Справа № 28631/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2010 р. справа № 2а-622/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Юхименка О.В.
Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську Кіровоградської
області

на постанову Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 березня 2010 року у справі
№ 2а-622/10 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодську Кіровоградської
області

про поновлення пропущеного строку,
визнання дій відповідача
неправомірними, зобов'язати прости
перерахунок та виплату щомісячної
допомоги до пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську Кіровоградської
області, в якому просила:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

визнати дії відповідача
неправомірними;

стягнути з відповідача недоплачену
щомісячну соціальну державну допомогу
до пенсії за період з січня 2006 року по
грудень 2008 року в сумі 3891,90 грн.;

зобов'язати відповідача нараховувати
та сплачувати в подальшому щомісячну
соціальну державну допомогу до пенсії,
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус «дитини
війни», тому користується всіма
правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни»для цієї категорії осіб, і
на підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивача
відповідач керувався положеннями
нормативних актів, що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 березня 2010 року
адміністративний позов задоволено
частково, а саме поновлено пропущений
строк для звернення до суду; визнано
протиправною бездіяльність
відповідача; зобов'язано відповідача
здійснити щомісячне нарахування та
виплату підвищення до пенсії за
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»починаючи з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року в
подальшому. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодську Кіровоградської
області звернулося з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити рішення, яким відмовити
позивачу у задоволені позову в повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при розгляді
справи порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. Так,
суд першої інстанції не звернув уваги
на вимоги ст. 99, 100 КАС України та не
застосував їх до спірних
правовідносин; зобов'язав відповідача
проводити нарахування та виплату
підвищення до пенсії у подальшому.

Таким чином апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду першої інстанції
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина,
її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1940 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.7).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має
право на отримання підвищення до
пенсії, у розмірах, які визначено
Законом, а відтак має право на
звернення до суду за захистом
порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до
суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків для звернення до суду.

Відповідно до ст..99 КАС України, яка
діяла в редакції на час розгляду справи
в суді першої інстанції,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС
України, в редакції яка діяла на час
розгляду справи в суді першої
інстанції, пропущення річного строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
позову за умови, що на цьому наполягає
одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2007,
2008,2009 роки подано до суду 27.10.2009р., тобто
з пропуском встановлено строку
звернення до суду.

Представник відповідача, подав до
суду заперечення на адміністративний
позов, в яких наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с.15).

Як вбачається з заявленого позову,
обґрунтовуючи причини пропуску строку
позивач зазначав, що про порушення
своїх прав він дізнався після
висвітлення подій у засобах масової
інформації, у зв'язку з чим не мав
можливості звернутися до суду у
визначені законом строки.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати підвищення до пенсії
є щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
право звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішень Конституційним Судом
України.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2007, 2008,2009 рік, порушив вимоги
процесуального законодавства, не
застосувавши встановлений річний
строк звернення з позовом до суду, що
призвело до неправильного вирішення
справи у цій частині заявлених
позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням
часу звернення позивача з позовом до
суду (27.01.2010р.) та враховуючи те, що
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині визнання
дій відповідача протиправними та
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та виплату позивачу
підвищення пенсії згідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з
01.01.2009 року 26.01.2009 року - скасувати, з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволені позовних вимог в цій
частині.

Разом з тим, рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/08
від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

На час розгляду справи Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік», Законом України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» не
призупинено дію ст..6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
відтак відповідач був зобов'язаний
виплачувати позивачу підвищення до
пенсії у розмірах, які визначено ст..6
названого Закону.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в м. Світловодську
Кіровоградської області будь-яких дій
з цього приводу не здійснювало.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС
України, яка діяла в редакції на час
розгляду справи в суді першої
інстанції, та враховуючи час звернення
до суду позивача з позовом, колегія
судів приходить до висновку про
необхідність зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодську Кіровоградської
області провести перерахунок та
виплатити позивачу недоотримані суми
щомісячної надбавки до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з 27
січня 2009 року по 31 грудня 2009року та з 01
січня 2010 року по 12 березня 2010 (час
постановлення рішення судом першої
інстанції).

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те що виплати мають здійснюватися і в
подальшому.

Так, вирішуючи позовні вимоги у
такий спосіб суд не звернув уваги на те,
що в ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»можуть
бути внесені зміни щодо розміру
підвищення пенсії у зв'язку з чим
зобов'язальне рішення суду буде
суперечити вимогам Закону.

Крім цього, суду першої інстанції слід
було виходити з того, що захисту
підлягають лише порушені права чи
інтереси особи, яка звернулась до суду
з позовом, доказів того, що порушення
прав позивача буде мати місце і в
майбутньому, матеріали справи не
містять.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика
Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст..17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини»є джерелом права, свідчить про
те, що органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.)

Доводи відповідача щодо
правомірності своїх дій з посиланням
на відсутність бюджетних коштів для
повної реалізації програми з доплат
дітям війни суд обґрунтовано до уваги
не взяв, оскільки питання фінансування
цих видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для
виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог і
судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись
п. 3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Світловодськ Кіровоградської області
задовольнити частково.

Постанову Світловодського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 березня 2010 року у справі
№ 2а-622/10 - скасувати та прийняти нову
постанову суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодськ Кіровоградської
області про поновлення пропущеного
строку, визнання дій відповідача
неправомірними, зобов'язати прости
перерахунок та виплату щомісячної
допомоги до пенсії - задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Світловодськ Кіровоградської
області щодо нездійснення перерахунку
та невиплати ОСОБА_1 підвищення пенсії
у розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, у відповідності до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»за період з 27 січня 2009 року по 31
грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 12
березня 2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Світловодськ
Кіровоградської області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 27 січня 2009 року по 31
грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 12
березня 2010 року в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період.

В іншій частині позову -відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
М.А. Руденко