Справа № 2а-127/10
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року м.
Львів Справа № 9104/23007/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 січня 2010 року по
справі № 2а-127/10 за позовом ОСОБА_1 до
Ужгородського окремого взводу ДПС УДАІ
ГУМВС України в Закарпатській області,
УДАІ ГУМВС України в Закарпатській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови по справі про
адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 липня 2009 року звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Ужгородського окремого взводу ДПС УДАІ
ГУМВС України в Закарпатській області,
УДАІ ГУМВС України в Закарпатській
області, в якому просив визнати
протиправними дії відповідачів щодо
винесення постанови від 02 червня 2009
року серія АО № 049668 по справі про
адміністративне правопорушення,
скасувати постанову від 02 червня 2009
року серія АО № 049668 по справі про
адміністративного правопорушення.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 січня 2010 року по справі №
2а-5211/09 відмовлено в задоволенні
вказаного позову.

Вказане рішення суду мотивоване тим, що
оскаржувана постанова по справі про
адміністративне правопорушення
прийнята правомірно, в межах наданих
повноважень.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням позивач подав апеляційну
скаргу, у якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, що оскаржувана
постанова по справі про
адміністративне правопорушення
винесена з порушенням норм чинного
законодавства, оскільки у відповідачів
відсутні будь-які докази, передбачені
статтею 251 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, в
підтвердження вчинення ним
правопорушення, а прилад, яким було
зафіксовано вчинене правопорушення не
був автоматичним засобом фото- чи відео
фіксації, оскільки він знаходився у
співробітника ДАІ, а відтак, не є
належним та допустимим доказом в
справі про адміністративне
правопорушення.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому на підставі пункту 2 частини 1
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
02 червня 2009 року інспектором
Ужгородського окремого взводу ДПС УДАІ
ГУМВС України в Закарпатській області
лейтенантом міліції Дюгованцем Р.М.
винесено постанову серії АО № 049668 по
справі про адміністративне
правопорушення, відповідно до якої
29 травня 2009 року о 13:43 год. на 804 км
автодороги «Київ-Чоп» в с. Барвінок
водій автомобіля DAEWOO, державний
номерний знак НОМЕР_1, власником якого є
позивач, перевищив встановлену
швидкість руху на 26 км/год і рухався зі
швидкістю 86 км/год, чим допустив
порушення пункту 12.9 «б» Правил
дорожнього руху України,
відповідальність за що передбачена
частиною 1 статті 122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення. На
правопорушника накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 306.00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 122
Кодексу України про адміністративні
правопорушення перевищення водіями
транспортних засобів встановлених
обмежень швидкості руху транспортних
засобів більш як на двадцять
кілометрів на годину, порушення вимог
дорожніх знаків та розмітки проїзної
частини доріг, правил перевезення
вантажів, буксирування транспортних
засобів, зупинки, стоянки, проїзду
пішохідних переходів, ненадання
переваги у русі пішоходам на
нерегульованих пішохідних переходах, а
так само порушення встановленої для
транспортних засобів заборони
рухатися тротуарами чи пішохідними
доріжками, - тягнуть за собою
накладення штрафу від п'ятнадцяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Згідно зі статтею 251 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
доказами в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Відповідно до статті 258 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
посадові особи органів Державної
автомобільної інспекції мають право
застосовувати безпротокольну форму
фіксації адміністративних
правопорушень та розглядати справи без
участі особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
лише у разі виявлення порушень у сфері
дорожнього руху, зафіксованих за
допомогою працюючих в автоматичному
режимі спеціальних технічних засобів,
що мають функції фото- і кінозйомки,
відеозапису чи засобів фото- і
кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до статті 14-1 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення у разі фіксації
правопорушення працюючими в
автоматичному режимі спеціальними
технічними засобами, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобами фото- і кінозйомки,
відеозапису притягаються власники
(співвласники) транспортних засобів.

Як видно з матеріалів справи,
правопорушення позивача виявлено за
допомогою спеціального технічного
пристрою, що має функції відеозйомки
(вимірювач швидкості «Візир» № 0812522),
дані про який внесено до оскаржуваної
постанови по справі про
адміністративне правопорушення.

Можливості вимірювача швидкості
«Візир» працювати в автоматичному
режимі у якості спеціального
технічного засобу, що має функції фото-
і кінозйомки, відеозапису чи засобів
фото- і кінозйомки, відеозапису повинні
бути стверджені висновком державної
експертизи або у встановленому
законодавством порядку сертифіковані.

Будь-які документи, які б
підтверджували сертифікацію приладу
«Візир», в матеріалах справи відсутні.

Згідно з статтею 8 Закону України «Про
захист інформації в
інформаційно-телекомунікаційних
системах» інформація, яка є власністю
держави, або інформація з обмеженим
доступом (до якої відноситься і
інформація, отримана за допомогою
приладу «Візир») повинна оброблятися в
автоматизованій системі із
застосуванням комплексної системи
захисту інформації з підтвердженою
відповідністю.

Тобто, перед застосуванням на
території України приладу «Візир»,
такий повинен був пройти державну
експертизу в Держслужбі спецзв'язку і
захисту інформації України.

Прилад «Візир» не є автоматичним
засобом фото- або відеофіксації,
оскільки він знаходиться у
співробітника Державної автомобільної
інспекції, управляється ним
безпосередньо або через комп'ютер
(визначаються ті параметри, які
фіксуються приладом, такі як швидкість,
об'єкт зйомки, його режими і т.п.), а тому
положення частини 6 статті 258 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення не поширюються на
випадок фіксування об'єкта зйомки за
допомогою приладу «Візир».

Оскільки відповідачем як суб'єктом
владних повноважень, на якого в даному
випадку покладено обов'язок
доказування правомірності свого
рішення, не надано суду належних та
допустимих доказів в підтвердження
факту вчинення позивачем
адміністративного правопорушення, то
суд апеляційної інстанції вважає
недоведеним факт скоєння позивачем
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 1 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України, що судом першої інстанції
враховано не було.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до пункту 4 статті 202 КАС
України є підставою для скасування
оскаржуваної постанови та ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 197, 202, 205, 207,
254, 256 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26 січня 2010 року по справі №
2а-127/10 - скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов ОСОБА_1 до
Ужгородського окремого взводу ДПС УДАІ
ГУМВС України в Закарпатській області,
УДАІ ГУМВС України в Закарпатській
області про визнання протиправними дій
та скасування постанови по справі про
адміністративне правопорушення
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову інспектора Ужгородського
окремого взводу ДПС УДАІ ГУМВС України
в Закарпатській області лейтенанта
міліції Дюгованця Руслана Мироновича
від 02 червня 2009 року серія АО № 049668 про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
частиною 1 статті 122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

І.О. Яворський