Справа № 9101/184958/2012
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2014 рокусправа № 2а-1736/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Щербака
А.А. Баранник Н.П.

розглянувши у письмовому провадженні в
місті Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Дніпровської
районної у м.Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області на
постанову Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 07 жовтня
2011 року у справі № 2а-1736/2011 за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної у
м.Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області про
стягнення недоотриманих сум
одноразової допомоги на оздоровлення,-

в с т а н о в и в:

В липні 2011 року позивач звернувся до
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області з позовною заявою, в якій
просив зобов'язати відповідача
нараховувати та виплачувати позивачці
щорічну разову грошову допомогу на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
за 2008-2010 роки.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 31 серпня
2011 року було відкрито скорочене
провадження у вказаній справі, вимоги
позивача за період за 2008-2010 роки -
залишені без розгляду з підстав
пропуску з боку позивача строку
звернення до адміністративного суду та
відсутності підстав для поновлення
строку.

Вказана Ухвала позивачем оскаржена не
була.

Постановою Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 07 жовтня
2011 року адміністративний позов
задоволено. Визнано неправомірними
дії відповідача щодо нарахування та
виплати за 2011 рік позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі
значно нижчому ніж передбачено ч.4 ст.48
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 5 (п'яти)
мінімальних заробітних плат на день
виплати за 2011 рік з урахуванням
фактично виплачених сум.

Не погодившись з зазначеною постановою
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
винести рішення, яким відмовити
позивачу у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2
категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.30).

Відповідно до статті ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№ 796-ХІІ щорічна допомога на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії виплачується у розмірі 5
мінімальних заробітних плат. При цьому,
розмір мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абзац 7
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Зі змісту ст. 1 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р.
№ 796-ХІІ, не вбачається будь-яких
обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації
норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Згідно довідки Управління праці та
соціального захисту населення
Дніпровської районної у м.
Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області від 04.10.2011
року № 76/09-118 позивачу нарахована та
виплачена щорічна допомога на
оздоровлення у 2008-2011 роках у розмірі 100
грн. щорічно (а.с.35).

Враховуючи, що положення ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" на час
виплати позивачу щорічної допомоги

на оздоровлення були чинними, то за
висновками колегії суддів при
розрахунку позивачу суми щорічної
допомоги на оздоровлення необхідно
керуватися положеннями Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
положеннями Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 р. № 562 "Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" .

В 2011 році нормативні акти
Кабінету Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
приймалося.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що у 2011 році
нарахування одноразової допомоги на
оздоровлення також повинно
здійснюватися відповідно до ст. 48
Закону «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Застосування відповідачем
положень постанови Кабінету Міністрів
України від 12 липня 2005 року № 562 при
нарахуванні одноразової допомоги на
оздоровлення суперечить положенням
Закону та не може бути віднесено до
реалізації права визначеного ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

В 2011 році змін та доповнень до ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не вносилося. Тому ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" діє в
редакції, яка була чинна до внесення
змін Законом України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України", та передбачає виплату
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі кратному мінімальній
заробітній платі.

Отже, відповідач повинен був діяти у
відповідності до вимог Закону №796 та у
2011 році сплатити позивачу належну до
виплати щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік у відповідності
до ст. 48 зазначеного Закону, а не в
розмірах, передбачених Постановою КМУ
від 12 липня 2005 року № 562.

Доводи відповідача про відсутність
кошторисних призначень для реалізації
ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не можуть бути підставою
для невиконання вимог зазначеного
Закону.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України адміністративний позов
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою вказаної статті
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Тому, враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, а саме 12
липня 2011 року, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно зобов'язання
відповідача виплатити позивачу
щорічну разову грошову допомогу на
оздоровлення за 2011 рік згідно ст. 48
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат на час проведення
виплати, з врахуванням проведених
виплат.

За вищенаведених обставин, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального права. Постанова суду
належним чином мотивована і за своїм
змістом та формою відповідає вимогам
закону, тому вимоги апеляційної скарги
відповідача - задоволенню не
підлягають.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення
Дніпровської районної у
м.Дніпродзержинську ради
Дніпропетровської області на
постанову Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 07 жовтня
2011 року у справі № 2а-1736/2011 - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 07 жовтня
2011 року у справі № 2а-1736/2011 - без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановлення та відповідно
до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник