Справа № 38598/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2010 р. справа № 2а-742/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Дадим Ю.М. Божко Л.А.

при секретарі судового засідання:
Резнікові Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради

на постанову Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
20 жовтня 2009 року у справі № 2-а-742/2009 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради про визнання дій
неправомірними та про сплату не
донарахованих сум виплат допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради, в якому просила
визнати протиправними дії відповідача
щодо не нарахування , призначення та
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
стягнути з відповідача недоотриману
суму допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за 2007
рік у розмірі 4224,62 грн., зобов'язати
відповідача в подальшому нараховувати
допомогу згідно ч.1 ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми»у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років до закінчення
строку виплати зазначеної допомоги,
стягнути з відповідача всі понесені
позивачем судові витрати..

Постановою Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
20.10.2009 року позов задоволено частково, а
саме: поновлено позивачу строку
звернення до суду з позовом; визнано
дії відповідача неправомірними;
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу заборгованість зі
сплати державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з 09.07.2007 по 31.12.2007 року з
урахуванням сум, що отримані нею згідно
ст.56 Закону України «Про державний
бюджет на 2007 рік»№489-V від 19.12.2006 року,
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»у
розмірі, встановленому законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років в сумі 2045 грн.36 коп.. В іншій
частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління праці
і соціального захисту населення,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволені позову. Апеляційна скарга
обґрунтована тим, що судом першої
інстанції не врахованого того, що
державна допомога позивачці
виплачувалась в розмірах і порядку,
визначеному Законом України «Про
державний бюджет України на 2007 рік».
Крім цього, суд першої інстанції
безпідставно не застосував до спірних
правовідносин ст..100 КАС України.

Перевіривши законність і
обгрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1
перебуває на обліку Управління праці і
соціального захисту населення
Індустріальної районної у
м.Дніпропетровську ради та отримує
соціальну допомогу по догляду за
дочкою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до
досягнення нею трирічного віку. Розмір
допомоги щомісячно виплачувався на
підставі Постанови КМУ №13 від 11.01.2007
«Про деякі питання призначення і
виплати допомоги сім'ям з дітьми»(а.с7-8).

Суд першої інстанції правильно визнав
дії відповідача по виплаті допомоги в
такому розмірі протиправними.

Такі висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на наступному.

Відповідно до ст.. 15 Закону України
„Про державну допомогу сім'ям з дітьми"
відповідно до якої, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону
України „Про державну допомогу сім'ям
з дітьми", допомога виплачується
щомісяця з дня призначення допомоги по
день досягнення дитиною трьох років.

Пунктом 14 статті 71 Закону України
„Про державний бюджет України на 2007
рік" дію частини 1 статті 15 Закону
України „Про державну допомогу сім'ям
з дітьми" зупинено на 2007 рік та
правовідносини врегульовані абзацом 3
частини 2 статті 56 Закону України „Про
державний бюджет України на 2007 рік",
відповідно до якого допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку визначається як
різниця між 50 відсотками прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 90 гривень для
незастрахованих осіб та не менше 23
відсотків прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
для застрахованих осіб, у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Рішенням Конституційного Суду
України від 09.07.2007 по справі №1-29/2007
„Про соціальні гарантії громадян "
положення пункту 14 статті 71, абзацу 3
частини 2 статті 56 Закону України „Про
державний бюджет України на 2007 рік "
визнані неконституційними через те що
даними нормами порушуються права і
свободи громадян, знижується їх
життєвий рівень.

Конституційний Суд України у
пунктах 4, 5 мотивувальної частини
рішення дійшов висновку, що Верховна
Рада України не повноважна при
прийнятті закону про державний бюджет
України включати до нього положення
про внесення змін до чинних законів
України, зупиняти дію окремих законів
України або будь-яким чином змінювати
визначене іншими законами України
правове регулювання суспільних
відносин. Оскільки предмет закону про
державний бюджет України чітко
визначений у Конституції України,
Бюджетному Кодексі України, то цей
закон не може скасовувати чи змінювати
обсяг прав і обов'язків, пільг,
компенсацій і гарантій, передбачених
іншими законами України.

Відповідно до пунктів 3, 5
резолютивної частини рішення
Конституційного Суду України,
положення пункту 14 статті 71, абзацу 3
частини 2 статті 56 Закону України „Про
державний бюджет України на 2007 рік"
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення рішення і це
рішення має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів в зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки зупинення дії частини 1
статті 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми»визнано таким,
що суперечить Конституції України, а
також визнані неконституційними
положення пункту 14 статті 71, абзацу 3
частини 2 статті 56 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік»,
суд першої інстанції обґрунтовано
визнав протиправними дії Управління
праці і соціального захисту населення
щодо виплати допомоги в розмірі,
меншому ніж прожитковий мінімуму для
дітей віком до 6 років за період з
09.07.2007р. по 31.12.2007р.

В той же час, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції ухвалено
рішення про зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок допомоги по
догляду за дитиною, з порушення вимог
процесуального законодавства.

Так, відповідно до ст..99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Позовну заяву, в якій заявлено вимоги
за 2007 рік, подано до суду 21 вересня 2009
року, тобто з пропуском строку, який
визначено ч.2 ст.99 КАС України.

Представник відповідача, подав до суду
заперечення на адміністративний позов
в яких наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с. 14).

Вказані доводи відповідача судом
першої інстанції фактично залишено без
уваги.

Відповідно до ч.2 ст.100 КАС України якщо
суд визнає причину пропущеного строку
звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

При вирішенні справи суд першої
інстанції зробив висновок про те, що
пропущений позивачем строк підлягає
поновленню, при цьому як на поважність
причин пропуску такого строку послався
на те, що про порушення прав позивач
дізнався лише у грудні 2008 року.

Зазначені судом першої інстанції
обставини пропуску строку колегія
суддів вважає не доведеними.

Так, при зверненні до суду з позовом
позивач не зазначив причини пропуску,
відповідно не просив цей строк і
поновити. При розгляді справи по суті
позивач участі у судових засіданнях не
приймав і відповідно не пояснював суду
причини пропуску строку звернення до
суду за захистом порушених прав.
Будь-яких доказів, які б свідчили про
поважність причин пропуску строку,
матеріали справи не містять. Отже,
судом першої інстанції зроблено
безпідставний висновок про те, що про
порушення прав позивач дізнався лише у
грудні 2008 року та з цих підстав
поновлено строк для звернення до суду з
позовом.

За таких обставин, враховуючи дату
звернення позивача з позовом до суду
(21.09.2009р.), колегія суддів вважає за
необхідне у задоволенні позову щодо
зобов'язання відповідача перерахувати
та виплатити грошову допомогу за 2007 рік
відмовити у зв'язку з пропуском
процесуального строку.

На підставі викладеного, керуючись п.3
ч.1 ст.198, ст..202, 205, 207 КАС України, колегія
суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради задовольнити.

Постанову Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня
2009 року -в частині зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу заборгованість зі сплати
державної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 09.07.2007 по 31.12.2007 року з
урахуванням сум, що отримані нею згідно
ст.56 Закону України «Про державний
бюджет на 2007 рік»№489-V від 19.12.2006 року,
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»у
розмірі, встановленому законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років в сумі 2045 грн.36 коп. -
скасувати та прийняти в цій частині
нову постанову про відмову в
задоволенні позову.

В іншій частині постанову
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 20 жовтня 2009 року
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця з дня її
складання в повному обсязі.

(Повний текст постанови виготовлено
11.02.2010р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко