Справа № 2а-414/12/1470
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Київ К/800/62970/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді: Олексієнка М.М.,

суддів: Ємельянової В.І.,

Рецебуринського
Ю.Й.,

здійснивши попередній розгляд справи
за адміністративним позовом
Южноукраїнського міського центру
зайнятості Миколаївської області (далі
- Южноукраїнський МЦЗ) до ОСОБА_2 про
стягнення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю за касаційною
скаргою Южноукраїнського МЦЗ на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року представник
Южноукраїнського МЦЗ звернувся в суд з
позовом, відповідно до якого просив
стягнути з відповідача незаконно
отриману за період з 17 лютого по 17
квітня 2011 року допомогу по безробіттю в
сумі 3564,42 грн.

Посилався на незаконність отриманих
коштів, оскільки відповідач не
повідомив центр зайнятості про
перебування його в січні 2011 року у
відпустці за власний рахунок.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача, з посиланням на порушення
норм матеріального та процесуального
права, допущені судами, просить вказані
рішення скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову. Вказує на те, що
переплата допомоги по безробіттю
виникла з вини ОСОБА_2, який в січні 2011
року, перебуваючи у відпустці за
власний рахунок, в порушення вимог
частини другої статті 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», не повідомив про це центр
зайнятості.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні касаційної скарги з
урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 наказом
Южноукраїнського МЦЗ від 17 лютого 2011
року № НТ 110217 надано статус
безробітного та призначено допомогу.
За період з 17 лютого 2011 року по 17 квітня
2011 року на його користь сплачено 3564,42
грн. Під час проведення перевірки
виявлено, що відповідач у січні 2011 року
перебував у відпустці за власний
рахунок без виплати відповідних
внесків до Пенсійного фонду України,
тому Южноукраїнським МЦЗ видано наказ
№ 161 про вжиття заходів щодо повернення
надлишково нарахованої допомоги по
безробіттю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що позивачем факту умисного
невиконання ОСОБА_2 своїх обов'язків,
зловживання або подання ним
недостовірних даних для отримання
допомоги по безробіттю не доведено.

Висновок судів є обґрунтованим і
законним.

Правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття врегульовані
Законом України від 2 березня 2000 року №
1533-IІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» (далі - Закон №
1533-IІІ).

Статтею 36 цього Закону визначені права,
обов'язки та відповідальність
застрахованих осіб. Відповідно до
частин другої та третьої цієї норми (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Зі змісту зазначеної норми
вбачається, що сума виплаченого
забезпечення та вартість наданих
соціальних послуг стягується із
застрахованої особи у випадку умисного
невиконання нею своїх обов'язків та
зловживання ними, які вчинені після
реєстрації її в якості безробітного.

Як вірно зазначено судами
попередніх інстанцій, представником
позивача не доведено, що ОСОБА_2 умисно
не виконував покладені на нього
обов'язків чи зловживав ними після
реєстрації в установленому порядку як
безробітного.

Будучи переконаним у праві на
отримання матеріальної допомоги по
безробіттю, ОСОБА_2 17.02.2011 року
звернувся до центру зайнятості із
заявою про визнання його безробітним з
виплатою допомоги і вирішення питання
про працевлаштування. При цього, до
заяви були прикладені документи, які
зажадали надати відповідальні
працівники центру зайнятості.

Представниками позивача
здійснено перевірку відомостей,
викладених у документах, і 17.02.2011 року
прийнято рішення про надання статусу
безробітного та виплату допомоги по
безробіттю.

Після прийняття зазначеного
рішення, позивачем не доведено, що у
ОСОБА_2 виникли обставини, які могли
вплинути на умови виплати йому
матеріального забезпечення, і про які
він не повідомив центр зайнятості.

Механізм проведення
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення визначається Порядком
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Мінпраці
України, ДПА України від 13 лютого 2009
року № 60/62 (далі - Порядок № 60/62),
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12 березня 2009 року за №
232/16248.

Розслідування згідно з цим Порядком
здійснюється шляхом проведення
перевірки достовірності даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

У відповідності до пункту 5 вказаного
Порядку перевірка достовірності даних,
які є підставою для надання особі
статусу безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення
проводиться центрами зайнятості
шляхом звіряння з відомостями органів
Державної податкової адміністрації,
Пенсійного Фонду України, фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, державних
реєстраторів, управлінь праці та
соціального захисту населення,
відділів (управлінь) субсидій.

Як вбачається з матеріалів справи
перевірка достовірності даних,
вказаних відповідачем при взятті на
облік, проводилась лише після
закінчення виплати допомоги по
безробіттю.

Таким чином, правильними є висновки
судів першої та апеляційної інстанцій
про відсутність підстав до стягнення з
ОСОБА_2 виплаченої матеріальної
допомоги по безробіттю, оскільки
будь-якого зловживання або надання
недостовірних відомостей з його боку
не виявлено.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 220-1, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Южноукраїнського
міського центру зайнятості
Миколаївської області відхилити, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає, проте може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

Ю.Й. Рецебуринський