Справа № 815/603/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/603/13-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Марин П. П.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі - Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Прокурора Роздільнянського
району Одеської області в інтересах
держави в особі Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 29
квітня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Прокурора
Роздільнянського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області до
Роздільнянської районної державної
адміністрації, за участю третіх осіб
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Селянське (фермерське)
господарство ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження №1260/А-2012 від 29.12.2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року Прокурор
Роздільнянського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області
звернулось з адміністративним позовом
про визнання незаконним та скасування
розпорядження №1260/А-2012 від 29.12.2012 року
«Про надання дозволу громадянам згідно
списку на розробку проекту із
землеустрою щодо відведення у
власність для ведення фермерського
господарства, на території Степової
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області (за межами
населених пунктів)».

В обґрунтування позовних вимог
зазначалось, що розпорядження від
29.12.2012 року №1260/А-2012, яким ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку
проектів із землеустрою щодо
відведення їм у власність земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства за рахунок земель, що
перебувають у користуванні ОСОБА_2
згідно Даржавного акту Б №055379 прийнято
всупереч ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу
України та ст. 7 Закону України «Про
фермерське господарство», оскільки
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не надано документів,
які підтверджують їх досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі, отже, зазначене
розпорядження підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 29 квітня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду Прокурор Роздільнянського району
Одеської області подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
16 грудня 1994 року Виконавчим комітетом
Роздільнянської районної Ради
народних депутатів зареєстровано
Селянське (фермерське) господарство
ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи.

Відповідно до Державного акту на право
постійного користування землею Б055379,
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право користування
землею Роздільнянською районною радою
за №374, Степовою сільською Радою
народних депутатів Роздільнянського
району Одеської області ОСОБА_2
передано у постійне користування
земельну ділянку загальною площею 48,73
га для ведення селянського
(фермерського) господарства.

Рішенням засновника селянського
(фермерського) господарства №3 від
24.01.2012 року, на підставі поданих заяв
про прийняття в члени господарства,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, які є членами родини
засновника, прийнято в члени
господарства та затверджено нову
редакцію Статуту Селянського
(фермерського) господарства ОСОБА_2, яку
зареєстровано у державному реєстрі
09.02.2012 року за № 4000355.

Згідно Протоколу участі у загальних
зборах членів Селянського
(фермерського) господарства ОСОБА_2
19.11.2012 року внесено та затверджено
зміни до Статуту господарства, а саме -
прийнято в члени СФГ ОСОБА_1, виклавши
зміни у вигляді додатку до Статуту та
доручено голові господарства ОСОБА_8
надати необхідні документи для
державної реєстрації.

22.11.2012 року вищенаведені зміни до
Статуту зареєстровано у державному
реєстрі за №9000355.

20.12.2012 року членами фермерського
господарства ОСОБА_2 - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1
до Роздільнянської районної державної
адміністрації подано заяви про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 №1874 від
28.12.2012 року, останнім, як засновником
Селянського (фермерського)
господарства ОСОБА_2, надано згоду на
розпаювання земель господарства його
членам та отримання: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1
земельних ділянок у власність для
ведення фермерського господарства за
рахунок земель сільськогосподарського
призначення, що перебувають у його
користуванні згідно Державного акту на
право постійного користування землею Б
055379, зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право користування
землею Роздільнянською районною радою
за №374 на території Степанівської
сільської ради Роздільнянського
району.

Розпорядженням Роздільнянської
районної державної адміністрації від
29.12.2012 року №1260/А-2012 «Про надання
дозволу громадянам згідно списку на
розробку проекту із землеустрою щодо
відведення у власність для ведення
фермерського господарства, на
території Степової сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області (за межами населених пунктів)»
громадянам згідно списку (ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_1) надано дозвіл на розробку
проектів із землеустрою щодо
відведення їм у власність земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства за рахунок земель, що
перебувають у користуванні ОСОБА_2
згідно Державного акту Б №055379 на
території Степової сільської ради
Роздільнянського району Одеської
області.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що посилання прокурора на
відсутність будь-яких документів, які
підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві наведених
вище осіб є безпідставними.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71, КАС України, Закону України «Про
фермерське господарство», Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації».

Законом України «Про фермерське
господарство» від 19 червня 2003 року №
973-IV (далі - Закон) визначено правові,
економічні та соціальні засади
створення та діяльності фермерських
господарств як прогресивної форми
підприємницької діяльності громадян у
галузі сільського господарства
України. Закон спрямований на
створення умов для реалізації
ініціативи громадян щодо виробництва
товарної сільськогосподарської
продукції, її переробки та реалізації
на внутрішньому і зовнішньому ринках, а
також для забезпечення раціонального
використання і охорони земель
фермерських господарств, правового та
соціального захисту фермерів України.

За змістом ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»,
виконавчу владу в областях і районах,
містах Києві та Севастополі здійснюють
місцеві державні адміністрації.
Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади. Місцева державна адміністрація
в межах своїх повноважень здійснює
виконавчу владу на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.
Місцеві державні адміністрації в межах
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці забезпечують: 1) виконання
Конституції, законів України, актів
Президента України, Кабінету Міністрів
України, інших органів виконавчої
влади вищого рівня; 2) законність і
правопорядок, додержання прав і свобод
громадян; 3) виконання державних і
регіональних програм
соціально-економічного та культурного
розвитку, програм охорони довкілля, а в
місцях компактного проживання
корінних народів і національних меншин
- також програм їх
національно-культурного розвитку; 4)
підготовку та виконання відповідних
бюджетів; 5) звіт про виконання
відповідних бюджетів та програм; 6)
взаємодію з органами місцевого
самоврядування; 7) реалізацію інших
наданих державою, а також делегованих
відповідними радами повноважень.

На підставі ст. 6 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
передбачено, що актами місцевих
державних адміністрацій є
розпорядження.

У відповідності до ч.2 ст.43 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації», акти місцевих
державних адміністрацій, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
актам Президента України та Кабінету
Міністрів України або інтересам
територіальних громад чи окремих
громадян, можуть бути оскаржені до
органу виконавчої влади вищого рівня
або до суду.

За змістом ч.1, 2 ст. 116 Земельного
кодексу України (далі - Кодекс)
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно ст. 122 Кодексу сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки
Крим, обласні, районні ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із відповідних земель
спільної власності територіальних
громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їх
території передають земельні ділянки
із земель державної власності (крім
випадків, визначених частиною сьомою
цієї статті) у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для: а)
сільськогосподарського використання;
б) ведення водного господарства; в)
будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини шостої цієї
статті.

Обласні державні адміністрації
передають земельні ділянки на їх
території із земель державної
власності у власність або у
користування у межах міст обласного
значення та за межами населених
пунктів для всіх потреб, крім випадків,
визначених частинами третьою, сьомою
цієї статті.

На підставі ч. 1, 2 Закону, фермерське
господарство є формою підприємницької
діяльності громадян із створенням
юридичної особи, які виявили бажання
виробляти товарну
сільськогосподарську продукцію,
займатися її переробкою та реалізацією
з метою отримання прибутку на
земельних ділянках, наданих їм для
ведення фермерського господарства,
відповідно до закону. Фермерське
господарство може бути створене одним
громадянином України або кількома
громадянами України, які є родичами або
членами сім'ї, відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1, 2 Закону членами
фермерського господарства можуть бути
подружжя, їх батьки, діти, які досягли
14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі,
які об'єдналися для спільного ведення
фермерського господарства, визнають і
дотримуються положень Статуту
фермерського господарства. Членами
фермерського господарства не можуть
бути особи, які працюють у ньому за
трудовим договором (контрактом).

При створенні фермерського
господарства одним із членів сім'ї інші
члени сім'ї, а також родичі можуть стати
членами цього фермерського
господарства після внесення змін до
його Статуту.

В ході судового розгляду встановлено,
що відповідно до п.3.6 Статуту
Селянського (фермерського)
господарства ОСОБА_2 (зі змінами),
членами господарства є: ОСОБА_8 - батько,
ОСОБА_4 - мати, ОСОБА_3 - жінка, ОСОБА_5 -
двоюрідний брат, ОСОБА_7 - дядько, ОСОБА_6
- двоюрідна сестра та ОСОБА_1 - падчірка.

За змістом ст.121 Кодексу, громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок із
земель державної або комунальної
власності в таких розмірах: а) для
ведення фермерського господарства - в
розмірі земельної частки (паю),
визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території сільської,
селищної, міської ради, де знаходиться
фермерське господарство. Якщо на
території сільської, селищної, міської
ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району; б) для ведення
особистого селянського господарства -
не більше 2,0 гектара; в) для ведення
садівництва - не більше 0,12 гектара; г)
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка) у селах -
не більше 0,25 гектара, в селищах - не
більше 0,15 гектара, в містах - не більше
0,10 гектара; ґ) для індивідуального
дачного будівництва - не більше 0,10
гектара; д) для будівництва
індивідуальних гаражів - не більше 0,01
гектара.

Розмір земельних ділянок, що
передаються безоплатно громадянину
для ведення особистого селянського
господарства, може бути збільшено у
разі отримання в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю).

На підставі ст. 122 Кодексу сільські,
селищні, міські ради передають
земельні ділянки у власність або у
користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

У відповідності до ч. 6 ст.118 Кодексу
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Отже, оскільки оскаржуваним
розпорядженням надано дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельних
ділянок, а не передано у власність
громадянам земельні ділянки, та у
зв'язку з недоведеністю прокурором про
наявність підстав для відмови в
наданні такого дозволу, встановлених
ст.122 Кодексу, суд вважає, що позовні
вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Водночас, як вбачається з матеріалів
справи, згідно довідки Відділу
статистики в Роздільнянськомсу районі
від 23.04.2013 року №01-11/72 Фермерське
господарство «Внодченко Андрія
Анатолійовича» в органах статистики
зареєстровано 16.12.1994 року,
обліковується як середній суб'єкт
господарювання, який постійно вирощує
зернові та технічні культури та
постійно звітує за всіма формами
державної звітності перед районним
відділом статистики.

Згідно розподілу службових обов'язків
між членами фермерського господарства,
всі члени господарства займають певні
посади та виконують покладені на них
обов'язки, а саме: ОСОБА_8 - комбайнер
СК-4, ОСОБА_8 - батько, ОСОБА_4 -
вирощування просапних культур, ОСОБА_3 -
вирощування просапних культур, ОСОБА_5 -
водій самоскиду ГАЗ-53, ОСОБА_7 -
тракторист ЮМЗ-3, ОСОБА_6 - вирощування
просапних культур та ОСОБА_1 -
вирощування просапних культур.

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_8 до суду надано
дипломи Одеського
сільськогосподарського інституту УВ
№919146 та Н №541470, відповідно до яких
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 закінчили названий
інститут за спеціальністю
«Плодоовочівництво та
виноградарство».

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач надав суду належні докази
на підтвердження своїх заперечень
проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги Прокурора
Роздільнянського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Прокурора
Роздільнянського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Державної інспекції сільського
господарства в Одеській області
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 29 квітня 2013 року у справі №
815/603/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складення ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в
повному обсязі - 17 лютого 2014 року.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян