Справа № 2а-417/12/1213
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/56838/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області про зобов'язання вчинити певні
дії за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 серпня 2012
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2012 року позивач звернувся в
суд із позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області про зобов'язання вчинити певні
дії.

Постановою Ленінського районного суду
м. Луганська від 17 травня 2012 року позов
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність
відповідача та зобов'язано Головне
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області розглянути скаргу
ОСОБА_2 за пенсійною справою №
від 05.03.2012 року з прийняттям рішення за
результатами її розгляду. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 серпня 2012
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено, постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судове
рішення, залишивши постанову суду
першої інстанції в силі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач перебуває на
обліку у відповідача та з 27.10.2010 року
відповідно до пункту «а» статті 12
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», йому призначено пенсію за
вислугу років у розмірі 71% (відповідно
вислуга 27 років) від грошового
забезпечення 10718,23 грн. Основний розмір
пенсії становив 7609, 94 грн.

Відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2011 рік»
розмір пенсії позивача складав з 01.01.2011
року 8259,95 грн., з 01.04.2011 року-8271,14 Грн. (а.с.
13)

У зв'язку з набуттям з 01.10.2011 року
чинності Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
розмір пенсії позивач становить 7840 грн.

Позивач, 05.03.2012 року звернувся до
начальника Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області зі скаргою на дії пенсійного
органу, в якій позивач просив зробити
перерахунок його пенсії, виходячи з 80%
від суми грошового забезпечення та
повернути всі недоплачені суми з 01.10.2011
року, оскільки в суму пенсії входить
додаткова пенсія як інваліду війни 2-ї
групи, так і соціальна пільга на
утримання непрацездатної дитини віком
до 18 років (а.с. 11-12).

Головне управління Пенсійного фонду
України в Луганській області 20.03.2012
року надало відповідь, в якій
зазначено, що з 01.10.2011 року набув
чинності Закон України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», тому
відмовило у проведенні такого
перерахунку, вважаючи свої дії
правомірними.

Стаття 2 Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
змістує: 1. Максимальний розмір пенсії
(крім пенсійних виплат, що здійснюються
з Накопичувального пенсійного фонду)
або щомісячного довічного грошового
утримання (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною), призначених
(перерахованих) відповідно до Митного
кодексу України, Законів України «Про
державну службу», «Про прокуратуру»,
«Про статус народного депутата
України», «Про Національний банк
України», «Про Кабінет Міністрів
України», «Про дипломатичну службу»,
«Про службу в органах місцевого
самоврядування», «Про судову
експертизу», «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
«Про державну підтримку засобів
масової інформації та соціальний
захист журналістів», «Про наукову і
науково-технічну діяльність», «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», «Про
пенсійне забезпечення», «Про
судоустрій і статус суддів», Постанови
Верховної Ради України від 13 жовтня 1995
року «Про затвердження Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України», не може
перевищувати десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність.

В даному випадку пенсійне забезпечення
позивача здійснюється за двома
нормативними актами: Законами України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених З військової служби, та
деяких інших осіб» та «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи».

Порівняльний аналіз вказаних законів
свідчить про те, що з одно предметних
законодавчих норм однакової юридичної
сили, що не визнані неконституційними в
установленому порядку, підлягає
застосуванню та, що прийнята пізніше.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції вірно вказав на те, що Закон
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», в даному випадку, підлягає
застосуванню.

З огляду на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції відповідає
обставинам справи наданим доказам та
нормам процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді