Справа № 826/3908/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/46909/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі міста Києва Державної
податкової служби

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 квітня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року

у справі № 826/3908/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Республіканський
будинок моделей взуття»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва
Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Республіканський
будинок моделей взуття» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва
Державної податкової служби (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 18 березня 2013
року № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 квітня 2013 року позов задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва ДПС №
та № від 18 березня 2013 року.
Судові витрати в сумі 2294,00 грн.
присуджено на користь ТОВ
«Республіканський будинок моделей
взуття» за рахунок Державного бюджету
України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 квітня 2013 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Подільському
районі м. Києва ДПС, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 квітня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 вересня 2013 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС
провела позапланову виїзну перевірку
ТОВ «Республіканський будинок моделей
взуття» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012
року, за результатами якої був
складений акт від 01 березня 2013 року №
634/22-4-09/32047377.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги:
підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14,
пункту 138.1 статті 138, підпункту 138.5.1
пункту 138.5 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток за 2
квартал 2011 року на загальну суму 143661,00
грн.; пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за червень 2011 року на
суму 124923,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано,
що ТОВ «Республіканський будинок
моделей взуття» неправомірно включило
до складу валових витрат 2 кварталу 2011
року вартість придбаних у ТОВ
«Константа-А» (згідно договору
поставки № 17/06/11 від 17 червня 2011 року) та
ТОВ «НВО Укрспецатом» (згідно договору
поставки № 20/06/11 від 20 червня 2011 року)
товарів (шкіряних підкладок, шкіри
верху взуття, комплектуючих матеріалів
для виготовлення та пакування взуття),
а податок на додану вартість, сплачений
у складі такої вартості - до
податкового кредиту червня 2011 року,
оскільки: згідно актів ДПІ у
Оболонському районі м. Києва від 23
листопада 2011 року № 343/23-7/30310584 та ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси від 29
листопада 2011 року № 5775/23-214/37477626/267
неможливо провести зустрічні
перевірки зазначених суб'єктів
господарювання, з огляду на те, що ці
товариства не знаходяться за
юридичними адресами, у вказаних
товариств відсутні необхідні умови для
досягнення економічної діяльності у
зв'язку з відсутністю трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів.
Вказані обставини слугували підставою
для висновку органу державної
податкової служби про те, що
фінансово-господарські операції
позивача з ТОВ «Константа-А» та ТОВ
«НВО Укрспецатом» мають безтоварний
характер, укладені між ними правочини
суперечить інтересам держави і
суспільства та не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними, а виписані
зазначеними контрагентами, первинні
бухгалтерські документи не можуть бути
прийняті до уваги як первинні
бухгалтерські документи в розумінні
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні».

18 березня 2013 року ДПІ у Подільському
районі м. Києва ДПС на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
, яким згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України збільшила
ТОВ «Республіканський будинок моделей
взуття» суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на прибуток на 143661,00
грн. - за основним платежем.

18 березня 2013 року ДПІ у Подільському
районі м. Києва ДПС на підставі
вказаного акта перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
, яким згідно з підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України збільшила
ТОВ «Республіканський будинок моделей
взуття» суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість на
загальну суму 124923,00 грн. - за основним
платежем.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
позивач правомірно включив до складу
валових витрат 2 кварталу 2011 року
вартість придбаних у ТОВ «Константа-А»
та ТОВ «НВО Укрспецатом»
товарно-матеріальних цінностей, а
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості - до податкового
кредиту червня 2011 року, на підставі
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів, виданих
належним чином зареєстрованими
юридичними особами та платниками
податку на додану вартість, з
урахуванням того, що реальність
господарських операцій підтверджена
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а також
зважаючи на те, що в подальшому
придбані у вказаних товариств
товарно-матеріальні цінності були
використані позивачем у власній
господарській діяльності, зокрема, при
виготовленні взуття, та з метою
належного виконання зобов'язань за
договором про закупівлю товарів за
державну кошти № 7 від 09 червня 2011 року,
укладеним з Генеральною прокуратурою
України, у якому ТОВ «Республіканський
будинок моделей взуття» виступало
продавцем.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1
статті 44, абзацу 1 пункту 44.2 статті 44
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктами 14.1.191, 14.1.202 пункту
14.1 статті 14 Податкового кодексу
України (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
постачання товарів - це будь-яка
передача права на розпоряджання
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду; продаж (реалізація)
товарів - це продаж (реалізація) товарів
- будь-які операції, що здійснюються
згідно з договорами купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими
господарськими, цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за плату
або компенсацію незалежно від строків
її надання, а також операції з
безоплатного надання товарів. Не
вважаються продажем товарів операції з
надання товарів у межах договорів
комісії (консигнації), поруки, схову
(відповідального зберігання),
доручення, довірчого управління,
оперативного лізингу (оренди), інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачі прав власності
на такі товари.

За визначенням, наведеним у підпункті
14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), витрати - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За приписами пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 -
138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і
статтею 141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
витрати операційної діяльності
включають, зокрема: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді.

За визначенням, наведеним у підпункті
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Абзацами 1, 2 пункту 188.1 статті 188
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів). До
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За визначенням, наведеним у підпункту
14.1.26 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), господарська
діяльність - це діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті
198 Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, суди першої
та апеляційної інстанцій встановили,
що господарські операції з придбання
ТОВ «Республіканський будинок моделей
взуття» (покупцем) товарів (шкіряних
підкладок, шкіри верху взуття,
комплектуючих матеріалів для
виготовлення та пакування взуття) у ТОВ
«Константа-А» та ТОВ «НВО Укрспецатом»
(продавців) мали реальний характер, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
рахунками-фактурами, видатковими та
податковими накладними платіжними
дорученнями, отримання товару
здійснювалось на підставі
довіреностей, що підтверджується
книгою реєстрації видачі довіреностей,
оприбуткування товарно-матеріальних
цінностей підтверджене прибутковими
ордерами (т.1 арк. справи 73-78, 82-86).

Крім іншого, в подальшому придбані ТОВ
«Константа-А» та ТОВ «НВО Укрспецатом»
товари були використані позивачем у
власній господарській діяльності,
зокрема, при виготовленні взуття, яке в
подальшому було реалізоване позивачем
за договором про закупівлю товарів за
державну кошти № 7 від 09 червня 2011 року,
укладеним з Генеральною прокуратурою
України (т.1 арк. справи 108-115).

Матеріали справи містять також акти
ДПІ у Оболонському районі м. Києва від 23
листопада 2011 року № 343/23-7/30310584 та ДПІ у
Малиновському районі м. Одеси від 29
листопада 2011 року № 5775/23-214/37477626/267 (т.2
арк. справи 62-70), на які посилався
відповідач в обґрунтування
правомірності оспорюваних податкових
повідомлень-рішень, в яких, крім іншого,
вказано, що: у червні 2011 року ТОВ «НВО
Укрспецатом» та ТОВ «Константа-А»
подавали до податкових органів
податкові декларації з податку на
додану вартість з ознаками діяльності
як по податкових зобов'язаннях так і по
податковому кредиту, серед покупців
зазначених товариств вказане ТОВ
«Республіканський будинок моделей
взуття», задекларовані ТОВ «НВО
Укрспецатом» та ТОВ «Константа-А»
показникии податкових зобов'язань з
податку на додану вартість
відповідають показникам податкового
кредиту, задекларованим позивачем.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, про
безпідставність висновків податкового
органу щодо безтоварності операцій між
позивачем та ТОВ «НВО Укрспецатом» та
ТОВ «Константа-А» і нікчемності
договорів поставки, укладених з
вказаними товариствами, та, як
наслідок, неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
наявність підстав для їх скасування.

При цьому, колегія суддів вказує, що
вироків судів, постановлених у
кримінальних справах, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо позивачем або ж
ТОВ «НВО Укрспецатом» та ТОВ
«Константа-А» матеріали справи не
містять. Не додано таких доказів і до
касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Подільському районі м.
Києва ДПС підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 квітня 2013 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 вересня 2013 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі міста Києва Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 квітня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ О.В. Карась

_____________________ А.О. Рибченко