Справа № 813/8409/13-а
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2014 року м. Львів
№ 813/8409/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд у складі судді Клименко О.М. за
участю секретаря судового засідання
Саїв М.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:
позивача: представники Михайлишин Л.М.;
відповідача: представник Чижевський
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
компанія «Еврика» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
компанія «Еврика» (далі - ТОВ «ВТК
«Еврика») звернулось до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області (далі -
ДПІ у Шевченківському районі м. Львова)
про визнання протиправним та
скасування податкового
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначає, що
оскаржуване рішення прийнято на
підставі акта перевірки №154/52/22-10/32182196
від 30.09.2013 року, у якому податковий
орган зазначив про те, що господарські
операції між ТОВ «ВТК «Еврика» та його
контрагентом ТОВ «Укрміксі» не
спричинили реального настання
юридичних наслідків. Позивач з такими
висновками не погоджується, оскільки
такі ґрунтуються лише акті перевірки
ДПІ у Печерському районі м. Києва
№1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.10.2012 р. по 28.02.2013 р.».
Позивач зазначив про те, що відповідач
не надав належної правової оцінки
документам, які підтверджують факт
реального здійснення господарських
операцій позивача з названим вище
контрагентом, а також доказам, які
пов'язані із господарською діяльністю
ТОВ «ВТК «Еврика». Долучені до
матеріалів справи документи, на думку
позивача, повністю спростовують
висновки відповідача про порушення
податкового законодавства щодо
заниження податку на додану вартість, а
тому прийняте на основі таких
повідомлення-рішення є протиправним і
підлягає скасуванню. Представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задовольнити.
Відповідач позов заперечив повністю з
підстав, викладених в письмових
запереченнях на позовну заяву, зміст
яких зводиться до такого. Оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийнято на підставі висновків акта
№154/52/22-10/32182196 від 30.09.2013 року,
складеного за наслідками позапланової
виїзної перевірки ТОВ «ВТК «Еврика» з
питань перевірки показників
декларації з податку на додану
вартість за період з 01.01.2013 р. по 31.07.2013 р.
В основу акта перевірки позивача
покладено висновки акта ДПІ у
Печерському районі м. Києва
№1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.10.2012 р. по 28.02.2013 р.». В даному
акті, серед іншого, зазначено операції
ТОВ «Укрміксі» не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, відсутності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.
Відтак, правочини укладені між ТОВ
«Укрміксі» та підприємствами
постачальниками не спричинили
реального настання юридичних
Також, з представлених позивачем
первинних документів вбачається, що
адреса постачальника товару ТОВ
«Укрміксі» є м. Київ. Проте, позивачем
не надано документів, які б
підтверджували факт транспортування
товару із м. Києва до м. Львова. Позивач
не надав до перевірки товаро -
транспортних документів, тому
неможливо встановити, де, за якою
адресою, ким та якими транспортними
засобами здійснювалось відвантаження
та перевезення товару.
У підсумку відповідач вказав, що ТОВ
«ВТК «Еврика» завищено податковий
кредит по розрахунках з ТОВ «Укрміксі»
на 301775 грн., в чому числі за січень 2013
квітень 2013 року на 8261 грн., в результаті
чого занижено податок на додану
вартість на 301775 грн., в чому числі за
року на 242472 грн., за березень 2013 року на
Відтак, оскаржуване податкове
повідомлення винесено правомірно і
підстав для його скасування немає.
Просив відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, з'ясував обставини, на які
сторони покликаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, дослідив
письмові докази, якими такі
обґрунтовуються, суд встановив
наступні фактичні обставини справи.
ТОВ «ВТК «Еврика» зареєстроване, як
юридична особа, 22.10.2002 року, що
підтверджується копією Виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
серії АВ №394692. Видами діяльності
названого підприємства, згідно з
відомостями, які містяться у Єдиному
державному реєстрі підприємств та
організацій України, відповідно до
довідки АА №862461, є неспеціалізована
оптова торгівля; виробництво фарб,
лаків і подібної продукції,
друкарської фарби та мастик; інші види
роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах;
вантажний автомобільний транспорт.
На підставі Наказу ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова №213
від 10.09.2013 року про проведення
позапланової перевірки було видано
направлення на перевірку ТОВ «ВТК
«Еврика» №174 від 10.09.2013 року.
У період з 10.09.2013 року по 16.09.2013 року ДПІ
у Шевченківському районі м. Львова
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ «ВТК «Еврика» з питань
перевірки показників декларації з
податку на додану вартість за період з
01.01.2013 р. по 31.07.2013 р., за наслідками якої
складено акт №154/52/22-10/32182196 від 30.09.2013
року (далі - акт перевірки від 30.09.2013
Як вбачається зі змісту даного акта,
під час перевірки ТОВ «ВТК «Еврика»
відповідач використав акт перевірки
ДПІ у Печерському районі м. Києва
№1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.10.2012 р. по 28.02.2013 р.».
В акті перевірки ТОВ «Укрміксі» ДПІ у
Печерському районі м. Києва зазначено,
що операції ТОВ «Укрміксі» не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, відсутності
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.
Відтак, правочини укладені між ТОВ
«Укрміксі» та підприємствами
постачальниками не спричинили
реального настання юридичних
У висновках акта перевірки від 30.09.2013
року відповідач зазначив про порушення
ТОВ «ВТК «Еврика» п. 198.1, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року №2755-VI (із змінами і
доповненнями), в результаті чого
завищено податковий кредит по
розрахунках з ТОВ «Укрміксі» на 301775
грн., в чому числі за січень 2013 року на
2013 року на 8261 грн., в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
301775 грн., в чому числі за січень 2013 року
квітень 2013 року на 8261 грн.
На основі таких висновків було
11.10.2013 року, яке позивач оскаржив до
суду.
На реалізацію принципу офіційного
з'ясування обставин справи суд
витребував у позивача додаткові докази
на підтвердження використання
придбаних товарно-матеріальних
цінностей у господарській діяльності.
Дослідивши долучені до справи письмові
докази суд встановив наступні
обставини щодо взаємовідносин
позивача та його контрагента ТОВ
ТОВ «Укрміксі» (Постачальник) та ТОВ
«ВТК «Еврика» (Покупець) уклали договір
від 08.01.2013 року №003/13, відповідно до умов
якого Постачальник зобов'язується
поставити і передати у власність
Покупця, а Покупець зобов'язується
прийняти та своєчасно оплатити
вартість товару - витратні матеріали
для поліграфії, на умовах визначених
цим договором. Право власності на товар
переходить від Постачальника до
Покупця, з моменту фактичної поставки
товару останньому. Поставка товару
здійснюється окремими партіями на
підставі замовлень Покупця.
Постачальник поставляє товар на умовах
згідно з міжнародними правилами по
тлумаченню термінів «ІНКОТЕРМС - 2010 р.».
Підтвердженням поставки є належно
оформлена видаткова накладна.
Відповідальною за доставку товару є та
сторона яка бере на себе такий
обов'язок за попередньою домовленістю
обох сторін. За домовленістю обох
сторін, товар може бути поставлено
Постачальником безпосередньо третій
особі вказаній Покупцем. Датою
поставки/отримання партії товару,
вважається дата підписання
відповідної накладної уповноваженим
представником Покупця. Видаткова
накладна є основним документом який
підтверджує факт приймання - передачі
поставленої партії товару
Постачальником Покупцеві.
На виконання умов даного договору
Постачальник передав у власність
Покупцю товари відповідно до
видаткових накладних: №22/01-04 від 22.01.2013
грн., в т.ч. ПДВ 9774,00 грн.; №1/02-08 від 01.02.2013
грн., в т.ч. ПДВ 9774,00 грн.; №11/02-09 від 11.02.2013
грн., в т.ч. ПДВ 9477,50 грн.; №18/02-09 від 18.02.2013
грн.; №25/02-04 від 25.02.2013 року на суму 475860,00
26.02.2013 року на суму 389340,00 грн., в т.ч. ПДВ
9540,00 грн.; №7/03-07 від 07.03.2013 року на суму
9920,00 грн.; №15/03-15 від 15.03.2013 року на суму
ТОВ «Укрміксі», у свою чергу, виписало
позивачу податкові накладні: №423 від
8920,00 грн.; №506 від 25.01.2013 року на суму
9712,00 грн.; №326 від 15.02.2013 року на суму
8362,50 грн.; №525 від 25.02.2013 року на суму
26.02.2013 року на суму 389340,00 грн., в т.ч. ПДВ
9540,00 грн.; №138 від 07.03.2013 року на суму
9920,00 грн.; №304 від 15.03.2013 року на суму
8260,65 грн., що відображено у реєстрах
виданих та отриманих податкових
накладних за січень - квітень 2013 року.
На підтвердження виконання договірних
зобов'язань та оплати придбаних
товарів, позивач долучив банківські
виписки про рух коштів по рахунку за
19.04.2013 р., за 16.04.2013 р., за 01.04.2013 р., за
27.03.2013 р., за 21.03.2013 р., за 20.03.2013 р., за
13.03.2013 р., за 05.03.2013 р., за 20.02.2013 р.
Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ
«Укрміксі» відображено у податковій
звітності ТОВ «ВТК «Еврика», про що
свідчить копія додатку № 5 до
податкових декларацій з ПДВ за
січень-квітень 2013 року.
На підтвердження використання
придбаних товарів у господарській
діяльності, позивач також долучив
- договір купівлі - продажу №1-11 від
- видаткові накладні: №10 від 01.02.2013 року
№13 від 08.02.2013 року на суму 154992,00 грн., в
від 27.02.2013 року на суму 205200,00 грн., в т.ч.
26.02.2013 року на суму 432960,00 грн., в т.ч. ПДВ
649440,00 грн., в т.ч. ПДВ 108240,00 грн., №22 від
грн., в т.ч. ПДВ 9984,00 грн., №24 від 15.03.2013
грн., в т.ч. ПДВ 8280,00 грн., №66 від 26.06.2013
- податкові накладні: №1 від 01.02.2013 року
від 08.02.2013 року на суму 154992,00 грн., в т.ч.
27.02.2013 року на суму 205200,00 грн., в т.ч. ПДВ
26.02.2013 року на суму 432960,00 грн., в т.ч. ПДВ
649440,00 грн., в т.ч. ПДВ 108240,00 грн., №2 від
грн., в т.ч. ПДВ 9984,00 грн., №4 від 15.03.2013
в т.ч. ПДВ 8280,00 грн., №9 від 26.06.2013 року на
- виписки по особовому рахунку.
Вирішуючи спір, суд керується
наступними положеннями чинного
Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Одночасно
Конституцією встановлено, що правовий
порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.
Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом. Згідно
зі статтею 92 Конституції України
виключно законами України
встановлюються система оподаткування,
Податковий кодекс України містить
наступні нормативні положення щодо
порядку формування податкового
кредиту та сплати зобов'язань з податку
на додану вартість. Відповідно до п. 198.1
ст. 198 ПК України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).
Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами. (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу ІІІ цього
Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
Податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відтак, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.
Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.
При вирішенні спору суд виходить з
ТОВ «ВТК «Еврика» є суб'єктом
господарювання у сфері діяльності
неспеціалізованої оптової торгівлі;
виробництва фарб, лаків і подібної
продукції, друкарської фарби та мастик;
інші види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах;
вантажний автомобільний транспорт.
Для здійснення обраного виду
діяльності позивачем укладено договір
поставки з ТОВ «Укрміксі».
На виконання умов даного договору, ТОВ
«Укрміксі» виписало ТОВ «ВТК «Еврика»
податкові накладні, на підставі яких
позивач відніс до складу податку на
додану вартість за січень - квітень 2013
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документу,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого
складається документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійснені господарської операції.
Суд відмічає, що надані позивачем
податкові та видаткові накладні
містять всі необхідні реквізити,
передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а відтак, є
належними первинними документами які
фіксують факт здійснення
господарської операції.
Факт реального придбання
товарно-матеріальних цінностей
підтверджується первинними
документами встановленої форми, про
які зазначено вище. Долучені позивачем
документи мають усі необхідні
реквізити та відомості, у повній мірі
відображають зміст господарських
операцій, і в суду немає підстав
ставити під сумнів їх достовірність.
Податкові накладні, які засвідчують
факт придбання товарно-матеріальних
цінностей, також належно оформлені.
Отже, реальність господарських
операцій ТОВ «ВТК «Еврика» по
придбанню товарно-матеріальних
цінностей підтверджується долученими
до справи письмовими доказами та не
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, відповідно до ч. 2 ст. 71
КАС України, покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Доводи відповідача щодо порушення
податкового законодавства позивачем
по суті ґрунтуються на акті перевірки
ДПІ у Печерському районі м. Києва
№1242/22.10/38148281 від 03.04.2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
щодо підтвердження господарських
відносин з платниками податків за
період з 01.10.2012 р. по 28.02.2013 р.».
Оцінюючи ці доводи, суд надає перевагу
письмовим доказам (первинним
документам), а також враховує, що
товарно-матеріальних цінностей
відповідає виду діяльності як
позивача, так і його контрагента.
Відповідно до ст.ст.46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.
Якщо контрагент позивача в подальшому
не дотримувався у своїй діяльності
законодавчих норм, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо них. Зазначені
обставини не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
Податковим кодексом України визначено
єдину підставу для формування
податкового кредиту, а саме наявність у
платника податку належно оформленої
податкової накладної. Отже, єдиними
факторами, які можуть впливати на
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної та
наявність господарської операції.
Закон не ставить у залежність право
платника податку на бюджетне
відшкодування від податкового обліку
(стану) інших осіб і фактичної сплати
податку до бюджету як його
контрагентами, так і іншими учасниками
(контрагентами) по всьому ланцюгу
товарообігу. Чинне законодавство не
передбачає за покупцем обов'язку
сплачувати ПДВ повторно, якщо такий
податок не буде сплачений продавцем
або іншою особою, оскільки ПДВ, який
включено до ціни товару (робіт, послуг),
є податковим зобов'язання продавця
товару і саме продавець несе обов'язок
по сплаті цього податку до бюджету.
Невиконання чи неналежне виконання
контрагентом покупця свого обов'язку, а
також наявність інших обставин, що
можуть свідчити про недобросовісне
ведення господарської діяльності
таким контрагентом, не може створювати
наслідки для самого покупця.
За таких обставин, суд погоджується з
думкою позивача про недопустимість
такого підходу відповідача до правової
оцінки правовідносин щодо формування
податку на додану вартість.
Доказів на підтвердження того, що
позивач був обізнаний щодо
неправомірної, на думку податкового
органу, діяльності його контрагента,
прямої чи опосередкованої причетності
до такої діяльності з метою отримання
податкової вигоди не надано
відповідачем. Відносини між учасниками
попередніх ланок постачання товарів не
мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності вчиненої
між конкретними контрагентами. В разі
наявності у органу державної
податкової служби інформації щодо
порушення окремим платником податків
податкового законодавства, негативні
наслідки повинні застосовуватись саме
Щодо відсутності товарно-транспортних
документів, то необхідно вказати
Згідно Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні
затверджених наказом Міністерства
транспорту України 14.10.97 № 363,
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20 лютого 1998 р. за №128/2568:
подорожній лист - первинний документ
про облік вантажних автомобільних
перевезень, що всебічно характеризує
роботу автомобіля і водія з моменту їх
виїзду з автотранспортного
підприємства і до повернення на
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
Отже, жоден з перерахованих вище
документів (подорожній лист,
товарно-транспортна накладна) не є
документами, що засвідчують отримання
будь-яким підприємством
товарно-матеріальних цінностей
(послуг). Це документи, які свідчать про
фізичне переміщення цінностей,
визначають осіб які відповідають за
збереження майна під час
Також варто зазначити, що як вбачається
із умов договору поставки №003/13 від
08.01.2013 року за домовленістю обох сторін,
товар може бути поставлено
Постачальником безпосередньо третій
особі вказаній Покупцем.
В судовому засіданні представник
позивача зазначила, що ТОВ «Укрміксі»
здійснювало поставку товарів своїм
транспортом безпосередньо контрагенту
позивача - ТОВ «Компанія «Еврика» у
приміщення, яке розташоване за адресою:
м. Київ, пров. Червоногвардійський, 8 і
яке згідно договору суборенди №080113 від
08.01.2013 року передане ТОВ «ВТК «Еврика» в
тимчасове володіння та користування.
На підтвердження можливості
розвантаження придбаного товару
позивач долучив оборотно-сальдову
відомість по рахунку: 105 щодо обліку
автонавантажувач ДВ-1784.33. Наявність
трудових ресурсів підтверджується
наказом №1/6-К від 01.02.2009 року.
Податковим кодексом України визначено
єдину підставу для формування
податкового кредиту, а саме наявність у
платника податку належно оформленої
податкової накладної. Отже, єдиними
факторами, які можуть впливати на
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної та
наявність господарської операції.
Суд погоджується з твердженнями
позивача про недопустимість такого
підходу відповідача до правової оцінки
правовідносин щодо формування
податкового кредиту. З цього приводу
слід також зазначити, що висновки
податкового органу прямо суперечать не
лише нормам Податкового кодексу
України, а й практиці Європейського
Суду з прав людини, яка відповідно до
вимог ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» застосовується національними
судами як джерело права. Так,
Європейський Суд у рішенні від 22 січня
2009 року у справі «БУЛВЕС АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.
З огляду на наведене вище, аргументи,
якими відповідач доводить відсутність
реального виконання господарської
операції, є безпідставними і не
доводять правомірності збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 452662,50 грн.,
в тому числі за основним платежем 301775,00
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями 150887,50 грн.
Тому прийняте на основі таких
жовтня 2013 року не відповідає критеріям,
визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України,
оскільки прийнято необґрунтовано, без
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та непропорційно. В той
же час позивач довів обґрунтованість
позовних вимог належними та
допустимими доказами. Виходячи з
положень пункту 1 частини другої статті
162 КАС України суд приходить до
висновку, що таке податкове
повідомлення-рішення слід скасувати як
Відповідно до вимог статті 94 КАС
України понесені позивачем судові
витрати (судовий збір) відшкодовуються
йому за рахунок Державного бюджету
Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 160-163 КАС
України, суд -
Адміністративний позов задовольнити
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Присудити із Державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-торгова
компанія «Еврика» (пр. Чорновола, 67 Г, м.
у розмірі 458 (чотириста п'ятдесят вісім)
Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 21.02.2014 року.

Суддя
Клименко О.М.