Справа № 2012/2а-2110/11
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р. Справа № 2012/2а-2110/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м. Харкова
на постанову Жовтневого районного суду
м. Харкова від 04.05.2011р. по справі №
2012/2а-2110/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м. Харкова

про призначення та виплату пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

19.04.2011 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1,
позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова (далі -
УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова,
відповідач), в якому просив: визнати
неправомірними дії відповідача щодо
нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 у
відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Постанови
Кабінету Міністрів України від 27.12.2005
року №1293; зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплату
ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
(2 групи інвалідності), відповідно до ч.4
ст.54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком, що дорівнює
прожитковому мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з урахуванням
вимог Постанови Кабінету Міністрів
України, збільшивши її у 3,5 рази, з
урахуванням вимог ч. 3 ст.67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
14.09.2010 р.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Харкова від 04.05.2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова незаконними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова провести перерахунок та
виплату основної пенсії ОСОБА_1, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії
2 групи інвалідності, згідно з
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1293 «Про збільшення розмірів пенсії
деяким категоріям осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 27 грудня 2005 року,
збільшивши розмір пенсії, призначеної
відповідно до ст.54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.І ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» у 3,5 рази з
урахуванням вимог ч. 3 ст.67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за період з
14.09.2010 р. по дату винесення постанови.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, а також на доводи
та обставини, викладені в апеляційній
скарзі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України),
вищезазначена апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що розмір призначеної пенсії
позивача має бути збільшений на
підставі Постанови Кабінету Міністрів
України № 1293 від 27.12.2005 року "Про
збільшення розмірів пенсії деяким
категоріям громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" в
3,5 рази.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом 19.04.2011 року із
вимогами щодо захисту його порушених
прав, що мали місце з 14.09.2010 року.

Колегія суддів зауважує, що порушене
право позивача на отримання пенсії
підлягало б захисту в межах
шестимісячного строку. При цьому,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період, за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягали б захисту лише з
19.10.2010 року.

При цьому, колегія суддів зазначає на
те, що відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод і
інтересів фізичних осіб, прав і
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначені положення кореспондуються з
нормами ст. 162 КАС України, які
визначають повноваження суду при
вирішенні справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99
КАС України строк звернення до суду,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду з захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

Колегія суддів зауважує, що, як
вбачається з матеріалів справи,
порушення прав позивача відбувалося
періодично - кожного місяця при
отриманні ним суми пенсії, починаючи з
14.09.2010 року, а тому кожного разу при
отриманні пенсії в неналежному розмірі
позивач мав змогу звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Колегія суддів відхиляє доводи
позивача щодо необхідності
застосування до спірних правовідносин
положень Закону України "Про пенсійне
забезпечення" та Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст.87 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" суми пенсії, не
одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів. З урахуванням
вказаних норм Закону без обмеження
будь-яким строком мають виплачуватися
лише нараховані суми пенсії, не
отримані з вини органу, що призначає і
виплачує пенсію.

Предметом розгляду у цій справі є
позовні вимоги про визнання
неправомірними дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень,
зобов'язання його здійснити
перерахунок пенсії та виплату
недоотриманої пенсії, яка не була
нарахована відповідачем, тому
вищевказані норми Закону України "Про
пенсійне забезпечення" до цих
правовідносин застосовуватись не
можуть.

З огляду на вищезазначене, строк
звернення до суду по справі
регламентовано Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Необґрунтованими, на думку колегії
суддів, є і посилання позивача на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень ст. 268 ЦК
України, оскільки для можливості
застосування положень зазначеної
статті істотне значення, з одночасним
урахуванням приписів ст. 2 КАС України
та завдань адміністративного
судочинства, має зміст правової
природи виплат, передбачених Законом
України "Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
через призму оскарження рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

Також колегія суддів, з урахуванням
аналізу положень преамбули Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
зазначає, що виплати, передбачені
зазначеним Законом, є заходами
соціального захисту населення, що
постраждало внаслідок аварії на ЧАЕС, а
не відшкодуванням шкоди.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС
України адміністративним судам
підсудні тільки вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин. Крім того,
такі вимоги розглядаються
адміністративним судом, якщо вони
заявлені в одному провадженні з
вимогою вирішити публічно-правовий
спір.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позивачем пропущено строк
звернення до суду з позовом про
перерахунок та виплату пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, відповідно
позовні вимоги щодо перерахунку та
виплати пенсії за період з 14.09.2010 року
по 18.10.2010 року включно, що зумовлює
залишення таких позовних вимог без
розгляду, а не розгляду по суті.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ч.2 ст.99 КАС України,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
період з 14.09.2010 року по 18.10.2010 року
включно, не може бути визнана законною,
а тому підлягає скасуванню, а позов в
зазначеній частині згідно з приписами
ст. 100 КАС України - залишенню без
розгляду.

Щодо позовних вимог за період з 19.10.2010
року колегія суддів зауважує на таке.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Кодексом
адміністративного судочинства
України, Законом України від 28 лютого
1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
(далі - Закон №796), Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№523 "Про затвердження нового порядку
обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, й пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2005 року №1293 "Про
збільшення розмірів пенсії деяким
категоріям громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з пунктом 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 54 Закону №796
обчислення і призначення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення". В усіх випадках
розміри пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
I групі інвалідності - 10 мінімальних
пенсій за віком; по II групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком; по III групі інвалідності - 6
мінімальних пенсій за віком;
дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій
за віком.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач має право на проведення
перерахунку пенсії у відповідності з
вимогами ч. 4 ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі
8-ми мінімальних пенсій за віком,
визначеної ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Колегія суддів зазначає, що для
застосування Постанови КМУ № 1293 для
перерахунку пенсії у даному випадку
немає законних підстав, оскільки ця
Постанова застосовується для
збільшення розмірів пенсії,
призначених відповідно до статті 54
Закону №796, розмір яких обчислюється
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 03 січня 2002 року
№1 "Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету".

Крім того, вказана Постанова № 1293 має
разовий характер та не може бути
підставою для збільшення призначеної
пенсії у 3,5 рази у даних
правовідносинах.

Тобто, суд першої інстанції помилково
дійшов висновку, що відмова пенсійного
фонду у перерахунку пенсії позивачу з
урахуванням Постанови № 1293 є
неправомірною, тому постанова суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм адміністративного процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає зазначеним вимогам ст. 159
КАС України, оскільки воно ухвалено при
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи, з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
- скасуванню, з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Харкова задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Харкова від 04.05.2011р. по справі №
2012/2а-2110/11 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова про
призначення та виплату пенсії за
період з 19.10.2010 року відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова про
призначення та виплату пенсії за
період з 14.09.2010 року по 18.10.2010 року
включно залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.