Справа № 591/3381/13-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р.Справа № 591/3381/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах на постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
23.05.2013р. по справі № 591/3381/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах

про визнання дій неправомірними та
спонукання до перерахунку пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
відповідача здійснити йому
перерахунок раніше призначеної на
підставі ст. 37 Закону України „Про
державну службу" пенсії з урахуванням
довідки Територіального управління
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у Сумській
області. В обґрунтування позовних
вимог позивач зазначив, що з 23.03.2009 року
йому була призначена пенсія державного
службовця відповідно до ст. 37 Закону
України „Про державну службу", але при
нарахуванні і призначенні пенсії не
була врахована матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
на вирішення соціально-побутових
питань. 21.03.2013 року він звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
раніше призначеної пенсії однак йому
було відмовлено. Вважає відмову в
перерахунку пенсії неправомірною та
зазначає, що такою відмовою
відповідачем порушені ст.ст. 33, 37 Закону
України „Про державну службу", ст.ст. 1, 2
Закону України „Про оплату праці", ст.66
Закону України „Про пенсійне
забезпечення", ст. 41 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", також зазначає,
що такі дії відповідача суперечать
правовій позиції, висловленій в
постанові Верховного Суду України від
20.02.2012 року (справа № 21-430а11).

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 23.05.2013 року адміністративний
позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Суми щодо
відмови у перерахунку раніше
призначеної на підставі ст. 37 Закону
України „Про державну службу" пенсії
ОСОБА_1. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Суми
здійснити перерахунок раніше
призначеної на підставі ст. 37 Закону
України „Про державну службу" пенсії
ОСОБА_1 з урахуванням довідки
Територіального управління Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у Сумській
області від 18.03.2013 року № 01-20/08/363/5 та
здійснити виплати за період з 23.09.2009
року по 31.03.2013 року. В іншій частині
позову відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах, не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, в апеляційній скарзі
вказує, що постанова суду першої
інстанції є необґрунтованою та такою,
що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з неповним встановленням обставинам,
що мають значення для справи, просить
суд апеляційної інстанції скасувати
постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 23.05.2013 року та прийняти нову,
якою у задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які приймають участь у
справі, фіксування судового засідання
по справі за допомогою
звукозаписувального пристрою згідно
ст. 41 КАС України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що з 23.09.2009 року ОСОБА_1 була
призначена пенсія державного
службовця відповідно до ст. 37 Закону
України „Про державну службу", але при
нарахуванні і призначенні пенсії не
була врахована матеріальна допомога на
оздоровлення та матеріальна допомога
на вирішення соціально-побутових
питань. 21.03.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
раніше призначеної пенсії та надав
довідку Територіального управління
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у Сумській
області від 18.03.2013 року № 01-20/08/363/5. Однак
листом від 26.03.2013 року за № 223/Н позивачу
було відмовлено в перерахунку пенсії.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, врегульовані ст.ст. 33, 37
Закону України „Про державну службу",
ст.ст. 1, 2 Закону України „Про оплату
праці", ст.66 Закону України „Про
пенсійне забезпечення", ст.ст. 41, 45, 48
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

За змістом статті 37 Закону № 3723-XII (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків від сум їх заробітної плати,
на які нараховується збір на
обов`язкове державне пенсійне
страхування.

У частині першій статті 1 Закону
України від 24 березня 1995 року №108/95ВР
"Про оплату праці" (далі Закон №108/95-ВР)
встановлено, що заробітна плата це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII
передбачено, що заробітна плата
державних службовців складається з
посадових окладів, премій, доплати за
ранги, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне
забезпечення" (далі Закон № 1788-XII)
врегульовано види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66
цього Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов`язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов`язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування" (далі
Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обовязкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов`язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Проте, при ухваленні рішення судом було
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
17.04.13 року із вимогами щодо захисту його
порушених прав, що мали місце з 01.09.2007
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

30.07.2010 року Законом України "Про
судоустрій і статус суддів"від 07.07.2010
року зазначений строк звернення з
позовом до адміністративного суду було
скорочено до шести місяців.

Таким чином, перебіг шестимісячного
строку розпочався з 30.07.2010 року.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 17.10.12
року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи не вбачається
поважних причин пропуску строку
звернення до суду.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог до
17.10.12 року підлягає скасуванню, з
прийняттям ухвали про залишення цієї
частини позовної заяви без розгляду.

В іншій частині постанова Зарічного
районного суду м. Суми від 23.05.2013р. в
частині задоволення позовних вимог з
17.10.12 року відповідно положень ст. 200
КАС України підлягає залишенню без
змін, підстави для її скасування
відсутні, відповідно доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 197 п. 4 ст.
198, 200, 203, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах -
задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 23.05.2013р. по справі № 591/3381/13-а
скасувати в частині зобов'язання
відповідача здійснити позивачу
перерахунок раніше призначеної на
підставі ст..37 Закону України «Про
державну службу» з урахуванням
довідки Територіального управління
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у Сумській
області від 18.03.2013 року № 01-20/08/363/5 та
здійснити виплати за період з 23.09.2009
року по 31.03.2013 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах про зобов'язання відповідача
здійснити позивачу перерахунок раніше
призначеної на підставі ст..37 Закону
України «Про державну службу» з
урахуванням довідки Територіального
управління Державної служби гірничого
нагляду та промислової безпеки України
у Сумській області від 18.03.2013 року №
01-20/08/363/5 та здійснити виплати за період
з 23.09.2009 року по 31.03.2013 року - залишити
без розгляду.

В іншій частині постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 23.05.2013р. по
справі № 591/3381/13-а -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров
А.М.Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г.
Тацій Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений
24.02.2014 р.