Справа № 36073/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2010 р. справа № 2а-420/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Божко Л.А.
Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України м.
Кіровограда на постанову Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 08
липня 2009 року у справі № 2а-420/2009 за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України м.
Кіровограда про поновлення
пропущеного строку для звернення до
адміністративного суду, покладення
зобов'язання нарахування недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги «Дітям війни»,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України м.
Кіровограда, в якому просила:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

зобов'язати відповідача нарахувати на
користь позивача недоплачену як дитині
війни щомісячну державну соціальну
допомогу за 2006 - 2008 роки в сумі 4463,10грн.;

зобов'язати відповідача нарахувати на
користь позивача передбачену Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни»щомісячну допомогу у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус «дитини
війни», тому користується всіма
правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни»для цієї категорії осіб, і
на підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивача
відповідач керувався положеннями
нормативних актів, що на підставі
Рішення Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 08 липня 2009 року
адміністративний позов задоволено
частково, а саме поновлено позивачу
строк для звернення до суду з позовом;
зобов'язано відповідача провести
позивачу перерахування та виплатити
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
у відповідності до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»з
урахуванням норм частини 1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»та з
урахуванням розміру фактично
щомісячно виплаченої пенсії, починаючи
з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік та з 22.05.2008
року по 31.12.2008 рік. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
управління Пенсійного фонду України м.
Кіровограда звернулося з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити рішення, яким
відмовити позивачу у задоволені позову
в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1937 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією Пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.5).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дія ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»була призупинена
п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного суду України
№ 6-рп від 09 липня 2007 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»щодо призупинення
дії положення ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»визнані
неконституційними.

Відповідно до ст..152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно зі ст..22 Закону України «Про
Конституційний суд України»рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами.

Таким чином, приймаючи до уваги той
факт, що ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»про
зупинення дії ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»на 2007
рік втратила чинність з 09.07.2007 року,
відповідач повинен був здійснити
перерахунок та виплатити щомісячне
підвищення до пенсії позивачу
відповідно до чинного законодавства,
починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року включно.

Управління Пенсійного фонду України м.
Кіровограда будь-яких дій, пов'язаних з
перерахунком та виплати позивачу
підвищення до пенсії відповідно до
положень ст. 6 Закону «Про соціальний
захист дітей війни»з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року не здійснювало.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання управління
Пенсійного фонду України м.
Кіровограда здійснити відповідний
перерахунок підвищення до пенсії
позивачу у розмірі, передбаченому ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»за період з 09 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність у позивача права на
перерахунок підвищення до її пенсії як
«дитині війни»з 22 травня 2008 року,
оскільки Рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп/08 від 22 травня 2008
року положення п.п.2 п.14 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
яким було внесено зміни до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та встановлено з 01 січня 2008 року
інший порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

Відповідно до ст..152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно зі ст..22 Закону України «Про
Конституційний суд України»рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами.

Отже, управління Пенсійного фонду
України м. Кіровограда повинно було
провести відповідний перерахунок
підвищення до пенсії позивача згідно
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 22 травня 2008 року, та
сплатити на його користь
заборгованість з цих виплат.

Проте, управління Пенсійного фонду
України м. Кіровограда будь яких дій з
цього приводу не здійснювало.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України м.
Кіровограда провести перерахунок
позивачу підвищення до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з 22
травня 2008 року.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суди
обґрунтовано до уваги не взяли,
оскільки питання фінансування цих
видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для
виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог і
судами першої інстанції не
розглядалися.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

Колегія суддів вважає обґрунтованими і
висновки суду щодо можливості
поновлення позивачу строків звернення
до суду за позовом про захист порушених
прав.

Відповідно до ст..99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що про факт
порушення прав стало відомо лише після
висвітлення таких фактів у засобах
масової інформації, про зміни в
пенсійному законодавстві позивачу
повідомлено не було.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність поновлення строку
звернення до суду з позовом, оскільки
наведені причини пропуску
процесуального строку можливо визнати
поважним і підставою для цього є:
похилий вік позивача, неодноразовість
внесення законодавцем змін до ст.6
Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., якими
призупинялася дія цієї норми та
змінювався розмір підвищення до
пенсії, що у своїй сукупності заважало
позивачу розумітися в нормах Законів,
періоду їх дії, умов та порядку
застосування строку позовної давності,
а також початку і закінчення
процесуальних строків звернення до
суду до часу поки в засобах масової
інформації не стали масово
обговорюватися питання про порушення
прав «дітей війни», неповідомлення
УПФУ пенсіонерів про внесення змін в
законодавстві.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи та ухвалив
законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206
КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України м.
Кіровограда залишити без задоволення,
а постанову Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 08 липня 2009 року -без
змін.

Рішення суду набирає законної сили з
дня його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання чинності.

Головуючий:
Я.В.
Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко