Справа № 815/863/14
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/863/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

розглянувши у скороченому провадженні
справу за адміністративним позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
розмірі 1641,60 грн., -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
внесках на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 1641,60 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне.

Відповідач зареєстрований та
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області як платник внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування..

У відповідача перед Управлінням
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області є заборгованість по сплаті
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 1641,60 грн. за період з 2011 року.

Позивач сформував та направив на
адресу відповідача вимогу про сплату
боргу № Ф-397 від 16.05.2012 року на суму 1641,60
грн.

Станом на 30.01.2014 року заборгованість зі
сплати внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 1641,60 грн. відповідачем не
сплачена, що стало підставою для
звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.183-2 КАС України
скорочене провадження застосовується
в адміністративних справах у випадках,
передбачених законом, якщо такі вимоги
не стосуються прав, свобод, інтересів
та обов'язків третіх осіб.

Ухвалою суду від 06.02.2014 року було
відкрито скорочене провадження по
адміністративній справі в якій
відповідачу було запропоновано надати
на адресу суду заперечення проти
позову та докази, які у нього є або
заяву про визнання позову у
десятиденний строк з дня одержання
даної ухвали безпосередньо до
канцелярії суду або шляхом надіслання
поштою.

До суду повернулося повідомлення про
вручення поштового відправлення,
відповідно до якого поштовий конверт з
ухвалою суду від 06.02.2014 року вручено
відповідачеві особисто 13.02.2014 року.

Станом на 25.02.2014 року на адресу суду не
надійшли від відповідача заперечення
на позов або заява про визнання позову.

Відповідно до ч.5 ст.183-2 КАС України
справа повинна бути розглянута у
порядку скороченого провадження не
пізніше трьох днів з дня закінчення
строку, передбаченого частиною третьою
цієї статті, якщо до суду не було подано
заперечення відповідача та за умови, що
справа розглядається судом за
місцезнаходженням відповідача. В
даному випадку справа розглядається
судом за місцезнаходженням
відповідача. До суду не надійшло
заперечення відповідача.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
наведені позивачем обставини по справі
та враховуючи відсутність заперечень з
боку відповідача, суд приходить
висновку щодо достатності підстав для
прийняття законного і обґрунтованого
судового рішення в порядку скороченого
провадження, без проведення судового
засідання та виклику осіб які беруть
участь у справі.

ВСТАНОВИВ:

Відповідач зареєстрований та
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Роздільнянському районі Одеської
області з 10.03.1999 року як платник
страхових внесків.

Згідно з п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають: фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

З огляду на матеріали справи суд
встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа з 10 березня 1999 року
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Відповідно до вищезазначеного на
відповідача покладається обов'язок по
сплаті внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» обчислення
страхових внесків територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється
на підставі складених актів перевірки
правильності нарахування та сплати
страхових внесків, звітності, що
подається страхувальником,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму заробітної плати
(доходу), на які відповідно до цього
Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з ч.6 ст.20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Суд встановив, що відповідач не подавав
звітність до Управління Пенсійного
фонду України у Роздільнянському
районі Одеської області за 2011 рік.

У зв'язку з чим, суд встановив, що у
відповідача існує заборгованість по
сплаті внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 1641,60 грн. за період з 2011 року.

Відповідно до ч.2 ст.106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або
не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно з ч.3 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» територіальні органи
Пенсійного фонду за формою і у строки,
визначені правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Так, суд встановив, що позивач
сформував та направив на адресу
відповідача вимогу про сплату боргу №
Ф-397 від 16.05.2012 року на суму 1641,60 грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Згідно з абз.3 ч.3 ст.106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» протягом десяти
робочих днів із дня одержання вимоги
про сплату недоїмки страхувальник
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
суми фінансових санкцій.

Також, суд встановив, що відповідач не
сплатив суму заборгованості в розмірі
1641,60 грн. в зазначені строки.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно
до абз.8 ч.3 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»: «У разі якщо
страхувальник, який одержав вимогу
територіального органу Пенсійного
фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання
не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього
фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом Пенсійного фонду,
або не оскаржив вимогу в судовому
порядку, а також у разі якщо
страхувальник узгодив вимогу, але не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів після
отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби».

Отже, таким чином, з даного
нормативно-правового акта випливає, що
вимога позивача № Ф-397 від 16.05.2012 року на
суму 1641,60 грн. є виконавчим документом,
який належить до виконання в ДВС.

Тобто, законом позивачеві надані
повноваження виносити власне рішення.
А тому його звернення до суду є
дублюванням його власного рішення.

Таку саму правову позицію висловив
Верховний Суд України в своїй
постанові від 03 жовтня 2013 року по
справі № 21-359а13. В якій зазначено, що
вимога про сплату недоїмки зі
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є виконавчим документом,
який належить до виконання ДВС. Суб'єкт
владних повноважень позбавлений
можливості звертатися до
адміністративного суду із заявами, в
яких ставиться вимога про
підтвердження власного рішення, яке
ухвалено в межах наданих йому законом
повноважень.

З урахуванням постанови Верховного
Суду України від 03 жовтня 2013 року по
справі № 21-359а13 суд дійшов висновку, що
вимога про сплату недоїмки зі
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є виконавчим
документом, який належить до виконання
органами державної виконавчої служби,
і при її наявності повторне звернення
до суду про її стягнення не
допускається, оскільки є рішення з
цього ж питання суб'єкта владних
повноважень, ухвалене в межах
повноважень, наданих йому законом.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Згідно з ч.2 ст.244-2 КАС України
невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, установлену
законом.

На підставі зазначених норм, суд дійшов
висновку, що заявлені позовні вимоги
про стягнення з відповідача
заборгованості по внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 1641,60 грн. є
такими, що не можуть бути задоволеними.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно з ч.5 статті 94 КАС України: «У
разі відмови у задоволенні позовних
вимог позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету України».

Оскільки відповідач під час розгляду
справи судових витрат не поніс - суд не
проводить розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись
постановою Верховного Суду України від
03 жовтня 2013 року по справі № 21-359а13,
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 94, 159-163, 183-2,
244-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду за результатами
скороченого провадження може бути
оскаржена до Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Суддя
О.Я. Бойко