Справа № 2а-3564/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/49951/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С.Я. Гончар Л.Я. Конюшка К.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Самарському районі м.
Дніпропетровська про зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати протиправним
рішення відповідача щодо невизнання
його права на зарахування часу
проходження військової служби у
Збройних Силах в період з 01 серпня 1989
року до 03 квітня 2001 року до 20 річного
стажу роботи, що дає право на пенсію за
вислугою років.

Постановою Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 20 грудня 2011
року у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2012 року, рішення суду першої
інстанції скасовано та прийнято нове,
яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Визнано протиправним рішення
управління Пенсійного фонду України в
Самарському районі м. Дніпропетровська
від 21.09.2011 року щодо відмови в
призначенні позивачу пенсії за вислугу
років, відповідно до ст.50-1 Закону
України «Про прокуратуру». Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Самарському районі м. Дніпропетровська
зарахувати до стажу роботи ОСОБА_4, що
дає право на пенсію за вислугу років
відповідно до ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру», строк проходження
військової служби з 01 серпня 1989 року по
03 квітня 2001 року, включно. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Самарському районі м. Дніпропетровська
призначити ОСОБА_4 пенсію за вислугу
років відповідно до ст.50-1 Закону
України «Про прокуратуру» з 14 вересня
2011 року.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська звернулось
з касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в період з 01.08.1989 року по
03.04.2001 рік ОСОБА_4 проходив військову
службу у Збройних Силах України, а саме:
з 01.08.1989 року по 25.06.1994 рік був курсантом
військово-навчального закладу
(Харківського вищого військового
авіаційного училища радіоелектроніки,
яке увійшло до складу Харківського
військового університету), з 25.06.1994 року
по 03.04.2001 рік проходив військову службу
на офіцерських посадах.

14 вересня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
відповідача із заявою про зарахування
до 20-річного стажу роботи, що дає право
на пенсійне забезпечення працівникам
прокуратури, час проходження
військової служби з 01.08.1989 року до 04.04.2011
року та призначення пенсії за вислугу
років згідно Закону України «Про
прокуратуру».

Однак, 21.09.2011 року позивачу відмовлено у
призначенні пенсії за вислугу років, у
зв'язку з відсутністю 20-річного стажу
роботи, що дає право на пенсію за
вислугу років.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що служба позивача
в Збройних Силах України на
офіцерських посадах не є строковою, а
тому підстав для зарахування цього
періоду до 20-річного стажу, який дає
право на призначення пенсії за вислугу
років немає. Щодо періоду навчання у
військово-навчальному закладі, суд
зазначив, що навіть зарахувавши цей
період в строкову службу у ОСОБА_4
відсутній 20-річний стаж, що дає право на
пенсію за вислугу років.

Натомість, суд апеляційної інстанції
вказав, що управління Пенсійного фонду
України в Самарському районі м.
Дніпропетровська неправомірно
відмовило позивачу у зарахуванні
вказаних періодів до стажу, що дає
право на пенсію за вислугу років.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_4 проходив військову службу на
посаді курсанта у Харківському вищому
військовому авіаційному училищі
радіоелектроніки, яке увійшло до
складу Харківського військового
університету та на офіцерських посадах
у Харківському інституті льотчиків
Військово-Повітряних Сил з 01.08.1989 року
по 03.04.2001 рік.

26.02.2001 року згідно наказу Міністра
оборони України №05 позивач був
відряджений для роботи в органах
прокуратури України із залишенням на
військовій службі.

З 04.04.2001 року ОСОБА_4 проходив службу на
прокурорсько-слідчих посадах в органах
прокуратури і наказом військового
прокурора Південного регіону України
№170 від 25.08.2011 року був виключений із
списків особового складу військової
прокуратури регіону.

Отже, як вірно встановлено судом, спір
між сторонами, фактично, виник з
приводу наявності підстав для
зарахування до стажу роботи, який дає
право на призначення пенсії за вислугу
років на підставі статті 50-1 Закону
України «Про прокуратуру», строк
навчання ОСОБА_4 у вищому навчальному
закладі - Харківському вищому
військовому авіаційному училищі
радіоелектроніки, яке увійшло до
складу Харківського військового
університету, а також строк
проходження позивачем військової
служби на офіцерських посадах у
Харківському інституті льотчиків
Військово-Повітряних Сил.

Постановою Верховної Ради України від
12 вересня 1991 року № 1545-ХХІІ «Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР» встановлено, що до прийняття
відповідних актів законодавства
України на території Республіки
застосовуються акти законодавства
Союзу РСР з питань, які не врегульовані
законодавством України, за умови, що
вони не суперечать Конституції і
законам України.

25 березня 1992 року ухвалено Закон
України № 2232-ХІІ «Про військовий
обов'язок і військову службу», у
частині першій статті 25 якого
зазначено, що навчання у
військово-навчальних закладах
зараховується курсантам як строкова
військова служба.

Проте, Законом України від 18 червня 1999
року № 766 «Про внесення змін до Закону
України «Про військовий обов'язок і
військову службу» в статтю 25 цього
Закону внесено зміни. Зокрема, частиною
шостою визначено, що в строк військової
служби військовослужбовцям
зараховується тривалість служби під
час навчання у вищих військових
навчальних закладах та вищих
навчальних закладах, які мають
військові навчальні підрозділи, із
розрахунку два місяці служби (навчання)
у зазначених військових навчальних
закладах за один місяць строкової
військової служби.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України Закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Крім того, питання щодо дії
нормативно-правових актів у часі
розглядалось Конституційним Судом
України в Рішеннях № 1-зп від 13 травня
1997 року, № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року та
№ 3-рп/20014 від 5 квітня 2001 року, в яких
встановлено, що нормативно-правові
акти поширюють свою дію тільки на ті
відносини, які виникли після набуття
законами чи іншими
нормативно-правовими актами чинності.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про
військовий обов'язок і військову
службу»визначено, що до видів
військової служби віднесено військову
службу за контрактом курсантів
(слухачів) військово-навчальних
закладів і студентів кафедр військової
підготовки (факультетів військової
підготовки, відділень військової
підготовки) вищих цивільних навчальних
закладів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку, що строк
навчання позивача у
військово-навчальному закладі з 01.08.1989
року по 25.06.1994 рік є строковою
військовою службою, яка підлягає
зарахуванню до 20-річного стажу роботи,
що дає право на пенсію за вислугою
років відповідно до статті 50-1 Закону
України «Про прокуратуру».

Статтею 2 Закону України «Про
соціальний захист військовослужбовців
та членів їх сімей» передбачено, що
ніхто не вправі обмежувати
військовослужбовців та членів їх сімей
у правах і свободах, визначених
законодавством України.

Отже, судом апеляційної інстанції
вірно зроблено висновок, що строк
проходження військової служби на
офіцерських посадах з 25.06.1994 року по
03.04.2001 рік, включно, також підлягає
зарахуванню до 20-річного стажу роботи,
що дає право на пенсію за вислугою
років відповідно до статті 50-1 Закону
України «Про прокуратуру».

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, погоджується з висновками
суду апеляційної інстанції, щодо
обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що при розгляді
справи судом апеляційної інстанції
допущено неправильне застосування
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 224, 230, 231, КАС
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Самарському
районі м. Дніпропетровська залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді