснив, що він є інвалідом другої
групи, отримує мізерну пенсію і
матеріальної можливості скористатися
послугами правників для отримання
правової допомоги в нього не має.
Безоплатна правова допомога йому
потрібна для представлення його
інтересів у Калуському міськрайонному
суді під час розгляду двох цивільних
справ та Калуському МВ УМВС в області -
як потерпілого. Просив позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги позивача не
визнав із мотивів зазначених у
письмовому запереченні. Просив у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача,
заперечення представника відповідача,
дослідивши в сукупності письмові
докази, якими сторони відповідно
обґрунтовують та заперечують позовні
вимоги, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1, як інвалід армії другої групи, 8
січня 2014 року звернувся із письмовою
заявою до Івано-Франківського
обласного центру з надання безоплатної
вторинної допомоги, в якій просив про
надання безоплатної вторинної
правової допомоги для захисту своїх
прав та інтересів, як позивача під час
розгляду цивільних справ Калуським
міськрайонним судом та як потерпілого
в кримінальному провадженні (а.с.6-7).

Відповідач листом від 18.01.2014 року за №9
відмовив позивачу в наданні
безоплатної вторинної правової
допомоги, оскільки Верховна Рада
України прийняла Закон України «Про
внесення змін до Закону України «Про
безоплатну правову допомогу» щодо
відтермінування набрання чинності
положення пункту 6 розділу VI
«Прикінцеві та перехідні положення»,
згідно якого безоплатна правова
допомога особам, зазначеним у пунктах 1,
2, 8-12 частини 1 статті 14 цього Закону
буде надаватися з 01.01.2015 року.

Конституцією України, а саме статтею 59
передбачено, що кожен має право на
правову допомогу. У випадках,
передбачених законом, ця допомога
надається безоплатно. Кожен є вільним у
виборі захисника своїх прав.

Зміст права на безоплатну правову
допомогу, порядок реалізації цього
права, підстави та порядок надання
безоплатної правової допомоги,
державні гарантії щодо надання
безоплатної правової допомоги,
відповідно до Конституції України
визначає Закон України «Про безоплатну
правову допомогу».

В статті 3 цього Закону зазначено, що
право на безоплатну правову допомогу -
гарантована Конституцією України
можливість громадянина України,
іноземця, особи без громадянства, у
тому числі біженця чи особи, яка
потребує додаткового захисту, отримати
в повному обсязі безоплатну первинну
правову допомогу, а також можливість
певної категорії осіб отримати
безоплатну вторинну правову допомогу у
випадках, передбачених цим Законом.

Безоплатна вторинна правова допомога -
вид державної гарантії, що полягає у
створенні рівних можливостей для
доступу осіб до правосуддя. Безоплатна
вторинна правова допомога включає такі
види правових послуг: 1) захист від
обвинувачення; 2) здійснення
представництва інтересів осіб, що
мають право на безоплатну вторинну
правову допомогу, в судах, інших
державних органах, органах місцевого
самоврядування, перед іншими особами; 3)
складення документів процесуального
характеру (стаття 13 Закону).

До суб'єктів права на безоплатну
вторинну правову допомогу, згідно з п.1
ч.1 ст.14 Закону, відносяться особи, які
перебувають під юрисдикцією України,
якщо середньомісячний сукупний дохід
їхньої сім'ї нижчий суми прожиткового
мінімуму, розрахованого та
затвердженого відповідно до Закону
України «Про прожитковий мінімум» для
осіб, які належать до основних
соціальних і демографічних груп
населення, інваліди, які отримують
пенсію або допомогу, що призначається
замість пенсії, у розмірі менше двох
прожиткових мінімумів для
непрацездатних осіб, - на всі види
правових послуг, передбачені частиною
другою статті 13 цього Закону.

Позивач, і це не заперечується
відповідачем, відноситься до категорії
осіб, що мають право на безоплатну
правову допомогу, передбачених у п.1 ч.1
ст.14 Закону України «Про безоплатну
правову допомогу».

В свою чергу відповідач, згідно ст. 15
Закону України «Про безоплатну правову
допомогу» є суб'єктом надання
безоплатної вторинної правової
допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є стороною у двох цивільних
справах, які перебувають в провадженні
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області (справи за
№345/6763/13-ц і № 345/7022/13-ц) та потерпілим у
кримінальному провадженні за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.384 КК України
(а.с.20-23).

Порядок подання звернень про надання
безоплатної вторинної правової
допомоги та порядок розгляду звернень
про безоплатну вторинну правову
допомогу врегульований статтями 18 та 19
Закону України «Про безоплатну правову
допомогу».

Згідно з статтею 19 Закону якщо особа
належить до однієї з категорій осіб,
передбачених частиною першою статті 14
цього Закону, Центр з надання
безоплатної вторинної правової
допомоги приймає рішення про надання
безоплатної вторинної правової
допомоги і письмово повідомляє про це
особу або її законного представника, а
також суд, орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, в яких
здійснюватиметься представництво
інтересів особи.

Якщо особа не має підстав для отримання
безоплатної вторинної правової
допомоги, Центр з надання безоплатної
вторинної правової допомоги приймає
рішення про відмову в наданні
безоплатної вторинної правової
допомоги і надсилає копію цього
рішення особі, яка звернулася про
надання такої допомоги, з одночасним
роз'ясненням порядку оскарження
рішення про відмову в наданні
безоплатної вторинної правової
допомоги.

Судом встановлено, що позивач
подав звернення про надання
безоплатної вторинної правової
допомоги у визначеному порядку.
Підставою для відмови відповідачем в
наданні йому безоплатної вторинної
правової допомоги є відтермінування
набрання чинності положення пункту 6
розділу VI «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про
безоплатну правову допомогу», згідно
якого безоплатна правова допомога
особам, зазначеним у пунктах 1, 2, 8-12
частини 1 статті 14 цього Закону буде
надаватися з 01.01.2015 року.

В статті 20 Закону зазначено, що особі
може бути відмовлено в наданні
безоплатної вторинної правової
допомоги за наявності хоча б однієї з
таких підстав: особа не належить до
жодної з категорій осіб, передбачених
частиною першою статті 14 цього Закону;
особа подала неправдиві відомості або
фальшиві документи з метою віднесення
її до однієї категорій осіб, які мають
право на безоплатну вторинну правову
допомогу; вимоги особи про захист або
відновлення її прав є неправомірними;
особі раніше надавалася безоплатна
вторинна правова допомога з одного і
того ж питання; особа використала всі
національні засоби правового захисту у
справі, з якої звертається за наданням
безоплатної вторинної правової
допомоги.

З системного аналізу положень Закону
України «Про безоплатну правову
допомогу», суд вважає, що рішення
відповідача (лист за №9 від 18.01.2014 року)
про відмову в наданні безоплатної
вторинної правової допомоги, прийняте
з підстав не передбачених в цьому
Законі, суперечить принципам державної
політики у сфері надання безоплатної
правової допомоги, які закріплені у
цьому Законі, вимогам Конституції
Україні та міжнародним договорам
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Так, Конституцією України встановлено,
що права і свободи людини і громадянина
не можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених нею.

В умовах воєнного або надзвичайного
стану можуть встановлюватися окремі
обмеження прав і свобод із зазначенням
строку дії цих обмежень. Не можуть бути
обмежені права і свободи, передбачені
статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59,
60, 61, 62, 63 цієї Конституції (стаття 64).

Конституційний Суд України в рішенні
від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 щодо
офіційного тлумачення положень статті
59 Конституції України (справа про право
на правову допомогу) встановив, що за
змістом статті 64 Конституції України
конституційне право кожного на правову
допомогу у жодному випадку не може бути
обмежено. Відповідно до Основного
Закону України положення «кожен має
право на правову допомогу» (частина
перша статті 59) є нормою прямої дії
(частина третя статті 8), і навіть за
умови, якщо це право не передбачене
відповідними законами України чи
іншими правовими актами, особа не може
бути обмежена у його реалізації. Це
стосується, зокрема, і права свідка на
отримання правової допомоги під час
допиту у кримінальному процесі та
права особи у разі надання нею пояснень
у державних органах.

Зупинення дії законів є способом
тимчасового припинення дії законів у
часі та/або за колом осіб і має
здійснюватися відповідно до вимог
Конституції України. Ця юридична
процедура знаходиться в органічному
зв'язку із скасуванням законів,
внесенням до них змін та доповнень.
Отже, у такому випадку законом
припиняється на певний строк правове
регулювання відносин, зупиняється дія
механізму реалізації конституційних
прав громадян, що призводить до
обмеження права на захист.

Зупинення дії положень законів, якими
визначено права і свободи громадян, їх
зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у
випадках, передбачених Основним
Законом України - статтею 64 Конституції
України.

Таку ж позицію висловив Конституційний
Суд України в рішенні від 9 липня 2007
року №6-рп/2007.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» встановлено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та практику суду
як джерело права.

Європейський суд з прав людини
неодноразово висловлював позицію щодо
обов'язку держави на забезпечення
громадян безкоштовною правовою
допомогою. Зокрема, в рішенні від 26
липня 2012 року в справі «Савіцький проти
України» Європейський суд з прав
людини постановив про порушення
процесуального аспекту статті 3
Конвенції. При цьому ствердив, що
держава не дотрималася свого обов'язку
щодо забезпечення заявника
безкоштовною юридичною допомогою з
метою забезпечення його ефективної
участі у відповідному національному
провадженні.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що рішення
відповідача (лист за №9 від 18.01.2014 року)
про відмову позивачу в наданні
безоплатної вторинної правової
допомоги з підстав наведених у ньому є
протиправним, а позовні вимоги такими,
що підлягають до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст.ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Івано-Франківський
обласний центр з надання безоплатної
вторинної допомоги надати ОСОБА_1
безоплатну правову допомогу як
позивачу в цивільних справах за
№345/6763/13-ц, №345/7022/13-ц та як потерпілому в
кримінальному провадженні,
розпочатому за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384
КК України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Апеляційна
скарга на постанову подається протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
/підпис/ Могила
А.Б.

Постанова складена в повному
обсязі 24.02.2014 року.