Справа № 2а-3204/11/2670
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-3204/11/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Собків
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління у справах захисту прав
споживачів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 червня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління у справах захисту
прав споживачів у м. Києві про
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
адміністративним позовом до
Управління у справах захисту прав
споживачів у м. Києві, в якому просила
визнати протиправною та скасувати
постанову відповідача № 002023/пром. від
02.11.2010 р. про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 червня 2011 року позов задоволено
повністю.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
05.10.2010 працівниками Управління у
справах захисту прав споживачів у
місті Києві було проведено перевірку
дотримання законодавства про захист
прав споживачів у магазині, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
за результатами якої складено акт
перевірки №002250 (далі - Акт перевірки),
яким встановлено порушення позивачем
вимог Розділу ІІ Глави 7 пункту 2 Правил
роздрібної торгівлі непродовольчими
товарами, затверджених наказом
Міністерстві економіки України від 19
квітня 2007 року № 104, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 08.11.2007 р.
за № 1257/14524, в частині не зазначення
виробником товару необхідної,
достовірної та своєчасної інформації
про дату виготовлення товару (місяць,
рік).

На підставі Акту перевірки посадовою
особою відповідача було винесено
постанову про накладення стягнень
№002023/пром. від 02.11.2010, якою згідно ст. 23
Закону України "Про захист прав
споживачів" до позивача було
застосовано штраф в сумі 25 894, 80 грн.

Позивач заперечує правомірність
вищевказаної постанови про
застосуваня штрафу в сумі 25 894, 80 грн., у
зв'язку з чим просить визнати її
протиправною та скасувати.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, регулюються Законом України
«Про захист прав споживачів» від 12.05.1991
№ 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно ст. 1 вказаного Закону, виробник -
суб'єкт господарювання, який: виробляє
товар або заявляє про себе як про
виробника товару чи про виготовлення
такого товару на замовлення,
розміщуючи на товарі та/або на упаковці
чи супровідних документах, що разом з
товаром передаються споживачеві, своє
найменування (ім'я), торговельну марку
або інший елемент, який ідентифікує
такого суб'єкта господарювання; або
імпортує товар.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-XII,
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право, зокрема, на необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію про продукцію, її кількість,
якість, асортимент, а також про її
виробника (виконавця, продавця).

Частиною 2 статті 15 Закону № 1023-XII
визначено, що інформація, передбачена
частиною першою цієї статті,
доводиться до відома споживачів
виробником (виконавцем, продавцем) у
супровідній документації, що додається
до продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування.

Інформація про продукцію повинна
містити, зокрема, дату виготовлення.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Відповідно до ч.8 ст.15 Закону № 1023-XII,
продавець, який згідно з договором
реалізує споживачеві товари або
пропонує їх до реалізації, не
звільняється від відповідальності у
разі неодержання ним від виробника
(імпортера) відповідної інформації про
товар.

За відсутності інформації,
встановленої ст. 15 Закону № 1023-XII,
обмежується право споживача на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про відповідну продукцію.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що 01
листопада 2009 року між позивачем та ТОВ
«Меркс-Груп» було укладено договір
оренди нежитлового приміщення та майна
№ 1/149-А, за умовами якого ТОВ
«Меркс-Груп» (Орендодавець)
зобов'язувався передати, а ФОП ОСОБА_2
(Орендар) прийняти у строкове володіння
та користування (в оренду) частину
приміщення площею 10 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.п. 1.1.
ст. 1 Договору). Додатком № 1 до Договору
№ 1/149-А було визначено перелік майна, що
передається в оренду.

Згідно накладної № 139 від 27.07.2010,
належне ТОВ «Меркс Груп» майно (меблі)
знаходилися у приміщенні, орендованому
ТОВ«Мерк Груп» на підставі договору
оренди №1/149-А від 01.11.2009, у
відповідності до накладних на
внутрішнє переміщення товару, а саме:
№0902/60, 0902/73, 0902/57, 0902/42, 0902/71, 0902/12, 0902/63,
0902/56, 0902/33, 0902/19, 0902/59, 0902/40, 0902/32. Даний
товар приймався працівником ТОВ «Меркс
Груп» ОСОБА_3 що підтверджується
наказом про переведення на посаду
керуючого торгівельною виставковою
залою від 01.10.2007 та показами самої
ОСОБА_3

01 листопада 2009 року між позивачем та
ТОВ «Меркс-Груп» було укладено договір
поставки №3/149-П, за умовами якого ТОВ
«Меркс-Груп» (Постачальник)
зобов'язувався протягом дії даного
договору поставляти ФОП ОСОБА_2
(Покупець) товар в узгоджені сторонами
у відповідній Специфікації строки,
асортименті та кількості, а Покупець -
приймати та оплачувати товар на умовах
даного Договору ( п.2.1. Договору).

Відповідно до частини 1 статті 328
Цивільного кодексу України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Положенням частини 1 статті 334
Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Як вбачається з пункту 2.2. Договору
поставки №3/149-П від 01.11.09, товар
поставляється Постачальником Покупцю
з метою подальшого продажу товару
третім особам (кінцевим покупцям) і
забезпечення належного супроводу
товару після його продажу кінцевим
покупця.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає,
що право власності за умовами
зазначеного договору виникає саме у
третіх осіб, які виступають кінцевими
покупцями обумовленого сторонами
товару. При цьому, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо не підтвердження права
власності позивача на товар (меблі) за
відсутності відповідних Специфікацій,
які визначають конкретний асортимент
поставленої продукції.

Разом з тим, колегія суддів зважає на
наявність в матеріалах справи копії
договору комерційного представництва
№4/149-к від 01.12.2009, за умовами якого ФОП
ОСОБА_2 («Комерційний агент» або
«Комерційний представник») в порядку
та на умовах, визначених даним
Договором та діючим в Україні
законодавством, зобов'язувалася
здійснювати комерційне представництво
ТОВ «Меркс-Груп» (Компанія) перед
третіми особами (далі - «клієнти»), а
Компанія зобов'язувалася оплачувати
послуги Комерційного агнета (п.п. 1.1. п. 1
Договору).

Пунктом 1.3. вказаного Договору
передбачено, що Комерційний агент не
укладає договори самостійно, а лише
сприяє їх укладенню, а також сприяє їх
виконанню. Комерційний агент не бере на
себе зобов'язання гарантувати
виконання договорів, укладених за його
сприяння.

Отже, під час виконання договірних
зобов'язань позивач фактично не
являвся власником товару (меблів), а
лише виконував фукції по його
реалізації третім особам.

Як було зазначено вище, під час
проведення перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів службовими особами
відповідача було встановлено
порушення позивачем вимог Розділу ІІ
Глави 7 пункту 2 Правил роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами,
затверджених наказом Міністерства
економіки України від 19 квітня 2007 року
№ 104, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 08.11.2007 р. за № 1257/14524.

Відповідно до п. 16 Правил роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами,
затверджених наказом Міністерстві
економіки України від 19 квітня 2007 року
№ 104, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 08.11.2007 р. за № 1257/14524,
здійснюючи продаж непродовольчих
товарів вітчизняного та іноземного
виробництва, працівники суб'єкта
господарювання зобов'язані надати
споживачам необхідну, достовірну та
своєчасну інформацію про товари в
супровідній документації, що додається
до продукції, на етикетці, а також
маркуванням чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів товарів, яка має містити,
в тому числі дату виготовлення.

Главою 7 Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами визначено
особливості продажу всіх видів меблів.

Згідно з п. 2 глави 7 Правил роздрібної
торгівлі непродовольчими товарами,
кожний меблевий виріб повинен мати
маркування, яке наноситься на
приклеєний до виробу паперовий ярлик,
виготовлений друкарським способом.
Дозволяється наносити маркування
штемпелюванням, штампуванням,
випалюванням. Маркування передбачає
наявність інформації про найменування
підприємства-виробника, його
місцезнаходження, товарний знак, назву
виробу, артикул, дату виготовлення,
найменування нормативного документа,
вимогам якого повинен відповідати
вітчизняний товар.

Положенням статей 26 та 23 Закону України
"Про захист прав споживачів"
передбачено відповідальність за
відсутність необхідної інформації про
продукцію та визначені органи, які
мають повноваження перевіряти
суб'єктів господарювання у сфері
торгівлі і послуг та накладати
стягнення.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не було надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
порушення позивачем вимог статті 23
Закону України «Про захист прав
споживачів», у зв'язку з чим дійшов
висновку про наявність підстав для
визнання нечинною та скасування
постанови відповідача № 002023/пром. від
02.11.2010 року.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
додатково зауважує, що на момент
проведення перевірки діяла Додаткова
угода від 31.05.2010 до Договору
комерційного представництва №4/149-к від
01.12.2009, за якою строк дії вказаного
договору було продовжено до 31.05.2011, що в
свою чергу спростовує доводи апелянта
про те, що позивач на час виникнення
спірних правовідносин являвся
власником та продавцем меблів без
належного маркування, що знаходилися
за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, колегія суддів не приймає до
уваги посилання відповідача на
постанову про адміністративне
правопорушення від 12.10.2010 №002412/пром, як
на підтвердження порушення позивачем
вимог законодавства про захист прав
споживачів, оскільки дана постанова
стосується адмінправопорушення,
передбаченого нормами Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
не стосується спірних правовідносин в
розумінні ст. 86 КАС України.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління у справах
захисту прав споживачів у м. Києві -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22 червня 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків Л.П. Борисюк В.Ю.
Ключкович

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.