Справа № 826/18387/13-а
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2014 року 14:11
Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі: судді Добрянської Я.І.,
секретаря судового засідання Корніюк
А.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Мірель Компані»до
відповідачаДержавної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 15.08.2013 р. №
від позивача: Микульська Т.В.
(довіреність № б/н від 23.08.2013 р.)
від відповідача: Ткач С.С. (довіреність
№ 824/9 від 24.07.2013 р.)
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України
в судовому засіданні 13.02.2014 р.
проголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мірель Компані»
звернувся в Окружний адміністративний
суд м. Києва з позовом до відповідача
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25.11.2013 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
судового розгляду.
В судовому засіданні 13.02.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю та в судових
дебатах просив суд:
- визнати протиправним та скасувати
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 15.08.2013 р. №
В обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача послався на
те, що за наслідками проведеної
перевірки ТОВ «Мірель Компані»,
відповідач дійшов помилкового
висновку про порушення позивачем вимог
п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VІ (зі змінами та
доповненнями), щодо заниження податку
на додану вартість, що підлягає сплаті
до бюджету, на загальну суму 59 580 грн., в
тому числі за квітень 2013 р. на суму 59 580
На думку позивача, висновки, викладені
в Акті перевірки, не відповідають
дійсності та нормам чинного
законодавства, а тому податкове
повідомлення-рішення, винесене за
наслідками такої перевірки та
складеного Акта перевірки, є
протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач, у свою чергу, подав
письмові заперечення на позовну заяву
та в судовому засіданні 13.02.2014 р.
представник відповідача проти
задоволення позовних вимог позивача
також заперечив повністю, з огляду на
Як було зазначено представником
відповідача в обґрунтування
заперечень на позовну заяву, наявними
матеріалами справи підтверджується
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ за наслідками
безтоварних господарських операцій з
контрагентом ТОВ «Мірель Фудз»,
оскільки такий контрагент позивача
здійснював фінансово-господарську
діяльність поза межами правового поля,
взаємовідносини ТОВ «Мірель Фудз» з
іншими контрагентами були вчинені без
наміру створення реальних правових
наслідків, а тому є фіктивними,
внаслідок чого в даному випадку не
можуть виникати як податкові
зобов'язання, так і право на формування
податкового кредиту з ПДВ.
На підтвердження зазначеного,
відповідачем було зокрема наголошено,
що за наслідками перевірки такого
контрагента позивача ТОВ «Мірель Фудз»
- контролюючим органом було
встановлено відсутність даного
підприємства за місцем його реєстрації
(стан платника - 9 «направлено
повідомлення про відсутність за місцем
знаходження»), відповідно до чого
складено Акт про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Мірель Фудз», а також встановлено
відсутність у ТОВ «Мірель Фудз»
достатніх матеріально-технічних
(офісних приміщень, складських
приміщень, транспорту, устаткування,
інше) та трудових можливостей (на
підприємстві працюють переважно
адміністративні працівники - 8 осіб, та
всього 6 технічних працівників, а
цивільно-трудових договорів із
найманими працівниками підприємство
не укладало) для здійснення таких видів
господарської діяльності, як надання
послуг з передпродажної підготовки
товару (стикерування, етикетування,
пакування), поставки товару,
диспечерсько-експедиційних послуг,
послуг з навантаження та розвантаження
товару, а також зберігання товару у
великих обсягах та на значні суми.
З приводу наведеного представником
відповідача було також наголошено на
тому, що позивачем ні до перевірки, ні
до матеріалів справи, не було надано
передбачених чинним законодавством
документів (доказів) на підтвердження
фактичності (реальності) господарських
операцій з контрагентом ТОВ «Мірель
Фудз» щодо надання останнім на користь
ТОВ «Мірель Компані» послуг з поставки
товару та диспечерсько-експедиційних
послуг, зокрема: товарно-транспортних
накладних, необхідність наявності яких
вимагається чинним законодавством та
саме зазначеними документами, на думку
Вищого адміністративного суду України,
має підтверджуватися товарність
господарських операцій з поставки
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Як вбачається з наявних матеріалів
справи, відповідачем Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві було проведено
документальну невиїзну позапланову
перевірку позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мірель
Компані» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин із контрагентом ТОВ
період з 01.04.2013 року по 30.04.2013 року.
За наслідками зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт
перевірки від 25.07.2013 р. № 140/26-55-22-07/35920561,
в якому встановлені порушення
позивачем вимог п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4
ст. 201 Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VІ (зі змінами та
доповненнями), щодо заниження податку
на додану вартість, що підлягає сплаті
до бюджету, на загальну суму 59 580 грн., в
тому числі за квітень 2013 р. на суму 59 580
Так, в Акті перевірки відповідачем
встановлено, що у перевіряємому
періоді, а саме: у квітні 2013 року,
позивач мав взаємовідносини з
щодо надання останнім на користь
позивача послуг з передпродажної
підготовки товару (стикерування,
етикетування, пакування), поставки
товару, диспечерсько-експедиційних
послуг, послуг з навантаження та
розвантаження товару, а також
зберігання товару у великих обсягах та
На підставі встановлених в Акті
перевірки порушень позивачем вимог
податкового та іншого законодавства,
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення:
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 89 370 грн.,
з яких: 59 580,00 грн. - за основним платежем,
та 29 790,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.
За наслідками оскарження позивачем
зазначеного податкового
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку до
податкових органів вищих інстанцій,
скарги позивача були залишені без
задоволення, а оскаржуване рішення -
Однак, вважаючи таке податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 15.08.2013 року №
звернувся за його оскарженням у
судовому порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва.
Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Окружний адміністративний суд
м. Києва дійшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог позивача, зважаючи
зокрема на наступне.
Згідно з п. 3 ст. 10 Закону України «Про
державну податкову службу» від 04.12.1990 р.
№ 509-ХІІ (із змінами та доповненнями),
державні податкові інспекції в
районах, містах без районного поділу,
районах у містах, міжрайонні та
об'єднані державні податкові інспекції
виконують такі функції: контролюють
своєчасність подання платниками
податків бухгалтерських звітів і
балансів, податкових декларацій,
розрахунків та інших документів,
пов'язаних з обчисленням податків,
інших платежів, а також перевіряють
достовірність цих документів щодо
правильності визначення об'єктів
оподаткування і обчислення податків,
Відповідно до п. 63.11 ст. 63 Податкового
кодексу України, органи державної
податкової служби забезпечують
достовірність даних про платників
податків в Єдиному банку даних про
платників податків - юридичних осіб та
Державному реєстрі фізичних осіб -
платників податків, реєстрі платників
податку на додану вартість, реєстрі
неприбуткових організацій та інших
реєстрах, що формуються та ведуться
органами державної податкової служби
згідно з цим Кодексом, їх захист від
несанкціонованого доступу, оновлення,
архівування та відновлення даних.
Статтею 67 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки та збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п. 2 Порядку оформлення
результатів невиїзних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом ДПА України від
10.08.2005 року № 327 (із змінами та
доповненнями, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених Кодексом
податків і зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), статистичної
та іншої звітності, даних обліку,
ведення якого передбачено законом,
первинних документів, які
використовуються в обліку і пов'язані з
нарахуванням і сплатою податків та
зборів, виконанням вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
органом державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Результати документальних перевірок
оформлюються у формі акта або довідки.
У разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт, а у разі
відсутності порушень - довідка.
Акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які мають відношення до
фактів виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та у повній мірі, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані за обліком
та підтверджують наявність зазначених
Також, згідно п. 4.11 Порядку, податкове
повідомлення-рішення (рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій) приймається керівником
податкового органу (його заступником)
протягом десяти робочих днів від дня
реєстрації акта невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок або вручення
його поштою суб'єкту господарювання (на
підставі відмітки на поштовому
повідомленні), а за наявності
заперечень посадових осіб суб'єкта
господарювання до акта перевірки -
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді суб'єкту
Згідно п. 78.4 ст. 78 ПК України, про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу ДПС приймає рішення, яке
оформлюється наказом. Право на
проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.
Так, в позовній заяві та в судових
дебатах позивач (представник позивача)
не заявляв позовних вимог, які б
стосувалися не дотримання
відповідачем законодавчо визначеної
процедури проведення та підстав
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки, а
також належного отримання документів
прийнятих за наслідками такої
По суті встановлених в Акті перевірки
порушень позивачем вимог чинного
законодавства та правомірності
визначення позивачу оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
податкових зобов'язань, з матеріалів
справи вбачається наступне.
Так, згідно наявних матеріалів справи,
у перевіряємому періоді, а саме: у
квітні 2013 року, позивач мав
взаємовідносини з контрагентом ТОВ
надання останнім на користь позивача
послуг з передпродажної підготовки
товару (стикерування, етикетування,
пакування), поставки товару,
диспечерсько-експедиційних послуг,
послуг з навантаження та розвантаження
товару, а також зберігання товару у
великих обсягах та на значні суми.
З даного приводу, позивачем ТОВ «Мірель
Компані» (Замовником) було укладено
Договір про надання послуг від 03.01.2013
року № 03-01-13 із контрагентом ТОВ
«Мірель Фудз» (Виконавцем).
Згідно предмету наведеного Договору,
Виконавець зобов'язується виконати
наступну роботу: надати послуги з
перепродажної підготовки товарів, які
включають: стикерування, етикетування
та пакування товарів, які
поставляються Замовником Виконавцю.
Оплата за даним Договором
здійснювалася Замовником на підставі
Актів виконаних робіт або рахунків, які
мали надаватися Виконавцем не пізніше
ніж через 90 календарних днів з моменту
отримання Акта виконаних робіт.
Також, позивачем ТОВ «Мірель Компані»
(Замовником) було укладено Договір про
надання експедиційних та
навантажувально-розвантажувальних
послуг від 03.01.2013 року № 3/1 із тим самим
контрагентом ТОВ «Мірель Фудз»
Предметом наведеного договору є
надання Виконавцем експедиційних та
навантажувально-розвантажувальних
послуг, пов'язаних з транспортуванням
вантажів Замовника та послуг з
відповідального зберігання вантажів
Замовника на складах Виконавця.
На виконання зазначених Договорів (чим
саме позивач підтверджує товарність
вказаних господарських операцій),
сторонами були підписані протоколи
погодження загальної вартості робіт,
замовлення про надання послуг,
видаткові накладні та Акти
здачі-прийняття робіт (копії яких
містяться в матеріалах справи), а також
ТОВ «Мірель Фудз» було виписано на
користь позивача податкові накладні
(копії яких також містяться в
матеріалах справи), на підставі яких
позивачем формувався податковий
кредит у перевіряємому періоді (квітні
2013 р.) у сумі ПДВ - 59 580,00 грн.
Однак, з приводу правомірності
(чинності) зазначених правочинів
позивача з його контрагентом ТОВ
«Мірель Фудз» щодо надання останнім на
користь позивача послуг з
передпродажної підготовки товару
(стикерування, етикетування,
пакування), поставки товару,
диспечерсько-експедиційних послуг,
послуг з навантаження та розвантаження
товару, зберігання товару у великих
обсягах та на значні суми, а також з
приводу належності документів, на
підставі яких позивачем формувався
податковий кредит у перевіряємому
періоді в розрізі правовідносин із ТОВ
«Мірель Фудз», наявними доказами у
справі підтверджується наступне.
Так, згідно наявного в матеріалах
справи Акта ДПІ у Печерському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві «Про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента позивача ТОВ «Мірель Фудз»
господарських відносин з суб'єктами
господарювання за квітень 2013 року» від
10.07.2013 року № 243/26-55-22-07, вбачається
- в ході проведення перевірки ТОВ
«Мірель Фудз» не встановлено факту
передачі товарів (послуг)
контрагентам-покупцям, у зв'язку з
відсутністю (не наданням для перевірки)
договорів про господарську діяльність,
актів приймання-передачі товару
(послуг), довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, документів, що
підтверджують використання отриманих
товарів (послуг) у господарській
діяльності підприємства, а також інших
первинних та спеціальних документів
(товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів вантажного
автомобіля, тощо) на підтвердження
правомірності здійснення
господарської діяльності (зокрема щодо
поставки товару, експедирування
- перевіркою встановлено відсутність
будь-якої інформації про наявні офісні,
складські та інші приміщення,
наявність автомобільного чи іншого
транспорту, а також устаткування, що є
необхідним для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства (зокрема щодо
передпродажної підготовки товару
(стикерування, етикетування,
пакування), поставки товару,
диспечерсько-експедиційних послуг,
послуг з навантаження та розвантаження
товару, зберігання товару);
- за адресою реєстрації ТОВ «Мірель
Фудз» та його посадові особи не
знаходяться (стан платника - 9
«направлено повідомлення про
відсутність за місцем знаходження»);
- загальна чисельність працюючих на ТОВ
«Мірель Фудз» згідно штатного розпису
на 2013 р. складає 14 осіб, при чому: 8 осіб -
адміністративні працівники (директор,
бухгалтер, менеджер ЗЕД, два менеджери
зі збуту, дизайнер, завідуючий складом),
що відповідно фактично не виконують
технічних функцій з передпродажної
підготовки товару (стикерування,
етикетування, пакування), поставки
диспечерсько-експедиційних послуг,
послуг з навантаження та розвантаження
товару, та всього 6 осіб - технічного
персоналу (водій, два
водія-експедитора, два
комплектувальники, два комірники), які
фізично таким незначним складом
(всього два комплектувальники) не
можуть без залучення іншої робочої
сили на постійній основі виконувати
достатньо великий обсяг трудомістких
робіт з підготовки товару
(стикерування, етикетування, пакування)
в обсягах - декілька тисяч одиниць,
навантаження та розвантаження такого
товару в обсягах - декілька тисяч
одиниць, а також надавати постійні
послуги з перевезення та
експедирування товару в значних
обсягах різним контрагентам за різними
пунктами призначення одним водієм та
двома водіями-експедиторами;
- у зв'язку з відсутністю основних
засобів, виробничого обладнання,
транспортного та торгівельного
обладнання, матеріалів (сировини),
товарних запасів, трудових ресурсів
здійснення основного виду діяльності
(як і будь-якого іншого виду діяльності)
Враховуючи вищезазначене в сукупності,
контролюючим органом було зроблено
висновок про те, що операції по
контрагенту позивача ТОВ «Мірель Фудз»
- не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
автомобільного транспорту,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, що економічно необхідне
для здійснення задекларованих видів
діяльності: зокрема надання послуг з
передпродажної підготовки товару
(стикерування, етикетування,
пакування), поставки товару,
диспечерсько-експедиційних послуг,
послуг з навантаження та розвантаження
товару та зберігання товару у великих
обсягах та на значні суми.
У зв'язку з цим, на переконання
контролюючого органу, контрагент
позивача ТОВ «Мірель Фудз» фактично не
міг самостійно здійснювати зазначених
об'ємних за кількістю та трудомістких
господарських операцій з урахуванням
часу, оперативності проведення
операцій, місцезнаходження майна,
віддаленості контрагентів один від
З вищезазначених фактів, вбачається, що
фінансово-господарська діяльність
контрагента позивача ТОВ «Мірель Фудз»
здійснювалася поза межами правового
поля, що у свою чергу свідчить про
укладення останнім безтоварних
правочинів без наміру створення
реальних правових наслідків, що
відповідно є фіктивними, внаслідок
чого, в даному випадку, не можуть
виникати як податкові зобов'язання, так
і право на формування податкового
кредиту з ПДВ у контрагентів ТОВ
«Мірель Фудз» (зокрема в позивача).
На переконання контролюючого орану,
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «Мірель Фудз»
та його контрагентами - є фіктивними
правочинами, та такими, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювались цими правочинами
(паперовий, безтоварний варіант
правочинів), оскільки без наявності
достатніх матеріальних та відповідних
трудових можливостей, зазначена
господарська діяльність, що є
достатньо об'ємною та трудомісткою
(передпродажна підготовка товару
(стикерування, етикетування, пакування)
у кількості тисяч одиниць, поставка
товару, диспечерсько-експедиційні
послуги, послуги з навантаження та
розвантаження товару у кількості тисяч
одиниць та зберігання такого товару у
великих обсягах та на значні суми)
здійснюватися не може.
З приводу зазначеного, позивачем не
було допустимими доказами по справі
доведено суду, яким саме чином його
контрагент ТОВ «Мірель Фудз» без
наявності відповідної
матеріально-технічної бази
(адміністративних та інших будівель,
складів, ангарів, гаражів, інше),
устаткування, обладнання, будь-якого
транспорту (в тому числі і вантажного),
а також достатніх трудових ресурсів,
мав змогу виконувати наведені вище
господарські зобов'язання перед
позивачем, що є досить об'ємними та
трудомісткими, а також потребують
наявності відповідної
матеріально-технічної бази.
Доказів щодо укладення таким
контрагентом позивача ТОВ «Мірель
Фудз» субпідрядних договорів із іншими
суб'єктами господарювання з метою
виконання договірних зобов'язань перед
позивачем - суду надано також не було.
В даному випадку позивач в позовній
заяві посилається на те, що його
контрагент ТОВ «Мірель Фудз» мав
достатні трудові можливості для
виконання взятих на себе зобов'язань
(щодо передпродажної підготовки товару
(стикерування, етикетування, пакування)
у кількості тисяч одиниць, поставки
товару, диспечерсько-експедиційних
послуг, послуг з навантаження та
розвантаження товару у кількості тисяч
одиниць та зберігання такого товару у
великих обсягах та на значні суми)
перед ТОВ «Мірель Компані», а саме:
загальна чисельність працюючих на ТОВ
«Мірель Фудз» згідно штатного розпису
на 2013 р. складає 14 осіб.
Однак, з приводу зазначеного, з
урахуванням наявних у справі доказів
та простого розуміння об'єму та
трудомісткості таких робіт (з
етикетування, пакування, навантаження,
доставки, розвантаження та зберігання
товару в розмірі кілька тисяч одиниць
щодня ), суд не може погодитися із
такими посиланнями позивача, оскільки,
згідно того ж штатного розпису ТОВ
«Мірель Фудз» на 2013 р., 8 працівників
останнього є суто адміністративними
працівниками (директор, бухгалтер,
менеджер ЗЕД, два менеджери зі збуту,
дизайнер, завідуючий складом), що
відповідно фактично не виконують
технічних функцій з передпродажної
підготовки товару (стикерування,
етикетування, пакування), поставки
диспечерсько-експедиційних послуг,
послуг з навантаження та розвантаження
товару, проте як всього 6 осіб є
працівниками, що виконують суто
технічні функції (водій, два
водія-експедитора, два
комплектувальники, та два комірники),
які фізично таким незначним складом
(всього два комплектувальники) не
можуть без залучення іншої робочої
сили на постійній основі виконувати
достатньо великий обсяг трудомістких
робіт з підготовки товару
(стикерування, етикетування, пакування)
в обсягах - декілька тисяч одиниць,
навантаження та розвантаження такого
товару в обсягах - декілька тисяч
одиниць, а також надавати постійні
послуги з перевезення та
експедирування товару в значних
обсягах різним контрагентам за різними
пунктами призначення одним водієм та
двома водіями-експедиторами.
Тобто, на переконання суду, що
ґрунтується на наявних у справі
доказах, два працівники (згідно
штатного розпису ТОВ «Мірель Фудз» на
2013 р. числиться два комплектувальники)
фізично не можуть надати послуги зі
стикерування, етикетування та
пакування товару в обсязі декілька
тисяч одиниць, що згідно наявних
матеріалів у справі відбувалося на
протязі одного дня, та інші два
працівники (згідно штатного розпису
ТОВ «Мірель Фудз» на 2013 р. числиться два
комірники) фізично не можуть надати
послуги з навантаження та
розвантаження такого товару в обсязі
декілька тисяч одиниць на протязі
одного дня, проте як згідно наявних
матеріалів справи, поставка товару
(його експедирування) відбувалася в той
же самий день, в який такий товар (у
кількості декілька тисяч одиниць) був
стикерований, етикетований,
запакований та завантажений.
В даному випадку, суд не заперечує
проти посилання позивача щодо
фактичного продажу останнім
зазначених (підготовлених до продажу:
стикерованих, етикерованих та
упакованих) товарів іншим контрагентам
та їх подальшого продажу в роздрібних
сітях, проте як зазначене жодним чином
не підтверджує реальності факту
надання наведених вище послуг (з
підготовки товару (стикерування,
етикетування, пакування), навантаження
та розвантаження такого товару, а також
надання послуг з перевезення та
експедирування товару в значних
обсягах та на значні суми) саме
контрагентом ТОВ «Мірель Фудз»,
перевіркою якого було зокрема
встановлено: відсутність будь-якої
інформації про наявні офісні,
складські та інші приміщення,
наявність автомобільного чи іншого
транспорту, а також устаткування, що є
необхідним для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства, а також відсутність (не
знаходження) останнього та його
посадових осіб за місцем реєстрації
(стан платника - 9 «направлено
повідомлення про відсутність за місцем
Відповідно ст. 3 Господарського кодексу
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Відповідно до Національного
класифікатора України, прийнятого
наказом Держспоживстандарту України
від 26.12.2005 р. № 375 із змінами та
доповненнями, економічна діяльність -
процес виробництва продукції (товарів,
послуг), який здійснюється з
використанням певних ресурсів:
сировини, матеріалів, устаткування,
робочої сили, технологічних процесів,
Згідно з частиною 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.
Нікчемний правочин є недійсним в силу
закону, а тому також не створює інших
наслідків, крім тих, що пов'язані із
Відповідно до частини другої ст. 215 ЦКУ,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.
Відповідно до п. 1, п. 2 ст. 49
Господарського кодексу України,
підприємці зобов'язані не порушувати
права та законні інтереси держави, за
завдані шкоду і збитки підприємництво
несе майнову та іншу встановлену
законом відповідальність.
Крім того, частиною 1 статті 55 ГК
України передбачено, що суб'єктами
господарювання визнаються учасники
господарських відносин, які здійснюють
господарську діяльність, реалізуючи
господарську компетенцію (сукупність
господарських прав та обов'язків),
мають відокремлене майно і несуть
відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків, передбачених
законодавством. Суб'єктами
господарювання є господарські
організації - юридичні особи, створені
відповідно до Цивільного кодексу
України, державні, комунальні та інші
підприємства створені відповідно до
цього Кодексу, а також інші юридичні
особи, які здійснюють господарську
діяльність та зареєстровані в
установленому законом порядку.
Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями (стаття 3
Згідно зі статтею 56 ГК України, суб'єкт
господарювання може бути утворений за
рішенням власника (власників) майна або
уповноваженого ним (ними) органу, а у
випадках, спеціально передбачених
законодавством, також за рішенням
інших органів, організацій і громадян
шляхом заснування нового,
реорганізації (злиття, приєднання,
виділення, поділу, перетворення)
діючого (діючих) суб'єкта
господарювання з додержанням вимог
законодавства.

Враховуючи вищевикладене в сукупності,
та наявні у справі докази, суд
погоджується із висновком відповідача,
що фінансово-господарські
взаємовідносини позивача із ТОВ
«Мірель Фудз» носять характер
недійсного правочину, оскільки дані
правочини не відповідають обов'язковим
умовам чинності правочину, а саме
частинам 1, 3 та 5 ст. 203 Цивільного
кодексу України, так як суперечить
моральним засадам суспільства (ч. 1 ст.
203 ЦКУ), не виявляється за можливе
встановити вільне волевиявлення
учасників правочину - контрагент
позивача ТОВ «Мірель Фудз» та його
посадові особи за місцем реєстрації не
знаходяться (ч. 3 ст. 203 ЦКУ), та правочини
не були спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч. 5 ст. 203 ЦКУ) - відсутність у
товариства відповідних
матеріально-технічних та достатніх
трудових ресурсів для здійснення
об'ємної та трудомісткої господарської
діяльності з надання послуг з
передпродажної підготовки товару
(стикерування, етикетування,
пакування), поставки товару,
диспечерсько-експедиційних послуг,
послуг з навантаження та розвантаження
товару, а також зберігання товару у
великих обсягах та на значні суми.

Отже, на порушення вимог п. 3 ст. 5 та п. 1
ст. 7 Господарського Кодексу України,
якими визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
відносин у сфері господарювання
здійснюють свою діяльність у межах
встановленого правового
господарського порядку, додержуючись
вимог законодавства, та відносини у
сфері господарювання регулюються
Конституцією України, цим Кодексом,
законами України, нормативно-правовими
актами Президента України та Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами інших
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, а також
іншими нормативними актами», ні
позивачем ні його контрагентом ТОВ
«Мірель Фудз» - не було надано належних
підтверджуючих документів щодо
виникнення податкових зобов'язань.

Крім того, як підтверджується наявними
у справі доказами, позивачем, ні до
перевірки, ні до матеріалів справи не
було надано передбачених чинним
законодавством документів (доказів) на
підтвердження фактичності (реальності
здійснення) господарських операцій з
контрагентом ТОВ «Мірель Фудз» щодо
надання останнім на користь позивача
транспортно-експедиційних послуг
(перевезення товару), зокрема:
товарно-транспортних накладних
встановленого законодавством зразку,
проте як саме зазначеними документами,
на думку Вищого адміністративного суду
України, має підтверджуватися
товарність господарських операцій з
поставки товару.

Так, під поставкою (транспортуванням)
розуміються будь-які операції, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари (тобто коли має місце
операція з відчуження майна з
переходом права володіння
користування та розпорядження).

Тобто поставка - це
матеріально-технічне постачання
продукції виробничо-технічного
призначення і товарів народного
споживання та їх подальша реалізація з
метою отримання економічно-вигідного
зиску та отримання прибутку.

Вищий адміністративний суд України в
своєму інформаційному листі № 742/11/13-11
від 02.06.2011 р. зазначив: «Судам належить
звертати особливу увагу на дослідження
обставин реальності здійснення
господарських операцій платника
податку, на підставі яких таким
платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як то: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Також, Верховним Судом України у справі
№ 21-737во09 (постанова від 08.09.2009 р.)
зазначено: «здійснення поставки товару
на будь-яких умовах поставки не
звільняє учасників господарської
операції від складання первинних
документів, які передбачені
законодавством про бухгалтерський
облік, а відтак суду слід звернути
увагу і дати належну оцінку доводам ДПІ
щодо відсутності таких документів у
платника податку під час його
перевірки, оскільки таке може свідчити
і про нездійснення самих господарських
операцій».

З даного приводу слід також наголосити
на положеннях Наказу Міністерства
транспорту України від 14 жовтня 1997 року
№ 363 «Про затвердження Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні» (зареєстрований
у Міністерстві юстиції України 20
лютого 1998 р. за № 128/2568) (далі - Наказ №
363).

Так, пунктами 1 та 11.3 Наказу № 363
встановлено, що дорожній лист
вантажного автомобіля є документом,
без якого перевезення вантажів не
допускається, а також Дорожній лист - це
документ установленого законодавством
зразка для визначення та обліку роботи
автомобільного транспортного засобу.

Згідно п. 8.23 Наказу № 363, Замовник
зобов'язаний забезпечити контроль за
дотриманням законодавства про охорону
праці та норм по техніці безпеки при
виконанні вантажно-розвантажувальних
робіт і несе повну відповідальність за
всі наслідки невиконання ним цих
законодавчих актів.

Відповідно до п. 8.25 Наказу № 363, час
прибуття автомобіля для завантаження
встановлюється з моменту, коли водій
подав подорожній лист в пункті
вантаження, а час прибуття автомобіля
для розвантаження - з моменту
пред'явлення водієм
товарно-транспортної накладної в
пункті розвантаження.

Пунктом 2.7 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.,
встановлено, що первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Міністерством статистики
України, а також на бланках спеціальних
форм, затверджених міністерствами та
відомствами України.

Типові форми єдиної первинної
транспортної документації, зокрема
товарно-транспортної накладної та
подорожнього листа, затверджені
спільним наказом Мінтрансу України,
Мінстату України «Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля» від 29.12.1995 р. №
488/346 і введені в дію з 01.01.1996 р.

Вказаний Наказ є чинним на час розгляду
даної справи та був чинним під час
здійснення зазначених господарських
операцій.

Відповідно до Наказу № 488/346
встановлено, що застосування
затверджених даним наказом форм
первинних документів є обов'язковим
для всіх суб'єктів господарської
діяльності, незалежно від форм
власності, а саме:

- подорожній лист вантажного
автомобіля, ф. № 2;

- подорожній лист вантажного
автомобіля у міжнародному сполученні",
ф. № 1 (міжнародна);

- товарно-транспортна накладна, ф. №
1-ТН;

- талон замовника, ф. № 1-ТЗ.

Вантаж, не оформлений ТТН, не
приймається до перевезення (п. 47
Статуту автотранспорту). Про факт
надання автотранспортних послуг
свідчать товарно-транспортні
документи, дорожні листи вантажного
автомобіля, що підтверджують рух
вантажу від пункту відправлення до
пункту призначення (передання вантажу
одержувачу).

Відповідно п. 11.1 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 363
від 14.10.1997 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. а
№ 128/2568, основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом) (пункт 11.5 Правил).
Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику (пункт 11.7). В ТТН вказується
дата, марка та номер автомобіля, номер
подорожнього листа, назва
автопідприємства, ПІП водія, вид
перевезень, назва «Замовника»,
«Вантажовідправника»,
«Вантажоодержувача», адресу пункту
навантаження та пункту розвантаження.

В графі «Відомості про вантаж»
обов'язково вказується назва
продукції, товару (вантажу), одиниця
виміру, кількість, ціна, сума, кількість
їздок, заїздів, підписи
водія-експедитора та
вантажоодержувача.

Підсумовуючи вищенаведене, суд
зазначає, що використання
товарно-транспортної накладної при
здійсненні автомобільних перевезень є
обов'язковим. Відсутність чи
неправильне оформлення ТТН має
наслідком, відповідно, відсутність
документального підтвердження
господарської операції та наявність
помилок у відображені результатів
господарської операції в обліку (як
бухгалтерському, так і податковому).

В той же час, позивачем ні під час
перевірки, ні до матеріалів справи не
були надані належним чином оформлені
за встановленим законодавством
зразком (типовою формою)
товарно-транспортні накладні на
підтвердження реальності надання
транспортно-експедиційних послуг з
поставки товару наведеним вище
контрагентом ТОВ «Мірель Фудз» (або
іншим контрагентом у разі укладення
окремого договору із
перевізником-субпідрядником), а
відповідно позивачем не було
допустимими доказами по справі
доведено товарності (фактичності
здійснення) таких господарських
операцій із вказаним контрагентом.

Крім того, відповідно до наявних
матеріалів справи, суд не може прийняти
в якості належних та допустимих
доказів по справі Актів
здачі-приймання наданих послуг, на які
посилається позивач як на
підтвердження товарності операцій із
контрагентом ТОВ «Мірель Фудз»,
оскільки зазначені Акти
здачі-приймання наданих послуг взагалі
не містять дати та місця їх складення,
що суперечить чинному законодавству та
формі і змісту самого Акта
здачі-прийняття послуг (робіт).

Так, Акт прийому-передачі наданих
послуг (в даному випадку послуг з
етикетування, пакування та доставки
(експедирування) товару), є тим основним
документом, що може засвідчувати факт
передачі Виконавцем та приймання
Замовником таких послуг.

Зокрема, підписаний сторонами Акт
приймання-передачі послуг має свідчити
про те, що послуги були надані в
належному обсязі та якості, а сторони
правовідносин претензій одна до одної
не мають.

Акт прийому-передачі наданих послуг
повинен містити таку інформацію:

- місце та дату складання Акту;

- відомості про сторони договору про
надання послуг, які підписали Акт;

- період часу, протягом якого були
надані послуги та їх докладний опис;

- вартість наданих послуг (із
зазначенням суми ПДВ);

- посилання на те, що Замовник не має до
Виконавця претензій щодо характеру,
обсягу та якості наданих послуг

- підписи уповноважених представників
сторін, які склали акт, скріплені
печатками підприємств.

Проте, як підтверджується наявними
матеріалами справи, всі Акти
здачі-приймання послуг, на які
посилається позивач, як на
підтвердження товарності операцій із
контрагентом ТОВ «Мірель Фудз» -
взагалі не містять дати та місця їх
складення, а також періоду часу,
протягом якого були надані такі
послуги та докладний опис таких послуг,
що надавалися.

Враховуючи вищевикладене та наявні у
справі докази вбачається, що
господарські операції між позивачем та
ТОВ «Мірель Фудз» об'єктивно призвели
до порушення інтересів Держави і
суспільства у цілому. У даному випадку
йдеться про порушення
фінансово-економічних інтересів
держави, її бюджетної системи, оскільки
відповідно до п.п. 19 п. 1 ст. 2 «Бюджетного
кодексу України» від 21.06.2001 р. доходи
бюджету складаються з усіх податкових,
неподаткових та інших надходжень на
безповоротній основі справляння яких
передбачено законодавством України.
Податковими надходженнями згідно з п. 2
ст. 9 вищезазначеного Кодексу
визнаються передбачені податковими
законами України загальнодержавні і
місцеві податки, збори та інші
обов'язкові платежі, згідно з ст.2
Закону України «Про систему
оподаткування» № 1251-12 від 25.06.1991 р., під
податком слід розуміти обов'язковий
внесок до бюджету відповідного рівня,
здійснений платниками у порядку і на
умовах, що визначаються законами
України про оподаткування. Сукупність
податків і зборів до бюджетів та до
державних цільових фондів, що
справляються у встановленому законами
України порядку, становить систему
оподаткування та Конституції України,
оскільки протиправні дії позивача
руйнують бюджетну систему держави та
систему оподаткування, яка створена в
інтересах Держави.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, викладеній в постанові
від 26 вересня 2006 року, правочин, який
вчинено з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства,
водночас суперечить моральним засадам
суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч.
2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Це означає, що в результаті виконання
сторонами нікчемного правочину не
можуть виникати як податкові
зобов'язання, так і податковий кредит з
податку на додану вартість та право на
формування валових витрат.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам
належить звертати особливу увагу на
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Таким чином, проаналізувавши наявні
матеріали справи та норми зазначеного
законодавства, суд вважає правомірними
висновки відповідача, викладені в Акті
перевірки, а саме те, що зазначені
правовідносини позивача із
контрагентом ТОВ «Мірель Фудз» мали
виключно паперовий характер, а отже не
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Згідно вимог п.п. «а» п. 198.1 ст. 198
«Податкового кодексу України», право
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених у відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями.

Аналіз вказаних норм законодавства
свідчить про те, що будь-які документи
(у тому числі договори, накладні,
рахунки тощо) мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Отже, враховуючи наведені вище факти,
вбачається проведення контрагентом
позивача ТОВ «Мірель Фудз» транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій з надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру, а тому
наведені обставини свідчать про
відсутність факту реального
здійснення господарських операцій з
контрагентами-покупцями та
постачальниками. Вказані факти
свідчать про укладення договорів без
мети настання реальних наслідків.

Як зазначено у листі Вищого
адміністративного суду України від 20
липня 2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби», про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть також свідчити підтверджені
доказами доводи податкового органу,
зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення
платником податків зазначених
операцій з урахуванням часу, місця
знаходження майна або обсягу
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для виробництва товарів,
виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
діяльності;

- відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
податкової вигоди, якщо для даного виду
діяльності також потрібне здійснення й
облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не
вироблявся або не міг бути вироблений в
обсязі, зазначеному платником податків
у документах обліку.

Враховуючи вищезазначене у сукупності,
наявні у справі докази та норми
наведеного законодавства, суд вважає,
що відповідачем було правомірно
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, на підставі
висновків, викладених в Акті перевірки.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів суду правомірність
прийнятого ним податкового
повідомлення-рішення від 15.08.2013 р. №
7.

Натомість позивач не надав суду
допустимих доказів на обґрунтування
заявлених ним позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В адміністративному позові
відмовити.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 20.02.2014 р.