Справа № 819/3478/13-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/3478/13-a

"06" лютого 2014 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря судового
засідання Найко Н.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Вільотнік Г.
С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Тернополі
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області про визнання протиправною
відмови від 23.12.2013 року у наданні
відомостей з Державного земельного
кадастру та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_3 до Відділу
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області Сикита
Оксани Іванівни про визнання
протиправною відмови від 23.12.2013 року у
наданні відомостей з Державного
земельного кадастру та зобов'язання
вчинити певні дії.

Вимоги даного позову ОСОБА_3
обґрунтовує, тим що відділ
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області
незаконно відмовив йому в видачі
витягу з Державного земельного
кадастру.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пояснила, що, відповідач не мав
можливості видати ОСОБА_3 витяг,
оскільки між відомостями, які
містяться в державному акті та в даних
державного земельного кадастру -
існують розбіжності в частині
невідповідності місця розташування
земельної ділянки відповідно до
адміністративно-територіального
утворення, тому, можливо, при
перенесенні відомостей у нову
кадастрову карту виникли проблеми із
межами земельної ділянки, і при
внесенні відомостей до бази даних
автоматизованої системи центру ДЗК
було допущено технічні помилки.
Просила суд відмовити позивачу в
задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
та надавши їм правову оцінку, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, - з огляду на наступне.

Відповідно до Державного акту на право
власності на земельну ділянку Серії ЯМ
№905452, позивач, ОСОБА_3, - є власником
земельної ділянки площею 0,1185 га.,
кадастровий №020013633, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаний акт зареєстрований Білецькою
сільською радою та Управлінням
Держкомзему у Тернопільському районі
08.05.2012 року.

18.12.2013 року позивач звернувся до
Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі з проханням
надати відомості з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку за кадастровим номером
020013633, сплативши відповідні кошти
(згідно рахунку №34А317324 від 18.12.2013 року).

Повідомленням від 23.12.2013 року державний
кадастровий реєстратор (начальник
відділу) Держземагенства у
Тернопільському районі відмовив у
наданні запитуваних відомостей.
Підстава для відмови: «не знайдено
перетину з ІКК (індексних кадастрових
карт), або не вірна система координат».

Не погоджуючись з підставами відмови у
наданні запитуваної інформації,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідно до частини 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Порядок ведення Державного земельного
кадастру врегульовано Законом
України «Про Державний земельний
кадастр» від 07.07.2011 року №3613-VI та
«Порядком ведення земельного
кадастру», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2012 р. №1051.

Відповідно до частини першої ст.1
Закону України «Про державний
земельний кадастр» Державний
земельний кадастр - єдина державна
геоінформаційна система відомостей
про землі, розташовані в межах
державного кордону України, їх цільове
призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

Частиною п'ятою ст. 5 Закону України
«Про державний земельний кадастр»
встановлено, що внесення відомостей до
Державного земельного кадастру та
користування такими відомостями
здійснюється виключно на підставі та
відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
Державний земельний кадастр» внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру і надання таких відомостей
здійснюються державними кадастровими
реєстраторами центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.
Державний кадастровий реєстратор має
посвідчення Державного кадастрового
реєстратора та власну печатку.
Державний кадастровий реєстратор має
доступ до всіх відомостей Державного
земельного кадастру, самостійно
приймає рішення про внесення
відомостей до нього, надання таких
відомостей, про відмову у здійсненні
таких дій.

Статтею 38 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
встановлено порядок користування
відомостями Державного земельного
кадастру.

Згідно з частиною сьомою ст. 38
зазначеного Закону для отримання
відомостей Державного земельного
кадастру заявник або уповноважена ним
особа подає Державному кадастровому
реєстратору: заяву за формою,
встановленою Порядком ведення
Державного земельного кадастру;
документ про оплату послуг за надання
витягу з Державного земельного
кадастру (крім випадків, визначених цим
Законом в день надходження
повідомлення та не пізніше наступного
дня повідомляє про це заінтересованих
осіб); документ, який підтверджує
повноваження діяти від імені заявника
(у разі подання заяви уповноваженою
особою заявника). Заява з доданими
документами подається заявником або
уповноваженою ним особою особисто або
надсилається поштою цінним листом з
описом вкладення та повідомленням про
вручення. Державний кадастровий
реєстратор протягом десяти робочих
днів з дати реєстрації заяви надає
заявнику документ, передбачений
частиною першою цієї статті, або надає
мотивовану відмову у наданні такого
документа.

Аналогічні норми закріплені і пунктами
166, 167 Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
Постановою КМУ №1057.

Таким чином, надання відомостей з
Державного земельного кадастру
здійснюється виключно на підставі та в
порядку встановленому Закону України
«Про державний земельний кадастр», а
саме, державним кадастровим
реєстратором на платній основі на
підставі заяви за формою, встановленою
Порядком ведення Державного
земельного кадастру, до якої має бути
додано документ про оплату послуг за
надання витягу з Державного земельного
кадастру та документ, який підтверджує
повноваження діяти від імені заявника
(у разі подання заяви уповноваженою
особою заявника).

Окрім того, вищенаведеною нормою
Закону України «Про державний
земельний кадастр» також встановлено,
що відмова у наданні відомостей з
Державного земельного кадастру
надається у разі, якщо: 1) у Державному
земельному кадастрі відсутні
запитувані відомості; 2) із заявою
звернулася неналежна особа; 3)
документи подані не в повному обсязі
та/або не відповідають вимогам,
встановленим законом.

Форми витягу, довідки з Державного
земельного кадастру, повідомлення про
відмову у наданні відомостей, а також
порядок обліку заяв і запитів про
отримання відомостей Державного
земельного кадастру встановлюються
Порядком ведення Державного
земельного кадастру.

За приписами п. 168 Порядку ведення
земельного кадастру №1051 - відмова у
наданні відомостей з Державного
земельного кадастру надається у формі
повідомлення у разі, коли: 1) у
Державному земельному кадастрі
відсутні запитувані відомості; 2) із
заявою про надання відомостей
Державного земельного кадастру
звернулася неналежна особа; 3)
документи подані не в повному обсязі
та/або не відповідають вимогам,
встановленим законом.

З вищенаведених положень вбачається,
що перелік підстав для відмови у
наданні відомостей з Державного
земельного кадастру - є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

В той же час, оцінюючи повідомлення
23.12.2013 року, яким державний кадастровий
реєстратор Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі відмовив
позивачу у наданні відомостей з
Державного земельного кадастру по
земельній ділянці за кадастровим
№020013633, - суд зазначає, що
визначена у вказаному повідомленні
така підстава як «не знайдено перетину
з ІКК (індексних кадастрових карт), або
не вірна система координат», - не є
жодною з підстав для відмови в наданні
відомостей в розумінні частини 7 ст. 38
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» та п. 168 Порядку
ведення земельного кадастру №1051.

В судовому засіданні відповідачем не
спростовано вищенаведені обставини та
не доведено підставності відмови у
наданні відомостей з Державного
земельного кадастру саме з підстав,
визначених як підстави для відмови у
наданні відомостей з Державного
земельного кадастру у вищенаведених
правових нормах.

Посилання представника відповідача на
помилки, які, можливо, були допущені при
перенесенні відомостей про земельні
ділянки у нову кадастрову карту, та
проблеми, які, можливо виникли у зв'язку
з цим із межами земельної ділянки,
відомості про яку запитував позивач, а
також на технічні недоліки, які виникли
при формуванні нової бази даних
Державного земельного кадастру, - не
можуть бути прийняті судом до уваги,
оскільки не спростовують відсутності у
відповідача законодавчо визначених
підстав, які можуть бути підставою для
у наданні відомостей про земельні
ділянки.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, що дії державного
кадастрового реєстратора Відділу
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області щодо
відмови ОСОБА_3 у наданні відомостей з
Державного земельного кадастру,
оформленої повідомленням від 23.12.2013
року,- були неправомірними, оскільки
порушують права та законні інтереси
позивача, як особи, що має право на
отримання у встановленому законом
порядку відомостей про належну йому
земельну ділянку із Державного
земельного кадастру.

Тому позовні вимоги ОСОБА_3 в цій
частині - підлягають задоволенню.

Оцінюючи ж позовні вимоги позивача про
зобов'язання державного кадастрового
реєстратора Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області надати йому відомості з
Державного земельного кадастру у формі
витягу з Державного земельного
кадастру, а також - посилання
представника відповідача на технічну
неможливість надати позивачу
запитувані ним відомості у формі
витягу, - то при вирішенні даного спору
поза увагою суду не можуть залишитись
наступні положення чинного
законодавства.

Так, частиною другою статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Право на справедливий судовий розгляд
(рішення Суду у справі Sokurenko and Strygun v.
Ukraine, no. 29458/04, § 23, від 20.07.2006) включає в
себе право на доступ до суду та право на
доступ до правосуддя в широкому
розумінні (рішення Суду у справі Tserkva Sela
Sosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і 53, від 28.02.2008).

Як свідчить позиція Суду у багатьох
справах, основною складовою права на
суд - є право доступу, в тому розумінні,
що особі має бути забезпечена
можливість звернутись до суду для
вирішення певного питання, і що з боку
держави не повинні чинитись правові чи
практичні перешкоди для здійснення
цього права.

В ході розгляду даної справи,
представник відповідача зазначила, що
надати позивачу запитувану ним
інформацію саме у формі витягу Відділ
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області - не мав
можливості, у зв'язку з технічними
проблемами, які виникли при
перенесенні відомостей до Державного
земельного кадастру.

Представник позивача вищенаведеного -
не заперечував, однак, звертав увагу на
те, що технічні проблеми та недоліки,
які виникають у ході роботи
відповідача, - не можуть бути підставою
для порушення прав позивача на
отримання запитуваної інформації щодо
належної йому земельної ділянки.

Відповідно до ст. 204 Земельного
кодексу України державний земельний
кадастр ведеться уповноваженим
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Відповідно до частини 1 ст.193
Земельного кодексу України державний
земельний кадастр - це єдина державна
система земельно-кадастрових робіт,
яка встановлює процедуру визнання
факту виникнення або припинення права
власності і права користування
земельними ділянками та містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
цих ділянок, їх оцінку, класифікацію
земель, кількісну та якісну
характеристику, розподіл серед
власників землі та землекористувачів.

Згідно із ст. 195 Земельного кодексу
України основними завданнями ведення
державного земельного кадастру є: а)
забезпечення повноти відомостей про
всі земельні ділянки; б) застосування
єдиної системи просторових координат
та системи ідентифікації земельних
ділянок; в) запровадження єдиної
системи земельно-кадастрової
інформації та її достовірності.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу
України формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.

До 01 січня 2013 року державна реєстрація
земельних ділянок, відповідно до
Закону України «Про Державний
земельний кадастр»- здійснювалась з
видачею державних актів на право
власності на земельні ділянки.
Реєстрація державних актів на право
власності здійснювалась у книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про Державний земельний кадастр» у
разі якщо земельні ділянки,
зареєстровані до набрання чинності цим
Законом у Державному реєстрі земель,
відомості про такі земельні ділянки,
обмеження (обтяження) - підлягали
перенесенню до Державного земельного
кадастру в автоматизованому порядку,
без подання заяв про це їх власниками,
користувачами та без стягнення плати
за таке перенесення.

Статтею 20 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
передбачено, що відомості Державного
земельного кадастру є офіційними.
Внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про об'єкти Державного
земельного кадастру є обов'язковим.

Суд зазначає, що з матеріалів справи
видно, що державна реєстрація
земельної ділянки на праві власності
за ОСОБА_3, - відбулась 08.12.2012 року.

При цьому, відповідач не заперечував
того, що кадастровий номер даній
земельній ділянці (№020013633) за
місцем її розташування в установленому
порядку було присвоєно відповідним
територіальним органом
Держземагентства - на підставі
відповідної документації із
землеустрою, серед якої під час
присвоєння земельній ділянці
відповідного кадастрового номера
обов'язково мали бути: документи щодо
визначення умов надання земельної
ділянки щодо її цільового призначення,
оцінки, кількісних та якісних
характеристик згідно із дозволом на
розроблення документації із
землеустрою, дані обмінного файлу -
документації із землеустрою; дані про
земельну ділянку - черговому
кадастровому плану.

Таким чином, усі відомості про належну
позивачу земельну ділянку, яка вже має
присвоєний кадастровий номер, -
обов'язково мали бути внесені до
Державного земельного кадастру, і
перенесення таких відомостей до бази
даних автоматизованої системи центру
ДЗК - мало бути достовірним.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 38
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» відомості
Державного земельного кадастру
надаються державними кадастровими
реєстраторами у формі:

1) витягів з Державного земельного
кадастру про об'єкт Державного
земельного кадастру;

2) довідок, що містять
узагальнену інформацію про землі
(території) за формою, встановленою
Порядком ведення Державного
земельного кадастру;

3) викопіювань з кадастрової
карти (плану) та іншої картографічної
документації Державного земельного
кадастру.

Крім того, абзацом другим ч. 1 ст. 38
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» також передбачено,
що користування відомостями
Державного земельного кадастру може
також здійснюватися у формі надання
доступу до нього в режимі читання.

Відповідно до абзацу восьмого частини
першої статті 38 наведеного Закону
встановлено, що витяг із Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку може бути виданий будь-яким
Державним кадастровим реєстратором -
незалежно від території дії його
повноважень.

Відповідно до частини 2 ст. 38 Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» - витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку містить усі відомості про
земельну ділянку, внесені до
Поземельної книги. Складовою частиною
витягу є кадастровий план земельної
ділянки, сформований як викопіювання з
кадастрової карти (плану) території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Частиною 7 ст. 38 Закону України «Про
Державний земельний кадастр»
встановлено, що державний кадастровий
реєстратор протягом десяти робочих
днів з дати реєстрації заяви надає
заявнику документ, передбачений
частиною першою цієї статті, або надає
мотивовану відмову у наданні такого
документа.

Таким чином, з наведених норм слідує, що
розглядаючи питання про надання
відомостей з Державного земельного
кадастру про відповідну земельну
ділянку, державні кадастрові
реєстратори повинні надавати усю
наявну у Реєстрі інформацію, і не лише у
формі витягу. В той же час, у разі
технічної неможливості надання у
встановленому законом порядку
запитуваної інформації саме у формі
витягу, - державні кадастрові
реєстратори не обмежені у можливості
забезпечити права запитувачів на
отримання такої інформації, надавши
усі відомості відносно конкретної
земельної ділянки, які станом на час
розгляду питання про надання
інформації наявні у Державному
земельному кадастрі. І таке надання
відомостей, виходячи з вищенаведених
положень законодавства, у разі
неможливості надання їх у формі витягу,
в тому числі через технічні недоліки у
роботі бази ДЗК, - може відбуватись у
будь-якій з інших форм, визначених
частиною 1 ст. 38 Закону України «Про
Державний земельний кадастр».

Дані положення законодавства -
залишились поза увагою відповідача.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною першою ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності.

Частиною 3 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа, яка
звернулася за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

При цьому, частиною 2 вказаної статті
передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

У відповідності до вимог частини 2 ст. 162
Кодексу адміністративного судочинства
України - у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.
Водночас, суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Суд підкреслює, що засіб юридичного
захисту має бути ефективним, як на
практиці, так і за законом.

Так, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, а саме,
запобігання порушенню або припиненню
порушення з боку суб'єкта владних
повноважень, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права, без його практичного
застосування. Таким чином, обов'язковим
є практичне застосування ефективного
механізму захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

При цьому, оцінюючи пояснення
представника відповідача щодо можливо
допущених технічних помилок при
перенесенні відомостей до бази даних
автоматизованої системи центру ДЗК та
щодо розбіжностей між відомостями в
державному акті та даними державного
земельного кадастру в частині
невідповідності місця розташування
земельної ділянки відповідно до
адміністративно-територіального
утворення, - суд зазначає, що можливість
усунення відповідачем таких недоліків
передбачена положеннями ч. 5 статті 37
Закону України "Про Державний
земельний кадастр", в той час як
наявність таких недоліків - не може
бути визнана законодавчою підставою
для відмови у наданні відомостей про
відповідну земельну ділянку з
Державного земельного кадастру.

У ході розгляду даної справи питання
про порушення його прав будь-яким
суб'єктом владних повноважень, у
зв'язку з наявністю вищезазначених
обставин, позивачем - не порушувалось, і
дії визначеного у даному позові
відповідача в залежність від
необхідності вчинити дії щодо
виправлення можливих помилок (у
відомостях про земельну ділянку) на
розгляд суду позивачем - не ставились.
Тому, дані питання, в силу вимог статей
11, 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, - судом не
досліджувалось та не вирішувалось,
оскільки такі питання підлягають
вирішенню в окремому порядку (у разі
наявності підстав для виправлення
помилок у відомостях про земельну
ділянку), та їх оцінка - не може бути
покладена в основу судового рішення за
наслідками розгляду саме даного спору,
підстави для звернення до суду з яким
позивач визначив самостійно.

При цьому, суд зазначає, що, зважаючи на
те, що норми Закону України «Про
Державний земельний кадастр» та
Порядку ведення земельного кадастру
№1051, - не передбачають обов'язку
відповідача надавати запитувані
відомості з Державного земельного
кадастру виключно у формі витягу, в той
час як виключаючи можливість відмови у
наданні такої інформації, з підстав, що
не визначені цим законом, та визначає
можливість її надання - у різних
(доступних у кожному випадку) формах, -
суд приходить до висновку, що в даному
випадку належним по своїй суті
способом захисту прав позивача, який
відповідатиме принципу верховенства
права, не порушуватиме нічиїх прав та
законних інтересів, сприятиме
реалізації прав, свобод та інтересів
позивача, відповідатиме
конституційному принципу
обов'язковості судових рішень,
положенням статті 19 Конституції
України, та, фактично, підтверджуватиме
дотримання відповідачем покладеного
на нього Законом обов'язку надання
відомостей Державного земельного
кадастру з дотриманням вимог Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» та Порядку ведення Державного
земельного кадастру №1051, - є
зобов'язання відповідача надати
позивачу відомості з Державного
земельного кадастру - у будь-якій з
доступних форм, визначених статтею 38
Закону України «Про Державний
земельний кадастр».

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінюючи
наявні у матеріалах справи письмові
докази, які мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті, в
їх сукупності, - суд, з урахуванням
вимог статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, дійшов висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню шляхом
обрання необхідного способу
реалізації та відновлення прав
позивача, шляхом визнання
неправомірними дій державного
кадастрового реєстратора Відділу
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області щодо
відмови у наданні позивачу відомостей
з Державного земельного кадастру,
оформленої повідомленням від 23.12.2013
року, а також - зобов'язання Відділу
Держземагенства у Тернопільському
районі Тернопільської області надати
ОСОБА_3 відомості з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку за кадастровим номером:
020013633, площею 0,1185 га, - у будь-якій з
доступних форм, визначених статтею 38
Закону України «Про Державний
земельний кадастр».

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 94, 128, 153,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 -
задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії
державного кадастрового реєстратора
Відділу Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області Сикита Оксани Іванівни щодо
відмови ОСОБА_3 у наданні відомостей з
Державного земельного кадастру,
оформленої повідомленням від 23.12.2013
року.

3. Зобов'язати Відділ Держземагенства у
Тернопільському районі Тернопільської
області надати ОСОБА_3 відомості з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку за кадастровим
номером: 020013633, площею 0,1185 га, - у
будь-якій з доступних форм, визначених
статтею 38 Закону України «Про
Державний земельний кадастр».

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Постанова в повному обсязі складена
07.02.2014 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.