Справа № 2а-1970/238/11
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Справа №
9104/41529/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Рибачука А.І., Клюби В.В.

за участю секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справ: представника ОСОБА_1

відповідача по справі: не з'явився

третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
ОСОБА_2 та Державної податкової
адміністрації України на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної податкової адміністрації
України за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Управління Міністерства внутрішніх
справ України у Тернопільській області
про виплату вихідної допомоги при
звільненні зі служби та середнього
заробітку за час затримки,-

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, ОСОБА_2 в лютому 2011 року
звернулася з позовом в суд до Державної
податкової адміністрації України за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Тернопільській області про стягнення
з Державної податкової адміністрації
України 31310,14 грн., яка складається з
суми недоплаченої вихідної допомоги
при звільненні у розмірі 21149,36 грн. та із
суми індексації 10160,78 грн., та стягнення
з Державної податкової адміністрації
України за весь час затримки в
розрахунку 49357,08 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує на те, що 30.11.2007 року при
звільненні з Міжрегіонального відділу
із оперативного документування УПМ
Державної податкової адміністрації у
Тернопільській області не в повному
обсязі були враховані положення ст. 9
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», а саме не в повному обсязі
була виплачена вихідна допомога.
Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31.10.2008 року
було зобов'язано виплатити ОСОБА_2
надбавку за безперервну службу. Проте,
станом на момент подачі позову, повного
розрахунку після звільнення з роботи з
позивачем проведено не було, чим
порушено ст. 116 та 117 Кодексу законів про
працю України, а, тому, позивач просить
стягнути з відповідача 49357,08 грн. за
весь час затримки в розрахунку. Крім
того, позивач на підставі «Порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати» затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 р. № 159 просить стягнути з
відповідача індексацію за недоплачену
вихідну допомогу при звільненні у
розмірі 10160,78 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року в справі №2а-1970/238/11
адміністративний позов задоволено
частково. Стягнуто з Державної
податкової адміністрації України на
користь ОСОБА_2 недоплаченої вихідної
допомоги при звільненні у сумі 3 578 грн.
64 коп. В задоволенні решти позовних
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 та Державною
податковою адміністрацією України
подано апеляційну скаргу в яких
просять скасувати постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року в справі №2а-1970/238/11.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог ОСОБА_2 виходить з тих же мотивів,
що наведені в позовній заяві.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог Державна податкова
адміністрація України зазначає, що суд
першої інстанції неправильно
застосував норми процесуального права,
не в повному обсязі з'ясував обставини,
що мають значення для справи та додає,
що при звільненні з органів ДПА в
Тернопільській області ОСОБА_2 була
виплачена вихідна допомога за період
служби в податковій міліції за 8 років 9
місяців 6 днів у сумі 13171,76 грн., а тому
враховуючи норми Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» позивачка не має право на
отримання вихідної допомоги за час
служби в управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Тернопільській області.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Державної податкової адміністрації
України слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін. При цьому колегія суддів
виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 30 червня
1991 року по 24 лютого 1999 року проходила
службу в Управлінні кримінального
пошуку Управління Міністерства
внутрішніх справ України у
Тернопільській області. Вислуга років
в органах внутрішніх справ складає 7
років 7 місяців 29 днів.

Наказом УМВС України в Тернопільській
області від 23 лютого 1999 року № 0015
ОСОБА_2 звільнена з органів внутрішніх
справ за п. 64 пп. «ж» (за власним
бажанням) Положення «Про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ» від 29 липня
1991 року № 114, даний факт
підтверджується довідкою від 20.11.2007р.
№1029.

З 24 лютого 1999 року ОСОБА_2 продовжила
службу у відділі податкової міліції по
оперативному документуванню в
Тернопільській області (наказ № 038 о/д
від 01.03.1999 року).

30 листопада 2007 року ОСОБА_2 звільнилася
з Міжрегіонального відділу із
оперативного документування УПМ ДПА у
Тернопільській області у зв'язку з
виходом на пенсію за пунктом 65 пп.
«б»(через хворобу) Положення «Про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ» від 29 липня 1991 року №
114, (наказ № 70 о/д від 30.11.2007 року).

При звільненні з органів ДПА у
Тернопільській області ОСОБА_2 була
виплачена вихідна допомога за період
служби в податковій міліції за 8 років 9
місяців 6 днів в сумі 13171,76 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: довідки від 20.11.2007р. №1029, при
звільненні з УМВС України в
Тернопільській області грошова
допомога при звільнені ОСОБА_2 не
виплачувалась хоча право на отримання
такої вона мала.

При звільненні з органів ДПА України
ОСОБА_2 була виплачена грошова допомога
лише за період проходження служби в
органах ДПА України.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 9 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» (у редакції на момент звільнення
позивача з органів ДПА України) особам
рядового, сержантського, старшинського
та офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом та звільняються зі служби за
віком, станом здоров'я чи у зв'язку із
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, закінченням
строку контракту, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби. Особам
рядового, сержантського, старшинського
та офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за цим
Законом, у разі повторного їх
звільнення зі служби одноразова
грошова допомога, передбачена цією
статтею, виплачується за період їх
календарної служби з дня останнього
зарахування на службу без урахування
періоду попередньої служби, за
винятком тих осіб, які при попередньому
звільненні не набули права на
отримання такої грошової допомоги.

Отже, станом на момент звільнення
ОСОБА_2 з органів ДПА України було
чинним законодавство, відповідно до
якого, у разі повторного звільнення зі
служби одноразова грошова допомога
виплачувалась лише за період її
календарної служби з дня останнього
зарахування на службу без урахування
періоду попередньої служби, за
винятком тих осіб, які при попередньому
звільненні не набули права на
отримання такої грошової допомоги. Як
вбачається з матеріалів справи та
встановлено під час розгляду справи,
ОСОБА_2 при звільненні з органів
внутрішніх справ мала право на
отримання грошової допомоги у розмірі
5-місячного грошового забезпечення,
однак таким правом не скористалась.

Позивач в обґрунтування стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати при звільненні посилається на
норми ст.ст.116,117 Кодексу законів про
працю України, однак, як правильно
вказав суд першої інстанції останні не
поширюються на військовослужбовців та
прирівняних до них осіб, так як на осіб
даної категорії поширюються норми
законодавства про ці органи, зокрема,
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, Постанови
Кабінету Міністрів України від 17.07.1992
року №393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей».

Так, відповідно до абзацу 1 преамбули
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ цей Закон
визначає умови, норми і порядок
пенсійного забезпечення громадян
України із числа осіб, які перебували
на військовій службі, службі в органах
внутрішніх справ, осіб начальницького
і рядового складу Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, державній пожежній
охороні, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації України,
органах і підрозділах цивільного
захисту, податковій міліції чи
Державній кримінально-виконавчій
службі України, та деяких інших осіб,
які мають право на пенсію за цим
Законом.

Аналогічна позиція викладена в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
від 24.12.1999 року №13. Така ж позиція
викладена і в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
13.05.2008 року та в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
19.05.2010 року у справі № К-12272/07.

З приводу стягнення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати колегія суддів апеляційного
суду зазначає, що за своєю природою
вихідна допомога є разовою виплатою. А,
відповідно до ч. 3 «Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати» затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 лютого 2001 р. № 159, компенсації
підлягають такі грошові доходи разом
із сумою індексації, які одержують
громадяни в гривнях на території
України і не мають разового характеру.
Отже, позивач у позовній заяві
неправомірно посилається на «Порядок
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати», оскільки, даний Порядок не
розповсюджується на доходи, які мають
разовий характер.

З урахуванням вказаного вище колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції в тому, що відповідачем було
виплачено вихідну допомогу без
врахування надбавки за безперервну
службу, яка нарахована на підставі
постанови Тернопільського окружного
адміністративного суду від 31.10.2008 року.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів, вважає, що апеляційні вимоги є
неаргументованими та не підлягають
задоволенню.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Державної
податкової адміністрації України
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року в справі №2а-1970/238/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі, відповідно до
ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
А.І. Рибачук

В.В. Клюба