Справа № 826/7185/13-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючої-судді:
Желтобрюх І.Л.,

суддів:
Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі в залі суду в м.
Києві апеляційну скаргу
Дніпропетровської митниці Міндоходів
на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 29
серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Акрілат - Хімконтракт»
до Дніпропетровської митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішення про коригування
митної вартості товарів та картки
відмови у прийнятті митної декларації,
-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Акрілат -
Хімконтракт» звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Дніпропетровської митниці
Міндоходів, в якому просило визнати
протиправними та скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
від 22.04.2013 №110000003/2013/900014/2 та картки
відмови у прийнятті митної декларації
№110040000/2013/00015.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
серпня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Дніпропетровська
митниця Міндоходів подала апеляційну
скаргу, просила постанову суду першої
інстанції скасувати як таку, що
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі. В обґрунтування вимог скарги
посилається на те, що, враховуючи
розбіжності, виявлені та зазначені
митним органом у електронному
повідомленні та відмову декларанта від
подання додаткових документів на
підтвердження митної вартості,
відповідно до п. 2 ст. 58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, не може бути
застосований, - а тому митним органом
правомірно було прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
між позивачем (покупець) та фірмою
«Risekind LTD» (Китай) укладено контракт №
13/01-07 від 07.01.2013 на поставку товару,
визначеного у додатках.

Додатком №7 від 25.02.2013 обумовлено
постачання товару - амінокіслота
L-Лізин HCL (гідрохлорід) 98% (код 2922 41 0000),
виробництва Китай, в кількості 33 тн,
упаковкою в мішках по 25 кг., по ціні 2160
доларів США за 1 тн. при базисі поставки
CIF Одеса. На поставку виписано інвойс
7239-21302 з визначенням ціни - 2 160 $/тн. та
вартості партії - 71 280 $.Товар
представлений до митного оформлення
17.04.2013 за МД 110040000/2013/002372. У МД та згідно з
ДМВ митну вартість визначено за 1
методом у розмірі 569 741,04 грн. (71 280 $).
Разом з МД надано для підтвердження
визначення митної вартості за першим
методом (за ціною договору) позивачем
були надані відповідні документи, а
саме: зовнішньоекономічний контракт
№13/01-07 та додаток № 7 від 25.02.2013,
прайс-лист від 08.02.2013, Інвойс/рахунок
№7239-21302 від 25.02.2013; пакувальний лист до
інвойсу № 7239-21302 від 25.02.2013; калькуляція
виробника; сертифікат походження
товару № ССРІТ 124516863; сертифікат
аналізу товару від 28.02.2013 виданої Chang Chun
Dane Texnology Development co., LTD; коносамент DAZH 935003;
міжнародна торгівельна транспортна
накладна (СМR) № 883 від 15.04.2013; страхові
документи по інвойсу № 7239-21302.

Однак митницею за електронним
повідомленням витребувано у позивача
додаткові документи. У зв'язку з чим
позивачем 18 Квітня 2013 року надано
митниці додаткові документи: лист
відправника від 07.11.2012, лист виробника
від 18.04.2013, виписки з бухгалтерської
документації - податкові накладні -
№№674, 693, 762, 783, 845, 870, 954, 991, 992, інформація
біржових організацій про вартість
товару від 21.02.2013, 25.02.2013, 19 квітня 2013
року митниці також наданий експертний
висновок ТПП № Ц-247 від 19.04.13.

22 Квітня 2013 року митницею прийнято
оскаржуване рішення №110000003/2013/900014/2 про
коригування митної вартості, де митна
вартість визначена за резервним
методом по ціні 2,2 $ за одиницю товару.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції суд виходив з
того, що необхідності у витребувані
додаткових документів не було.
Документи, віднесені до переліку
визначеного частиною 2 ст. 53 Митного
кодексу України, містили об'єктивні
відомості про митну вартість
задекларованого товару, тобто такі
документи можна вважати належними, а
тому у відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються. З огляду на
наведене, суд дійшов висновку про
порушення відповідачем вимог чинного
законодавства при прийнятті рішення
про коригування митної вартості
товарів від 22.04.2013 №110000003/2013/900014/2 та
картки відмови у прийнятті митної
декларації №110040000/2013/00015.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого:

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 «Методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування» Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 ст.53 Митного кодексу
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень частини 3 статті 55 Митного
кодексу України.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

За правилами частин 1 - 2 Митного кодексу
України рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Частинами 7 та 8 ст. 55 Митного кодексу
України встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Відповідно до ч.1 - 3 ст. 57 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);
другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Відповідно до п. 5 ч. 10 цієї статті 58 МК
України «Метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)» при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
зокрема, витрати на транспортування
оцінюваних товарів до місця ввезення
на митну територію України; витрати на
страхування цих товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
товар поставлявся на умовах CIF порт
Одеса. Відповідно до правил
«Інкотермс-2000» продавець зобов'язаний
укласти договір страхування та
сплатити страхові внески. Покупець
повинен мати на увазі, що за умовами
терміна CIF від продавця вимагається
забезпечення страхування лише з
мінімальним покриттям. Продавець
зобов'язаний за власний рахунок
застрахувати вантаж у відповідності з
договором купівлі-продажу, на умовах
надання права покупцю або іншій особі,
що володіє страховим інтересом
відносно товару, заявляти вимоги
безпосередньо до страховика, а також
надати покупцю страховий поліс або
інший доказ страхового покриття.

З наведеного вбачається, що витрати на
страхування несе продавець та, як
визнається митницею, нею було отримано
лист компанії «Risekind LTD» в якому
відносно складових ціни у калькуляції
вказується, що вартість страхування,
тобто понесені продавцем витрати щодо
цього, автоматично включена у графу
«транспортні послуги», що не
спростовано відповідачем під час
розгляду справи в порядку виконання
обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС
України.

Що стосується доводів митниці відносно
того, що інформація про компанію «Risekind
LTD» як виробника відсутня у мережі
Інтернет, слід зазначити, що у запиті
про надання додаткових документів та у
спірному рішенні митниця посилається
на калькуляцію виробника, яка складена
компанією «Risekind LTD», тим самим по суті
визнаючи наведені обставини.
Зазначаючи про обставини відсутності у
мережі Інтернет інформації про «Risekind
LTD» як виробника, митниця, між тим, не
довела впливу цих обставин на рівень
заявленої позивачем митної вартості.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.
Так, відповідно до вищевказаної норми
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Правову позицію з даного питання було
викладено в постановах Верховного Суду
України від 29.05.2012 та 11.09.2012, зокрема, в
останніх було зазначено: «ненадання
декларантом запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо неправомірності
застосування митним органом шостого
(резервного) методу визначення митної
вартості, - що є підставою для визнання
рішення митного органу протиправним і
скасування останнього.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідачем не
доведено неповноти чи недостатності
наданих позивачем з первинними МД
документів та наведених в них
відомостей для цілей застосування 1
методу; наявності визначених ч. 1 ст. 58
та ч. 2 ст. 58 МК України обмежень для
застосування першого методу та
наявності обставин, визначених ч. 6 ст. 54
МК України для відмови у митному
оформленні товару із застосуванням
першого методу, а отже і підстав для
застосування положень ч. 3 ст. 57 та ч. 3
ст. 58 МК України, а саме - підстав для
застосування резервного методу при
недоведеності неможливості
застосування попередніх методів. У
зв'язку з чим колегія суддів приходить
до висновку про необґрунтованість та
протиправність рішення про
коригування митної вартості товарів
та, як наслідок, прийнятого на його
підставі картки (рішення) відмови у
митному оформленні товарів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції
порушень норм матеріального та
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи,
колегією суддів не виявлено, суд повно
і правильно встановив фактичні
обставини справи, правильно визначив
правовідносини, що склалися між
сторонами, і дав їм належну правову
оцінку, - з огляду на що підстави до
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.160, 167, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
митниці Міндоходів залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
серпня 2013 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

.

Головуючий суддя
Желтобрюх І.Л.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.