Справа № 2а-3790/10/0770
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
Справа №
33041/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Закарпатської області на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатської області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року позивач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Закарпатської
області, в якому просить скасувати
податкові повідомлення рішення
відповідача від 01.10.2010 року: /0,
яким донараховано позивачу податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 86 793,68
грн. та №005021744/0, яким визначену суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 10098,00 грн., з яких:
6732,00 грн. - основний платіж, 3366,00 грн. -
штрафні (фінансові санкції).

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
01.01.2010 року № /0, яким донараховано
ФОП ОСОБА_1 податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 86 793,68 грн. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що факт здійснення
господарської діяльності щодо купівлі
лісоматеріалів ФОП ОСОБА_1 у ОСОБА_2
підтверджується квитанціями до
прибуткових касових ордерів
(товарно-транспорними накладними,
накладними, а також подальшим продажем
зазначених лісоматеріалів за кордон,
що підтверджується копіями митних
декларацій. А відтак, здійснення
господарської діяльності ФОП ОСОБА_1
щодо купівлі лісоматеріалів у ОСОБА_2,
підтверджується належними та
допустими доказами - первинними
документами. А тому, податковий орган
не мав достатніх підстав для винесення
податкового повідомлення-рішення від
01.10.2010 року № /0. яким донараховано
ФОП ОСОБА_1 податок із доходів фізичних
осіб в сумі 86793,68 грн.

Суд першої інстанції вказує на те, що
товар, який був придбаний позивачем із
врахуванням ПДВ, не використовувався в
межах господарської діяльності, що
пов'язана з метою отримання доходу,
тобто не пов'язано із підприємницькою
діяльністю позивача. Отже, під час
перевірки податковим органом було
встановлено розбіжність сум ПДВ в
розмірі 6732,00 грн. Позивачем не було
надано жодних доказів того, що
придбаний ним причеп до вантажного
автомобіля використовувався ним у
господарській діяльності з метою
отримання прибутку. Серед запчастин,
які позивач використовував нібито на
причіп є такі, які не можуть по своїх
технічних властивостях
використовуватися на нього, а тільки на
автомобілі, зокрема - антифриз,
патрубки радіатора, фільтри паливні та
мастильні, шланг для перекачки палива
тощо.

Крім того, на ремонт орендованого
приміщення позивачем використано ТМЦ
на загальну суму 25621.00 грн., в яких ПДВ
складає 4270,00 грн. Дане приміщення ФОП
ОСОБА_1 використовує на підставі
договору оренди № 4 від 01.01.2008 року, п.6,
п.п.6.2 даного договору передбачено
обов'язок орендатора проводити
ремонтні роботи по облаштуванню
території та приміщень, реконструкцію
та капітальний ремонт до введення в
експлуатацію. Отже, з моменту введення
в експлуатацію - фактичного
використання приміщення ОСОБА_1,
позивач не мав права здійснювати
списання ТМЦ на ремонт даного
приміщення. У зв'язку з наведеним такі
витрати є необґрунтованими і не
відповідають умовам вищевказаного
договору, в зв'язку з чим не можуть
вважатися такими, що пов'язані із
господарською діяльністю з метою
отримання прибутку.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, Державна податкова інспекція у
м. Ужгороді Закарпатської області
оскаржила її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2011 року в частині задоволення позовних
вимог та прийняти нове рішення, яким
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
позивачем здійснювалися операції без
мети реального настання передбачених
наслідків виключно, з метою заниження
оподаткування, у зв'язку з чим такі дії
призвели до втрат дохідної частини
Державного бюджету України.

Крім того, апелянт звертає увагу на те,
що в матеріалах кримінальної справи за
№9704110, порушеній у відношенні до ФОП
ОСОБА_1, знаходяться пояснення та
протоколи допиту свідка ОСОБА_2, в яких
він дає покази про те, що
товарно-матеріальні цінності
(пиломатеріал необрізний та обрізний)
він підприємцю ОСОБА_1 не реалізовував,
а тільки виписував накладні на
передачу товару та касові ордери про
отримання грошей. В дійсності ніяких
пиломатеріалів приватному підприємцю
ОСОБА_1 не продавав.

За період з 04.09.2006 року по 31.03.2010 р. ФОП
ОСОБА_2 виписано підприємцю ОСОБА_1
накладні на відвантаження товару на
загальну суму 610 882,50 грн. Згідно даних
обліку ФОП ОСОБА_1 пиломатеріали
відвантажені та відправлені на
експорт. Станом на 31.03.2010 р. з
вищенаведеного товару в залишку
залишилось 1,75 м. куб на загальну суму
896,07 грн.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що субєкт
підприємницької діяльності - ФОП
ОСОБА_1 в період, що перевірявся - з 1
січня 2008 року по 31 березня 2010 року,
зареєстрований як платник ПДВ,
здійснював зовнішньо-економічну
діяльність (продаж товару за межі
митної території), а саме: експорт
пиломатеріалів хвойних, деревини
паливної та імпорт дахових панелей
виготовлениїх з листового матеріалу. У
господарській діяльності ОСОБА_1
використовував орендоване офісне
приміщення площею 30 кв.м., що в АДРЕСА_1
та теритрію під складування та
зберігання пиломатерілів площею 250
кв.м., а також вантажних автомобіль
марки «ЗІЛ-ММЗ».

Державною податковою інспекцією у м.
Ужгороді Закарпатської області на
підставі ч.15 ст.11-1 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»
та на виконання постанови слідчого
відділу УБОЗ ГУ МВС України в
Закарпатській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01. 2008 року
по 31.03. 2010 року фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, за
результатами якої складено Акт
перевірки № 2939/17-319/НОМЕР_1 від 17.09.2010
року.

В ході проведення перевірки
встановлено, що у матеріалах
кримінальної справи №9704110, порушеній
відносно ОСОБА_1 за наявністю в його
діях ознак злочинів, передбачених ч.3
ст.358, ч.1 ст.201 КК України, містяться
пояснення та протокол допиту свідка
ОСОБА_2., контрагента ОСОБА_1, із змісту
яких видно, що останній жодних
товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_1
не реалізовував. Податковий орган
прийшов до висновку про те, що всі
правочини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не були
направлені на настання реальних
правових наслідків, є нікчемними.
Тобто, документальною перевіркою
встановлено проведення господарських
операцій, що фактично не здійснювались
з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків.
Відтак, усі понесені позивачем ОСОБА_1
витрати щодо придбання
товарно-матеріальних цінностей у
ОСОБА_2 ДПІ виключено із валових витрат
та донараховано податкове зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб в
сумі 86793,68 грн.

Крім того, документальною перевіркою
встановлено, що придбані ТМЦ (запасні
частини та мастильні матеріали) ОСОБА_1
не використовувались по призначенню, а
причеп до вантажного автомобіля ним не
використовувався у господарській
діяльності. Необґрунтованими є витрати
на ремонт орендного приміщення. У
зв'язку з наведеними ДПІ правомірно
донараховано ФОП ОСОБА_1 податкове
зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 10098,00 грн.

На підставі Акта перевірки ДПІ
прийнято оспорювані податкові
повідомлення-рішення від 01.10.2010 року:
/0, яким позивачу донараховано
податкове зобов'язання з доходів
фізичних осіб у розмірі 86 793,68 грн. та
№005021744/0, яким визначену суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 10098,00 грн., в тому
числі 6732,00 грн. - основний платіж та 3366,00
грн. - штрафні (фінансові санкції).

Законність винесення ДПІ податкового
повідомлення-рішення від 01.10.2010 року №
/0, яким позивачу донараховано
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 10098,00 грн., в тому
числі 6732,00 грн. - основний платіж та 3366,00
грн. - штрафні (фінансові санкції)
позивачем визнається, не оспорюється і,
на думку апеляційного суду, вказане
податкове повідомлення-рішення є
правомірним.

Що стосується податкового
повідомлення-рішення від 01.10.2010 року
/0, яким позивачу донараховано
податкове зобов'язання з доходів
фізичних осіб у розмірі 86 793,68 грн.,
апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги щодо визнання
неправомірним і скасування
зазначеного податкового
повідомлення-рішення є правомірними і
такими, що підлягають до задоволення.

В акті перевірки зазначено, що в
порушення ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 року №
13-92 (із змінами та доповненнями), в
частині неналежного ведення обліку
доходів та витрат, позивачем занижено
оподатковуваний дохід, в результаті
чого за період з 2007 року по 1-ий квартал
2010 року донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 86793,68 грн.

Згідно із статтею 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 року №
13-92 (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), до
складу витрат відносяться
документально підтверджені витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням
протягом календарного року доходу, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) згідно з Законом
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997 року № 283/97-ВР.

Відповідно до ст.3 Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду.

Статтею 5 вищевказаного Закону
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Факт здійснення господарської
діяльності щодо купівлі
лісоматеріалів позивачем у ОСОБА_2
підтверджується квитанціями до
прибуткових касових ордерів
(товарно-транспоргними накладними,
накладними, а також подальшим продажем
зазначених лісоматеріалів за кордон,
що підтверджується копіями митних
декларацій. Тобто, здійснення
господарської діяльності ОСОБА_1 щодо
купівлі лісоматеріалів у ОСОБА_2
підтверджується належними та
допустими доказами.

Посилання відповідача на пояснення та
протокол допиту свідка ОСОБА_2 -
контрагента ОСОБА_1, що містяться в
матеріалах кримінальної справи №9704110,
порушеної відносно ОСОБА_1, де свідок
ОСОБА_2 пояснив, що жодних
товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_1
не реалізовував, на думку апеляційного
суду, судом першої інстанції
правомірно не взято до уваги.

Згідно постанови Ужгородського
міськрайонного суду від 03.09.2010 року
постанову заступника прокурора
Закарпатської області про порушення
кримінальної справи № 9704110 за ч.3 ст.358,
ч.1 ст.201 КК України відносно ОСОБА_1
скасовано. На вказану постанову суду
першої інстанції подано апеляцію, яку
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 30.09.2010 року
залишено без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.

Щодо посилань ДПІ на нікчемність
укладених правочинів апеляційний суд
вважає, що надаючи оцінку
господарським правовідносинам і
вказуючи на нікчемність правочину
податковий орган виходить за межі
своєї компетенції щодо недійсності
(нікчемності) таких правочинів.
Податковий орган із стадії визначення
такого правочину недійсним переходить
у надання правової оцінки щодо його
нікчемності, які за своєю правовою
природою мають різне правове
навантаження

За статтею 228 Цивільного кодексу
України кваліфікація правочину, як
нікчемного, передбачає встановлення
протиправної поведінки обох або однієї
з сторін договору, наявність
спеціальної мети при укладенні
договору, а також наявність умислу на
заволодіння чужим майном. Тобто,
висновки про наявність тих чи інших
ознак недійсності (нікчемності)
правочинів може зробити суд, а
податковому органу законодавством
таких повноважень не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, переконливо не довів
правомірності прийнятого ним спірного
податкового повідомлення-рішення від
01.10.2010 року /0, яким позивачу
донараховано податкове зобов'язання з
доходів фізичних осіб у розмірі 86 793,68
грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не знайшли свого підтвердження під час
апеляційного розгляду справи, не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатської області залишити без
задоволенн, а постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2011 року у справі №2а-3790/10/0770 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Закарпатської
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 25.02.2014 року.