Справа № 815/6157/13-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6157/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Лук'янчук О.В.,

при секретарі Берекет Н.В.,

за участю представника апелянта -
Гусакова О.В.,

представника відповідача - Назаренко
О.П.

розглянувши у відкритому
судовому засідання в місті Одесі
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 17
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Роздільнянському районі Одеської
області про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача, в якому просив стягнути з
відповідача на користь позивача
витрати на пенсійне забезпечення
громадян, які отримали пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання та пенсій у зв`язку з
втратою годувальника, з березня 2013 р. по
липень 2013 р. включно, здійснених
позивачем на загальну суму 264,31 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
заборгованість з відшкодування виплат
склалася внаслідок не включення
відповідачем до актів щомісячної
звірки сум витрат, здійснених
Управлінням Пенсійного Фонду України
в Роздільнянському районі на пенсійне
забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 264, 31 грн.
за період з березня 2013 року по липень 2013
року.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись с вказаним рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
управлінням Пенсійного фонду України у
Роздільнянському районі Одеської
області були направлені відповідачу
відповідні акти щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
березня 2013 року по липень 2013 року.

В свою чергу, відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в у
Роздільнянському районі Одеської
області при складанні та узгодженні
актів звірки, не прийняло до заліку
витрати Управління пенсійного фонду
України у Роздільнянському районі
Одеської області за виплатами
проведеними ОСОБА_1 (пенсійна справа №
121529), нещасний випадок стався у м.
Новоураль, Росія (територія колишнього
СРСР) 13.02.1996 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ФСНВ України сплачує страхові
виплати працівникам, які потерпіли
шкоди на виробництві до 01.04.2001 року, з
того часу як відповідні підприємства
передали Фонду документи, що
підтверджують право цих працівників на
страхові виплати, суд вважає, що у
Відділення Виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Роздільнянському районі Одеської
області відсутні правові підстави
проводити відшкодування пенсійних
виплат, оскільки пенсійна справа
ОСОБА_1 до Відділення не передавалась.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
рішення суду першої інстанції сума
боргу по відшкодуванню фактичних
витрат на виплату пенсій ОСОБА_1 за
період з 01.03.2013 р. по 31.07.2013 р. становить
264,31 грн., з яких основний розмір-55,31 грн.,
щомісячна цільова виплата-209 грн., що
підтверджується розрахунком позивача
(а.с. 9). Позивач, за вказаний період,
включив в акти щомісячної звірки
витрати по особовим справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання
та пенсій з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Пенсіонер ОСОБА_1 отримав
каліцтво 13.02.1996 р. у м. Новоураль, Росія
(територія колишнього СРСР). На
підставі Закону № 1788 йому призначено
пенсію по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва, яке сталося за
часів СРСР. Угода про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від
13.03.1992 р. також передбачає обов`язок
Пенсійного фонду призначити та
виплатити пенсіонеру, який отримав
трудове каліцтво на території колишніх
республік СРСР пенсію по трудовому
каліцтву. Проте, відповідач не може
прийняти до відшкодування заявлені
витрати, оскільки ОСОБА_1 отримав
травму на підприємстві, розташованому
на території іншої Незалежної держави,
а тому він не є застрахованою особою
Фонду соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання України. Ні
Закон №1788, ні Угода про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення не
регулює відносини між Фондами позивача
та відповідача щодо відшкодування
витрат позивачу, а лише відносини
пенсіонера та Пенсійного фонду. Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01.04.2001 р., з того часу, коли відповідні
підприємства передали Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні виплати. Особова
справа ОСОБА_1 не передавалася
підприємством, де сталося трудове
каліцтво, до відповідача. А тому суд
першої інстанції дійшов висновку, що у
відповідача відсутні правові підстави
відшкодувати витрати виплаченої
пенсії по інвалідності.

Проте, такі висновки не узгоджуються з
вимогами діючого законодавства.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин (далі - Основи))
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд, що також
передбачено статтею 21 Закону № 1105-XIV
від 23 вересня 1999 року «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі-Закон №1105-XIV), яка
визначає перелік соціальних послуг та
виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 Закону № 1105-XIV,
відповідно до пункту 5 якої якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Згідно з абзацом другим пункту 4
Порядку відшкодування витрат,
розробленого та затвердженого ПФУ і
Фондом відповідно до Закону № 1105-XIV та
законів України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» та
«Про пенсійне забезпечення»,
відшкодуванню Фондом підлягають,
зокрема, виплачені суми основного
розміру пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Таким чином, витрати, понесені органами
ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва (у тому числі й пенсій особам,
які стали інвалідами від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР) підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Отже, висновок суду першої інстанції,
про відсутність у Фонду обов'язку з
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві не ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що посилання суду першої
інстанції, як на підставу відмови у
задоволенні позовних вимог
відсутність у відповідача оригіналу
акту про нещасний випадок на
виробництві (форма Н-1), акту про
розслідування нещасного випадку
(форма Н-5), довідки про групу
інвалідності, виписки з акту огляду
МСЕК є безпідставним, оскільки
правомірність призначення пенсії
ОСОБА_1 в установленому законом порядку
позивачем не оскаржувалась, а
відсутність зазначених документів
може бути підставою лише для
оскарження правомірності призначення
пенсії, а не суми заборгованості з
відшкодування виплат.

У зв'язку із наведеним позовні вимоги
щодо відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві є законними та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року - скасувати.

Ухвалити по справі нову постанову, якою
позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в Роздільнянському
районі Одеської області - задовольнити.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Роздільнянському районі Одеської
області на користь Управління
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області витрати на пенсійне
забезпечення громадян, які отримали
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання та пенсій у
зв`язку з втратою годувальника, з
березня 2013 р. по липень 2013 р. включно у
сумі 264,31 грн.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 21.02.2014
року.

Головуюча суддя:
Шевчук О.А.

Суддя:
Зуєва Л.Є.

Суддя:
Лук'янчук О.В.