Справа № 814/409/13-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р. Справа № 814/409/13-а

Категорія: 10.2.3 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В. судді -
Потапчук В.О. судді - Коваль М.П.при
секретаріПолянській А.М.

за участю сторін: Центр
зайнятостіКлименко І.П. (довіренсть)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Одеського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Єланецького районного центру
зайнятості на Постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року по справі за позовом
Єланецького районного центру
зайнятості до ОСОБА_6 про стягнення
коштів в сумі 201,20 грн., -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення коштів
в сумі 201,20 грн.

Постановою Миколаївського
окружного адміністративного суду від 25
березня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нову
постанову по суті позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
11.06.2010 року ОСОБА_6 було надано статус
безробітної та призначено допомогу по
безробіттю, яку було скорочено згідно
пп. 1 п. 5 ст. 31 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин)
одним з видів соціальних послуг, що
надаються державною службою
зайнятості, є пошук підходящої роботи
та сприяння у працевлаштуванні, у тому
числі шляхом фінансування
організації оплачуваних громадських
робіт для безробітних у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до умов договору укладеного
між Єланецьким РЦЗ та Малоукраїнською
сільською радою від 14.03.2011 року про
організацію та проведення оплачуваних
громадських робіт фінансування
громадських робіт здійснюється
Роботодавцем за рахунок коштів
позивача.

25.06.2011 року між Малоукраїнською
сільською радою та відповідачем було
укладено трудовий договір на участь в
оплачуваних громадських роботах,
відповідно до якого ОСОБА_6
працевлаштовано підсобним працівником
на строк з 25.06.2011 по 25.07.2011 року, та
надано в обов'язковому порядку
оплачувані дві години на місяць для
пошуку постійної роботи та
відвідування центру зайнятості.

Таким чином, правовідносини, що
склались між відповідачем, як
працівником, та Малоукраїнською
сільською радою, як роботодавцем, є
трудовими, а відтак, кошти, які
отримував відповідач за виконану
роботу, є заробітною платою, а не
соціальною послугою, передбаченою
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Абзацом 4 пп. 2 п. 20 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, передбачено обов'язок
центру зайнятості знімати з обліку
громадян, які зареєстровані, як такі, що
шукають роботу та безробітні у разі
невідвідування безробітним центру
зайнятості протягом 30 і більше
календарних днів без поважних причин
після закінчення встановленого строку
відвідування з наступного дня після
останнього відвідування. Остання дата
відвідування відповідачем центру
зайнятості мала місце 20.07.2011 р. Наступна
дата відвідування центру зайнятості
була встановлена на 27.07.2011 року, на яку
відповідачка не з'явилася.

Наказом від 29.08.2011 року № НТ110829 ОСОБА_6
було знято з обліку та позбавлено
статусу безробітного у зв'язку з
невідвідуванням центру зайнятості
протягом 30 і більше календарних днів
без поважних причин після закінчення
встановленого строку відвідування з
наступного дня після останнього
відвідування з 21.07.2011 року.

Суд критично оцінює правову позицію
позивача, що за період з 21.07.2011 по 25.07.2011
року (час фактичного виконання
громадських робіт) вартість
оплачуваних громадських робіт в сумі
201,20 грн., підлягає поверненню в зв'язку
з позбавленням відповідача статусу
безробітної особи.

Факт повного виконання відповідачкою
громадських робіт в період з 21.07.2011 по
25.07.2011 року згідно укладеного трудового
договору позивачем не оспорювався, та
підтверджений відповідними доказами.

Наслідком невідвідування центру
зайнятості відповідачем стало
правомірне позбавлення його статусу
безробітного, однак позивачем не
наведено суду правових норм, якими
передбачено можливість стягнення з
фізичної особи отриманої їм заробітної
плати за фактично виконану роботу за
трудовим договором.

Грошові кошти у сумі 201,20 грн., отримані
відповідачем, не є соціальною послугою
відповідачу, а тому не можуть бути
стягнуті позивачем з посиланням на ч. 3
ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості (частина 1 статті 11 КАС).

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За таких обставин, суд першої інстанції
цілком правомірно дійшов до висновку,
що позовні вимоги не обґрунтовані та не
належать задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Єланецького
районного центру зайнятості, - залишити
без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 25 березня
2013 року по справі № 814/409/13-а, - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
проте може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі - 19
лютого 2014 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк суддя В.О.
Потапчук суддя М.П. Коваль