Справа № 2а-7274/10/2670
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-7274/10/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Кармазін
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Аліменка В.О., Епель О.В.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів .у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29.11.2013 року по справі
за позовом Фізичної особи - підприємця -
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, третя особа: Львівська митниця
Міндоходів, за участю Прокуратури
Солом'янського району м. Києва про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0 від 06.02.2009 р., а також № /1
від 15.04.2009 р., № /2 від 06.07.2009 р., які
прийняті за результатами
адміністративного оскарження та
відповідно до яких позивачу визначено
податкове зобов'язання за платежем
«податок на додану вартість» у розмірі
227 178 грн. за основним платежем та у
розмірі 113 589 грн. - за штрафними
санкціями; № /0 від 06.02.2009 р., а
також: № /1 від 15.04.2009 р., № /2
від 06.07.2009 р., які прийняті за
результатами адміністративного
оскарження та відповідно до яких
позивачу збільшено податкове
зобов'язання за платежем «податок з
доходів фізичних осіб, що є СПД, у
розмірі 1 150 712,50 грн. за основним
платежем, які прийняті на підставі акту
перевірки № 773/17-4- від 05.02.2009 р.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
29.11.2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ДПІ у Солом'янському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати незаконну, на їх думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.
При цьому апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів знаходить, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція не може
погодитися з такою правовою позицією з
огляду на слідуюче.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем було проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2008 року по
30.09.2008 року за результатами якої
складено акт від 05.02.2009 року за №
773/17-4-.

В даному акті зазначається, що з 01.09.2008
року по 10.03.2008 року було митне
оформлення вантажу (побутової техніки)
на суму 6 778 232, 2 грн.

01.02.2008 року було здійснено митне
оформлення вантажу (побутової техніки)
на загальну суму 232 530 доларів США.

За період з 22.01.2008 року по 10.03.2008 року
було здійснено митне оформлення
вантажу (побутова техніка) на загальну
суму 5 865 926, 30 грн.

В усіх випадках одержувачем товару був
ОСОБА_2

Також в акті зазначено про отримання з
листом ГВПМ ДПІ від 15.01.2009 р. завірених
копій ВМД (форми МД-2), типу ІМ-40 Г разом з
товарно-супровідними документами, що
служили підставою для переміщення
через митний кордон на адресу ОСОБА_2

Крім того, митними органами надано
платіжні документи про сплату
офіційних платежів по ввезеному товару
згідно ВМД та інвойсів, які зазначені у
графі 44 ВМД, під кодом 3105. Покупцем по
даним інвойсам зазначено саме ОСОБА_2
Усі розрахунки здійснювались
готівковими коштами через Львівську ОД
«Райффайзен Банк Аваль», МФО 325570. При
цьому в акті перевірки зазначається, що
митними органами надано платіжні
документи про сплату офіційних
платежів по ввезеному товару на суму 1
104 281,51 грн.

Матеріали справи також містять митні
декларації: від 09.01.2008р. на суму 43368 дол.
США оформлена за довіреністю на
представника ОСОБА_3; від 22.01.2008 на суму
86404,40 дол. США оформлена за довіреністю
на ОСОБА_4; від 22.01.2008 на суму 76640,40 дол.
США, оформлювач - ОСОБА_4; від 22.01.2008 на
суму 96995 дол. США оформлена за
довіреністю на ОСОБА_5; від 25.02.2008 на
суму 42600 дол. США оформлена за
довіреністю на ОСОБА_6.

Разом з тим, в акті перевірки відсутні
відомості щодо перебування позивача на
спрощеній системі оподаткування.
Зазначається, що інформація про
отримання доходів з 01.01.2008 р. по 30.09.2008 р.
суб'єктом підприємницької діяльності
не надавалась. За період 01.01.2008 - 30.06.2008 р.
за даними платника податків: валовий
дохід - 0, валові витрати - 0,
оподатковуваний дохід -0, сума
податкового зобов'язання -0.

ОСОБА_2 зазначає, що вантаж він не
отримував, на документах відсутня його
печатка та підпис, немає
вантажовідправника у документах,
відсутні зовнішньоекономічні
контракти, договори із складом
відправника, договори з перевізниками,
валютних рахунків, складів та інших
документів, які могли б підтвердити
його причетність до вантажу.

Також відсутня інформація про фактично
сплачені податки до бюджету, про
використану найману працю, інформації
про проведення у ході перевірки
обстеження місця здійснення
діяльності, інвентаризацію та її
результати, інформація про наявність
засобів виробництва, транспортних
засобів, іншого рухомого та не рухомого
майна, не надано податкової декларації
з податку на додану вартість за лютий,
березень 2008 року.

Проведеною перевіркою встановлено
допущення позивачем порушень вимог:

п. 19.1, ст. 19 Законом України «Про податок
з доходів фізичних осіб», занижено
валовий дохід за 2008 р. на загальну суму 1
036 271,84 грн.;

п.п. 4.1.4, ст. 4 ЗУ «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними цільовими
органами», не проведення реєстрації
платником ПДВ, ненадання податкових
декларацій з ПДВ за лютий, березень 2008
року;

п. 2.1., п.п. 2.3.1, п.2.3, ст.2, п. 4.1, ст. 4, п.. 9.3, 9.6,
ст. 9, п.п. 7.8.1, п.7.8, ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»;

п.п.7.3.1, п.7.3., ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»,
встановлено заниження податкових
зобов'язань за 2008 рік на суму податку на
додану вартість 227 178, 00 грн.

Наведені вище обставини слугували
підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень.

Пунктом 22.10 статті 22 Прикінцевих
положень Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» правовідносини
з оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю врегульовувались
положеннями розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» (далі - Декрет), який
підлягав застосуванню з урахуванням
положень пункту 9.12 статті 9 цього
Закону.

Оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету ст. 13 роз. IV Декрету).

За ст. 81 МК України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари і транспортні засоби, мету
їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Умови та порядок застосування форм
декларування, перелік відомостей,
необхідних для здійснення митного
контролю та митного оформлення,
визначаються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення митних
декларацій та інших документів, що
застосовуються під час митного
оформлення товарів і транспортних
засобів, встановлюється спеціальне
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи.

Відповідно до пп. 1.5 п.1 Порядку
заповнення митної декларації при
переміщенні громадянами предметів
через митний кордон України,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 4 червня 2008 р.
№ 604, декларація заповнюється
власноручно громадянином, який досяг
16-річного віку (або вповноваженою ним
особою), і засвідчується його особистим
підписом до пред'явлення предметів для
митного контролю.

При декларуванні предметів
уповноваженою особою у верхньому
лівому кутку основного та/або
зворотного боку декларації вчиняється
запис «За дорученням» і зазначаються
реквізити нотаріально посвідченого
доручення (дата, серія та номер бланка
/за наявності), а також прізвище, ім'я, по
батькові та серія і номер паспорта
довірителя.

У підпункті 1.10 п.1 зазначеного вище
Порядку наведено перелік документів,
що разом з декларацією, подаються для
митного контролю та митного оформлення
предметів громадянином (уповноваженою
особою) залежно від мети переміщення,
виду транспорту, найменування
предмета, способу переміщення та інших
факторів, що впливають на митні
процедури.

Статтею 176 Митного кодексу України
визначено поняття «митний брокер», а
саме, це підприємство, що здійснює
декларування товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України, і має ліцензію
на право здійснення митної брокерське
діяльності, видану спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади в галузі митної
справи. Митним брокером може бути
тільки підприємство-резидент. Від
імені цього підприємства декларування
товарів і транспортних засобів, що
переміщуються через митний кордон
України, може здійснювати його
відокремлений структурний підрозділ
(філія представництво тощо).

За ст.179 Митного кодексу України митний
брокер виконує повноваження в обсязі,
встановленому за дорученням особи, яку
він представляє, здійснювати будь-які
операції, пов'язані з пред'явленням
митному органу товарів, транспортних
засобів документів на них до митного
оформлення.

Під час проведення перевірки
встановлено декларування товарів, які
переміщувалися через митний кордон
України митними брокерами ТОВ «Богдан»
та ТОВ «Львівзовніштранс».

Наведені вище обставини справи, а також
аналіз норм чинного законодавства дає
підстави судовій колегії прийти до
однозначного висновку, що митне
декларування товарів, які
переміщуються через митний кордон
України можливе лише за умови надання
декларантом особисто або його
представником ( митним брокером)
повного пакету документів, необхідного
для проведення процедури митного
оформлення, а

тому не можливо не погодитися з
доводами апелянта про причетність
позивача до митного оформлення товарів
на його користь.

Також, досліджуючи в сукупності наявні
м матеріалах справи докази, судова
колегія звертає увагу на пояснення
митних брокерів ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
відповідно до яких при оформленні
товарно-супровідних документів
оригінал паспорту громадянина ОСОБА_2
був присутній, оскільки по копії
паспорта митний брокер або працівник
митного контролю здійснювати
оформлення товару не має права. Дана
обставина взагалі не була врахована
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови, що свідчить
про неповне з'ясування всіх обставин
справи та надання переваги лише тим
доказам, якими обґрунтовані позовні
вимоги.

З пп. а п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
вбачається, що платники податку
зобов'язані вести облік доходів і
витрат у обсягах, достатніх для
визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі коли
такий платник податку зобов'язаний цим
Законом подавати декларацію або має
право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податковий кредит.

Згідно з ст. 13 Декрету Кабінету
міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

Так, з акту перевірки слідує, що на
пункті пропуску «Дорохуськ» 01.02.2008 р.
було здійснено митне оформлення
вантажу (плазмові телевізори) на
загальну вартість товару 232530,00 дол. США
. Одерлсувачем товару в декларації
зазначено ОСОБА_2 Згідно даних АРМу
«Митниця» за період з 22.01.2008р. по 10.03.2008р.
здійснено митне оформлення вантажу
(побутова техніка) на загальну суму
5865926,30 грн. (одержувач товару - ОСОБА_2.).
Митне оформлення вантажу (побутова
техніка) за період з 09.01.2008р. по 10.03.2008р.
здійснено на підставі ВМД ф. МД-2, типу
ІМ-40 Г, наданих до перевірки Львівською
митницею Державної митної служби
України, на загальну вартість 6778232,33
грн. (одержувач товару - ОСОБА_2.).
Інформація про отримання доходів з
01.01.2008р. по 30.09.2008р. суб'єктом
підприємницької діяльності до ДПІ не
надавалась. Дані обставини не були
спростовані ні позивачем, ні судом
першої інстанції.

Крім того, до ст. 9 Декрету Кабінету
міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю» валютні цінності та інше
майно резидентів, яке перебуває за
межами України, підлягає обов'язковому
декларуванню у Національному банку
України. Проте, позивачем така
декларація не подавалася.

Отже, ОСОБА_2 не задекларував отриманий
дохід на суму 7 671 416,64 грн. та не сплатив
податок з такого доходу у сумі 1 150 712,50
грн.

Позивач в своєму адміністративному
позові зазначено, що у 2008 році ним була
надана типова довіреність громадянину
Польщі на здійснення дій щодо
перевезення сантехнічного обладнання
для здійснення ремонту у квартирі.
Посилаючись на дану обставину ОСОБА_2
стверджує, що здійснення митного
оформлення плазмових телевізорів
могло бути здійснено на підставі
зазначеної довіреності, а він, у свою
чергу, жодного відношення до даного
товару не має.

Однак апеляційна інстанція не може
погодитися з такими доводами позивача,
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє. Одним із
видів представництва є представництво
за довіреністю. Зокрема, Довіритель
доручає Повіреному вчинити певні дії
від його імені, про що свідчить виданий
довірителем документ - довіреність. При
дослідженні підстав виникнення прав та
порядку здійснення певних дій
повіреним у даних правовідносинах слід
звернути увагу на той факт, що видаючи
довіреність довіритель має право чітко
визначити обсяг юридичних дій, які має
право вчинити від його імені повірений
(таке положення міститься в п. 143
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій).

З матеріалів справи також слідує, що
ОСОБА_2 були видані наступні
нотаріально посвідчені довіреності:
довіреність від 09.01.2008 року на ім'я
громадянина Республіки Польща ОСОБА_3 з
терміном дії до 20.01.2008 року; довіреність
від 21.01.2008 р. на ім'я громадянина України
ОСОБА_6 та громадянина Республіки
Польща ОСОБА_9 з терміном дії до 21.04.2008 р.
Крім того, згідно письмових пояснень
ОСОБА_2 від 25.10.2010 р., від 08.12.2010 р., від
26.10.2012 р., що залучені до матеріалів
справи, позивачем також були надані
довіреності від 21.01.2008 р. строком на 1
місяць на ім'я громадян Республіки
Польща ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

За таких обставин помилковими є
твердження позивача про те, що
переміщення товарів через Державний
кордон України та їх подальше митне
оформлення здійснювалось на підставі

виданої останнім довіреності без його
відома, а тому обов'язок щодо сплати
податків за наслідками здійснення
даної операції відсутній.

Зокрема, за пп. а п. 2.1 ст. 2 Порядку
здійснення митного контролю й митного
оформлення товарів та інших предметів
із застосуванням вантажної митної
декларації, затвердженого Наказом
Державної митної служби України від 14
жовтня 2002 року № 561 (зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 7
листопада 2002 р. за № 877/7165), для
здійснення митного контролю й митного
оформлення товарів та інших предметів
декларант подає митному органу такі
документи й потрібну кількість їх
копій документи, що підтверджують
повноваження декларанта на здійснення
декларування товарів та інших
предметів.

Таким чином, колегія суддів не може не
погодитися з висновком апелянта, що
ОСОБА_2, надавши довіреність, дозволив
вчиняти від свого імені певні юридичні
дії, в наслідок чого Державною митною
службою України було здійснено митне
оформлення товарів саме від імені
останнього оскільки, як вже
зазначалось вище, повірений діє від
імені довірителя та всі дії, вчинені
ним на підставі довіреності рахуються
як дії, вчинені довірителем особисто.

За таких обставин твердження позивача
щодо не ввезення ним товарів на
територію України є таким, що
спростовується наданими під час
перевірки документами та відповідними
нормами чинного законодавства України.

У відповідності до пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2
Закону України «Про податок на додану
вартість» особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку у разі
коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), у
тому числі з використанням локальної
або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахувавання податку на додану
вартість).

Згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону, якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за не нарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, оскільки загальна сума
операцій ОСОБА_2 перевищила
встановлений Законом обсяг, а оскільки
заява про реєстрацію платником ПДВ
останнім подана не була, податковим
органом було здійснено донарахування
суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету.

Крім того, у відповідності до пп. 17.1.3 п.
17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» у разі коли
контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "б"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції щодо непричетності
громадянина ОСОБА_2 в частині митного
оформлення товарів на його ім'я, не
відповідає встановленим обставинам
справи та нормам чинного
законодавства, а тому є незаконним та
необґрунтованим.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог
апелянт, як суб'єкт владних
повноважень, надав суду апеляційної
інстанції достатньо беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його заперечення, і
довів правомірність винесення ним
спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність скасування постанови
суду першої інстанції з постановленням
нової про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29.11.2013 року - скасувати,
постановити нову, якою в задоволенні
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено
17.02.2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Аліменко В.О.

Епель О.В.