Справа № 2а-2650/12/2170
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-2650/12/2170

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Морська Г.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Херсонської області Державної
податкової служби на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року у справі за адміністративним
позовом приватного акціонерного
товариства "Молодіжний житловий
комплекс" до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ПАТ "Молодіжний
житловий комплекс" звернулось з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 08.06.2012р. №№
, , , якими позивачеві
збільшено грошові зобов'язання з
податку на прибуток на 1022422,75 грн., у
тому числі за основним платежем на 851866,0
грн., з податку на додану вартість на
1079718,5 грн. у тому числі за основним
платежем на 827116,0 грн. та зменшено
від'ємне значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток за
2-4 квартали 2011 року на 3048157,0 грн.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що податковий орган для
складення спірних податкових
повідомлень-рішень скористався
протиправними висновками про
результати перевірки з окремих питань
здійснення його господарської
діяльності. Позивач наполягав, що
включив до податкової звітності всі
доходи від ведення оподатковуваної
господарської діяльності у тому числі
і доходи від продажу об'єктів
нерухомості у 1 кварталі 2011 року. Крім
того позивач звертав увагу суду, що
продаж збудованої ним квартири є
вторинним продажем, який звільняється
від оподаткування ПДВ. На думку
позивача, відповідач безпідставно не
прийняв до уваги коригування валових
доходів у сторону зменшення за 2009 та 2010
роки через помилкове декларування
неіснуючих доходів. Позивач стверджує,
що виконав всі вимоги податкового
законодавства України для
декларування валових витрат та
податкового кредиту по операціям з ТОВ
ХП «Стріла - Баштові крани», ТОВ СК
«Астрея люкс», ПП «Стальсервіс», ПП
«Будпостач», ПП «Альянс Строй», ПП
«Партнер Строй Груп», ПП «РТС- Сталь»,
ПП «Авірум», ТОВ «Світ Імпекс», ТОВ
«Таврія інвест». На думку позивача,
відсутність постачальників за
юридичною адресою не може бути
перепоною для відображення цих
операцій у його податкових обліку та
звітності. Неправомірним позивач також
вважав виключення із складу валових
витрат суми витрат на страхування
через відсутність угоди. Наявна угода
надавалась відповідачеві під час
перевірки та разом із запереченнями на
акт перевірки. З цих підстав позивач
просив скасувати спірні податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року адміністративний позов було
задоволено частково.

Скасовано повністю податкові
повідомлення-рішення від 08.06.2012р. №
, № , податкове
повідомлення-рішення від 08.06.2012р. №
скасовані в частині зменшення
від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток за
2-4 квартал 2011р. на 3 037 224,33 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду податковий орган подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення суду першої інстанції ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
спірні податкові повідомлення -
рішення складені на підставі висновків
акту планової виїзної перевірки
позивача від 23.05.2012р. №922/22-1/14137852 (далі -
акт № 922).

За результатами перевірки податковий
орган встановив порушення щодо
формування валових доходів та валових
витрат позивача у 2009-2011 роках,
наслідком виявлення яких було
збільшення грошових зобов'язань
позивача з податку на прибуток та
зменшення від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток за
2-4 квартали 2011року.

За актом перевірки № 922 валові доходи 1
кварталу 2011 року збільшено на 579041,67 грн.
у зв'язку з тим, що позивач, на думку
відповідача, в порушення п. 134.1 ст.134, п.
135.1 ст.135, п. 137.1 ст.137 Податкового кодексу
України не включив до складу валових
доходів доход у сумі 579041,67 грн. від
продажу квартири фізичній особі.
Відповідач відзначав, що під час
перевірки позивач не надав
документального підтвердження того, що
продаж квартири фізичній особі
здійснено за результатами
капітального будівництва у межах
довготривалого контракту, що
оподатковується за окремими правилами
і тому цей продаж відповідачем
розцінено, як окремий об'єкт
оподаткування податком на прибуток.
Позивач стверджує, що продаж квартири
фізичній особі у 1 кварталі 2011 року
враховане у складі його валових
доходів і тому збільшення валових
доходів є неправомірним.

У 1 кварталі 2011 року визначення
грошових зобов'язань з податку на
прибуток здійснювалось у
відповідності з вимогами Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994р. №334/94-ВР.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що всі
контрагенти позивача на час укладення
та виконання угод були зареєстровані
юридичними особами та мали статус
платників ПДВ, тобто мали повну
податкову правосуб'єктність.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
Податкового кодексу України, Закону
України «Про податок на додану
вартість», Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність України».

За змістом п 7.10. ст. 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» платник податку може
вибрати особливий порядок
оподаткування результатів діяльності,
що здійснюється за довгостроковим
договором (контрактом). Під терміном
"довгостроковий договір (контракт)"
слід розуміти будь-який договір на
виготовлення, будівництво, установку
або монтаж матеріальних цінностей, що
входитимуть до складу основних фондів
замовника або складових частин таких
основних фондів, а також на створення
нематеріальних активів, пов'язаних з
таким виготовленням, будівництвом,
установкою або монтажем (послуг типу
"інженіринг", науково-дослідних і
дослідно-конструкторських робіт та
розробок), за умови, якщо такий контракт
не планується завершити раніше ніж
через 9 місяців з моменту здійснення
перших витрат або отримання авансу
(передоплати). Виконавець самостійно
визначає доходи і витрати, нараховані
(понесені) протягом звітного періоду у
зв'язку із виконанням довгострокового
договору (контракту), використовуючи
оціночний коефіцієнт виконання такого
довгострокового контракту. Оціночний
коефіцієнт виконання довгострокового
договору (контракту) визначається як
співвідношення суми фактичних витрат
звітного періоду до суми загальних
витрат, що плануються виконавцем при
виконанні довгострокового контракту.
Доход виконавців у звітному періоді
визначається як добуток
загальнодоговірної ціни
довгострокового договору (контракту)
на оціночний коефіцієнт виконання
довгострокового контракту. Витрати
виконавця у звітному періоді
визначаються на рівні фактично
оплачених (нарахованих) витрат,
пов'язаних із виконанням
довгострокового договору (контракту) у
такому звітному періоді. Витрати і
доходи, понесені (нараховані)
виконавцем довгострокового договору
(контракту) протягом звітного періоду,
включаються до складу валових витрат
або валових доходів такого виконавця
за наслідками такого періоду. Для цілей
оподаткування суми авансів або
передоплат, отриманих виконавцем
довгострокового договору (контракту),
відносяться до складу валового доходу
такого виконавця виключно у межах сум,
оціночного доходу платника податку.

Як встановлено в ході судового
розгляду, позивач за 2009 рік
задекларував валовий дохід у сумі
15155545,0 грн., за 2010 рік - 5818801,0 грн. та за 2011
рік - 8400909,0 грн.

За актом перевірки № 922 податковий
орган зазначає, що позивач у цих
податкових періодах здійснював
діяльність з будівництва об'єктів
нерухомості для продажу та здавання в
оренду із залученням власних коштів та
коштів пайовиків із строком
будівництва більше 1 року, інших видів
діяльності позивача відповідачем не
встановлено. ДПІ зазначає, що у
перевіреному податковому періоді
позивач здійснював виключно
діяльність з довготривалим циклом
виробництва, а тому валові доходи від
ведення цієї діяльності мали
визначатись за умовами п.7. 10 ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», а не при продажі окремих
частин об'єкту нерухомості,
спорудженого за довготривалим циклом
виробництва.

Слід зазначити, що, позбавляючи
позивача можливості застосовувати
особливий порядок оподаткування
довготривалих контрактів, податковий
орган мав переглянути розмір
задекларованих позивачем валових
доходів та валових витрат за всі
перевірені податкові періоди, тобто
визначити розмір валового доходу,
виходячи з фактичного продажу
збудованої нерухомості позивача.
Визнання відповідачем задекларованих
позивачем сум валових доходів та
витрат при споруджені об'єктів
нерухомості свідчить про
підтвердження податковим органом
правомірності застосування позивачем
особливого порядку оподаткування
довготривалих контрактів.

За актом перевірки податковий орган
збільшив податкові зобов'язання з ПДВ
за березень 2011 року на 115808,33 грн. у
зв'язку з продажем квартири фізичній
особі. Відповідно до Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.07.1997р. №168/97-ВР та Податкового
кодексу України порядок визначення
бази оподаткування податком на додану
вартість діяльності, що здійснюється
за довгостроковим договором
(контрактом) є ідентичним визначенню
валового доходу для обчислення податку
на прибуток з цих підстав суд вважає
протиправним повторне обкладення ПДВ
продажу квартири фізичній особі у 1
кварталі 2011 року.

Разом з тим згідно до пп.197.1.14 п. 197.1 ст. 197
ПКУ звільняються від оподаткування
операції з: постачання житла (об'єктів
житлового фонду), крім їх першого
постачання. У цьому підпункті перше
постачання житла (об'єкта житлового
фонду) означає: а) першу передачу
готового новозбудованого житла
(об'єкта житлового фонду) у власність
покупця або постачання послуг
(включаючи вартість придбаних за
рахунок виконавця матеріалів) із
спорудження такого житла за рахунок
замовника; б) перший продаж
реконструйованого або капітально
відремонтованого житла (об'єкта
житлового фонду) покупцю, який є особою,
іншою, ніж власник такого об'єкта на
момент виведення його з експлуатації
(використання) у зв'язку з такою
реконструкцією або капітальним
ремонтом, або постачання послуг
(включаючи вартість придбаних за
рахунок виконавця матеріалів) на таку
реконструкцію чи капітальний ремонт за
рахунок замовника.

В ході проведення перевірки та під час
розгляду справи податковий орган
підтвердив, що оформлення продажу
квартири є вторинним продажем житла.

За актом перевірки № 922 податковий
орган збільшив валові доходи позивача
за 2009 рік на 2982413,0 грн. та за 2010 рік на
105038,0 грн.

Причиною такого збільшення валових
доходів стало те, що позивач
уточнюючими розрахунками №67079 від
30.04.2010р. та №115887 від 04.05.2011р. зменшив
задекларовані ним самостійно доходи
від операцій з землею.

Податковий орган зазначав, що наданими
для перевірки бухгалтерськими
документами не підтверджуються такі
операції позивача, однак вони
задекларовані платником податку
самостійно і є узгодженими з моменту
подання податкової звітності. Посадові
особи позивача не підтвердили
документально підстави для зменшення
задекларованих ними доходів від
операцій із землею, тому податковий
орган вважав, що у позивача були
відсутні підстави для складання
уточнюючих розрахунків №67079 та № 115887.

В ході розгляду справи податковий
орган зазначив, що висновки стосовно
уточнюючих розрахунків були підставою
для зменшення задекларованого
позивачем від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток за
2009-2010 роки та висновку про неправомірне
включення частини цього від'ємного
значення у сумі 3048157,0 грн. до
декларацій з податку на прибуток за 2-4
квартали 2011 року.

Слід враховувати, що у відповідності з
Податковим кодексом України при
здійснені податкового контролю
стосовно формування оподатковуваного
прибутку платника податку, відповідач
мав перевірити відповідність
задекларованих платником податку
валових доходів, валових витрат та
амортизації фактичним даним
бухгалтерського та податкового
обліків цього платника податків.
Водночас виявлена невідповідність
задекларованих показників податкової
звітності має бути підтверджена
податковим органом відповідними
первинними документами чи
розрахунками, не підтверджені
належними доказами висновки
податкового органу стосовно завищення
(заниження) окремих показників
податкової звітності не можуть бути
використані для перегляду податкових
зобов'язань платника податків.

Як зазначав податковий орган дані
бухгалтерського обліку позивача не
підтверджують наявність доходів
позивача від операцій із землею у 2009-2010
роках, інших даних про наявність цих
доходів відповідачем не надано.

Отже суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про правомірне
зменшення доходів позивачем за 2009 рік
на 2982413,0 грн. та за 2010 рік на 105038,0 грн. за
уточнюючими розрахунками №67079 від
30.04.2010р. та №115887 від 04.05.2011р. та не
обґрунтованим збільшення валових
доходів позивача за 2009-2010 роки на цю
суму. Наслідком необґрунтованої
позиції ДПІ по цих операціях є
незаконне виключення із складу валових
витрат 2-4 кварталу 2011 року від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток у сумі 3048157,0 грн.

Як було зазначено податковим органом у
акті перевірки, у листопаді 2011 року
позивач здійснив продаж фізичним
особам автомобілів Superd classic, Мазда- 6, та
ІЖ 27175-90. При здійснені продажу отримав
дохід, який перевищував балансову
вартість проданих автомобілів на 1279,18
грн. Податковий орган вважав, що в
порушення п. 134.1 ст.134, п.135.1 ст.135., п.137.1
ст.137, п.146.13.ст.146 ПКУ позивач суму
перевищення доходів від продажу
автомобілів неправомірно не включив до
складу доходів за 4 квартал 2011 року та
не сплатив податок на прибуток у сумі
266,5 грн. До того ж податковий орган
вважає, що позивач у порушення п.187.1
ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.9 ст.189 ПКУ не
нарахував ПДВ у сумі 213,19 грн. з цього
перевищення.

В контексті ст.134, 135, 137, 146 ПКУ платник
податку на прибуток у разі отримання
доходів від продажу основних фондів,
які перевищують їх балансову вартість,
зобов'язаний збільшити валові доходи
на суму такого перевищення. Отже є
правомірним висновок податкового
органу стосовно заниження позивачем
валових доходів за 4 квартал 2011 року на
1066,0 грн. Разом з цим за декларацією
позивача з податку на прибуток за 2011
рік задекларовано від'ємне значення
об'єкту оподаткування податком на
прибуток яке не перекривається
доходами від продажу основних засобів
тому додатково виявлені доходи не
спричиняють до додаткового визначення
грошових зобов'язань з податку на
прибуток, а зменшують від'ємне значення
з податку на прибуток за цей
податковий період.

Водночас правильним є незгода суду
першої інстанції з висновками
відповідача про необхідність
оподаткування податком на додану
вартість суми перевищення доходів від
продажу основних фондів над їх
балансовою вартістю.

За змістом Закону України «Про податок
на додану вартість» та ПКУ у разі
придбання основних фондів для
господарських потреб платника податку,
призначених для використання в його
оподатковуваних операціях сплачений
(нарахований) при цьому ПДВ
відноситься до податкового кредиту у
періоді такого придбання, у разі
продажу цих основних фондів ПДВ
оподатковується загальна сума цього
продажу, додаткове оподаткування ПДВ
прибутку від продажу основних фондів
не передбачене. Відповідно до додатку 5
до декларації позивача з ПДВ за
листопад 2011 року продаж автомобілів
Superd classic, Мазда- 6, та ІЖ 27175-90 включено до
його податкових зобов'язань цього
податкового періоду. За таких обставин
суд вважає протиправним додаткове
нарахування ПДВ у сумі 213,19 грн. на
прибуток від продажу автомобілів.

Як зазначено податковим органом у акті
перевірки № 922 позивач до складу
валових витрат вересня 2009 року відніс
вартість послуг у сумі 9866,67 грн.,
наданих ТОВ ХП «Стріла -Баштові крани»
на підставі бухгалтерської довідки,
акти виконаних робіт та податкова
накладна на ці послуги відсутні, до
податкового кредиту ПДВ з цих послуг не
відносилось. Податковий орган вважав,
що включивши послуги до складу валових
витрат, позивач порушив вимоги п.5.1,
пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.1994р. Під час перевірки та при
узгоджені матеріалів цієї перевірки
позивач документи по відносинам з ТОВ
ХП «Стріла - Баштові крани» не надав та
не надав суду доказів про існування цих
документів на час складання декларації
з податку на прибуток.

На підставі ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат відносяться
документально підтверджені витрати
платника податку, які пов'язані з
отриманням оподатковуваного доходу
(прибутку). При цьому наявні документи
за своїм змістом мають містити
вичерпну інформацію про зв'язок цих
витрат з оподатковуваною
господарською діяльністю платника
податку.

Отже правомірним є виключення із
складу валових витрат позивача
вартості послуг ТОВ ХП «Стріла -
Баштові крани».

Враховуючи що у 2009 році позивач мав
від'ємне значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток
наслідком виключення послуг ТОВ ХП
«Стріла - Баштові крани» із складу
валових витрат є зменшення від'ємного
значення об'єкту оподаткування
податком на прибуток за 2-4 квартал 2011
року на 9866,67 грн.

Податковим органом також зазначено, що
за договором №СМР-006/07 від 03.09.2007р.
позивач застрахував майнові інтереси у
ТзДВ «Страхова компанія «Столичне
страхування», що не суперечить
законодавству України та має
відношення до оподатковуваної,
господарської діяльності позивача.
Договір набуває чинності з дня
зарахування першої частини страхового
платежу та діє до 31.08.2008 року.
Відповідач стверджував, що додаткових
угод про продовження строків дії
договору страхування у 2009-2010 роках під
час перевірки йому не надавалось і тому
позивач у 2009-2010 роках неправомірно
відніс до складу валових витрат
страхові внески у сумі 199963,0 грн.
Позивач заперечує проти цих висновків
відповідача та до заперечень на акт
перевірки надав ДПІ додаткові угоди на
страхування власних майнових
інтересів у ТзДВ «Страхова компанія
«Столичне страхування» у 2009-2010 роках.

Таким чином податковим органом не
підтверджено висновки про завищення
позивачем валових витрат на 199963,0 грн. у
зв'язку з неправомірним включенням до
їх складу витрат на страхування і тому
ці висновки не можуть бути підставою
для перегляду податкових зобов'язань
позивача за 2009-2010 роки.

В акті перевірки № 922 також зазначено,
що позивач в порушення п.5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та пп.138.1 ст.138 ПКУ
неправомірно відніс до складу валових
витрат 2009-2010 років вартість товарів
(робіт, послуг), придбаних у ТОВ СК
«Астрея люкс», на суму 1626564,26грн., ПП
«Стальсервіс» на суму 31799,0 грн., ПП
«Будпостач» на суму 1646,0 грн., ПП «Альянс
Строй» на суму 138826,0 грн., ПП «Партнер
Строй Груп» на суму 314507,36 грн., ПП «РТС-
Сталь» на суму 21499,7 грн., ПП «Авірум» на
суму 18975,85 грн., ТОВ «Світ Імпекс» на
суму 5670,80 грн., ТОВ «Таврія інвест» на
суму 1282,3 грн. через те, що ці витрати
сформовано на підставі податкових
накладних, які не відповідають вимогам
порядку їх заповнення. За цих же
обставин відповідач зменшив
податковий кредит позивача,
сформований по відносинам з ТОВ СК
«Астрея люкс», на суму 137837,88грн., ПП
«Стальсервіс» на суму 7495,33 грн., ПП
«Будпостач» на суму 2223,56 грн., ПП
«Альянс Строй» на суму 27765,2 грн., ПП
«Партнер Строй Груп» на суму 62901,47 грн.,
ПП «РТС- Сталь» на суму 4342,41 грн., ПП
«Авірум» на суму 3795,17 грн., ТОВ «Світ
Імпекс» на суму 1134,16 грн., ТОВ «Таврія
інвест» на суму 256,46 грн.

У акті перевірки підставою для
зменшення податкового кредиту по
кожному контрагенту зазначено ту
обставину, що податкові накладні не
відповідають вимогам порядку їх
заповнення (номенклатура, кількість та
ціна матеріалів без врахування
податку). Із досліджених у судовому
засіданні податкових накладних не
встановлено, а ДПІ не підтверджено
наявність вказаних порушень. Усі
податкові накладні повністю заповнені
із зазначенням усіх необхідних
реквізитів.

Також у акті перевірки на ст. 17 - 20
податковим органом зменшено валові
витрати позивача по господарським
операціям із вищезазначеними
контрагентами. Підстави таких
висновків ДПІ не вказані, зазначено
лише, що детальний опис відображено у
розділі акту «Податок на додану
вартість». Проте ДПІ не пояснила яким
чином «недоліки» у заповненні
податкових накладних спричинили
порушенням позивачем п. 5.1. ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та п. 138.1. ст. 138 ПК.

Пояснення вказаних обставин відсутні у
акті перевірки та не були надані ДПІ
під час розгляду справи.

При визначені права платника податків
на включення результатів
господарських операцій до валових
витрат та податкового кредиту суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

На підставі п.5.3.9 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. За п. 7.4.5.
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність України»
від 16.07.1999р. № 996-XIV, п. 7.2.1 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та ст. 201 ПКУ передбачаються
обов'язкові вимоги до відомостей, які
мають містити бухгалтерські та
податкові накладні. Серед таких
відомостей є дані про юридичну адресу
постачальника.

Як відзначав податковий орган,
бухгалтерські документи на час їх
складання містили дані про адресу
постачальника, яка зазначена у його
реєстраційних документах та при
наступній перевірці податкового
органу не підтвердилась.

Отже бухгалтерські та податкові
накладні на час складання за формою
відповідали вимогам податкового
законодавства України, відсутність
постачальника за адресою реєстрації на
час складання цих документів
відповідачем не доведено. Записи до
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб про відсутність
постачальників за адресою податковим
органом зроблені після здійснення
спірних господарських операцій. А щодо
підприємств ПП «Партнер Строй Груп», ПП
«Авірум», ПП «РТС- Сталь», ПП
«Будпостач» до ЄДРПОУ за час існування
вказаних підприємств взагалі не
вносився запис про їх відсутність за
місцезнаходженням.

В ході судового розгляду встановлено
та не заперечується податковим
органом, що всі контрагенти позивача на
час укладення та виконання угод були
зареєстровані юридичними особами та
мали статус платників ПДВ, тобто мали
повну податкову правосуб'єктність.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо протиправної позиції
податкового органу про зменшення
валових витрат та податкового кредиту
позивача по операціям з ТОВ СК «Астрея
люкс», ПП «Стальсервіс», ПП
«Будпостач», ПП «Альянс Строй», ПП
«Партнер Строй Груп», ПП «РТС- Сталь»,
ПП «Авірум», ТОВ «Світ Імпекс», ТОВ
«Таврія інвест» як такі що не
підтверджуються належним чином
складеними бухгалтерськими та
податковими накладними.

Судом першої інстанції досліджені
первинні бухгалтерські документи
позивача, що підтверджують його
господарські операції із вказаними
контрагентами.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, податковий орган ні в акті
перевірки, ні під час судового
засідання не надав суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
правомірності оскаржених податкових
повідомлень-рішень та обґрунтованості
висновків акту перевірки.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги приватного
акціонерного товариства "Молодіжний
житловий комплекс" є частково
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2012 року у справі № 2-а-2650/12/2170 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян