Справа № 818/582/13а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/40999/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі
судового засідання за участю
представника позивачаЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г., Антипенка В.В., Оксюти
В.О.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Сумської
митниці Державної митної служби
України на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 14
березня 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 01 липня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Сумихімпром» до Сумської митниці
Державної митної служби України про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січня 2013 року публічне акціонерне
товариство «Сумихімпром» (далі - ПАТ
«Сумихімпром») пред'явило позов до
Сумської митниці (з урахуванням
уточнення позовних вимог) про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача від 14 січня 2013 року №
805130000/2013/000005/1 про коригування митної
вартості товарів.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року, позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Сумської митниці Державної
митної служби України № 805130000/2013/000005/1
від 14 січня 2013 року про коригування ПАТ
«Сумихімпром» митної вартості товарів,
що ввозиться на митну територію
України.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Сумська митниця
Державної митної служби України,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що 19 квітня 2012 року
між ПАТ «Сумихімпром» та ЗАТ
«Білоруська калійна компанія» був
укладений зовнішньоекономічний
контракт купівлі-продажу №2012-0171 щодо
поставки калію хлористого, рожевого
кольору за ціною 315 Євро за одну
метричну тону протягом грудня 2012 року.

Для здійснення митного оформлення
товару по контракту декларантом ПАТ
«Сумихімпром» було подано до Сумської
митниці митну декларацію від 10 січня 2013
року № 805130000/2013/000155, до якої було додано
наступні документи: рахунки-фактури на
оплату калію хлористого від 25 грудня 2012
року №№ 3201, 3202, 3203 та від 26 грудня 2012
року №№ 3189, 3190, 3191, 3192, 3193, 3194, 3195, 3196, 3197,
3198, 3199, 3200, платіжні доручення в
іноземній валюті № 3 від 03 січня 2012
року, ЗД накладні від 26 грудня 2012 року
№№ 09306188, 09306189, 09306190, 09306191, 09306192, 09306193,
09306194, 09306195, 09306196, 09306197, 09306198, 09306199, 09306200,
09306201, 09306202.

Приймаючи до уваги, що подані позивачем
документи містили розбіжності та не
містили всіх відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена (не було надано
платіжне доручення), митним органом у
відповідності до частини третьої та
четвертої статті 53 Митного кодексу
України 22 листопада 2012 року у
письмовому вигляді на зворотній
сторінці декларації митної вартості
витребувано додаткові документи:
договір із третіми особами, пов'язаний
з договором на поставку товарів, митна
вартість яких визначається, рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару,
висновки про якість та вартість
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору
(угоди, контракту).

Декларант з вимогами ознайомився під
підпис, надав лист ЗАТ «Білоруська
калійна компанія» від 04 грудня 2012 року
№ 5026, платіжне доручення № 3 від 03 січня
2013 року, лист № 05/4098 від 02 листопада 2012
року та зазначив власноруч на звороті
МД, що інших документів надати не має
можливості.

В зв'язку з ненаданням декларантом
запитуваних документів, відповідачем
було прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів на рівні 331,8
Євро за 1 тону метричну, другорядним
методом - за ціною договору щодо
ідентичних товарів від 14 січня 2013 року
№ 805130000/2013/000005/1 та видано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України від 15 січня 2013 року №
805130000/2013/00005.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, зазначив, що позивач
об'єктивно не міг надати для митного
оформлення Сумській митниці договір із
третіми особами, пов'язаний з договором
на поставку товарів, митна вартість
яких визначається; рахунки про
здійснення платежів третім особам на
користь продавця, каталоги,
специфікації, прейскуранти (прас-листи)
виробника товару, а також інші
документи, що витребовувалися митним
органом та були похідними від вище
перелічених документів, а тому не мав
можливості виконати вимоги митного
органу щодо надання цих документів.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
Сумська митниця, виносячи рішення від 14
січня 2013 року № 805130000/2013/000005/1 про
коригування митної вартості товарів,
діяла не на підставі, поза межами
повноважень та у спосіб, що суперечить
Конституції та законам України.

Суд апеляційної інстанції із
зазначеними висновками суду першої
інстанції погодився та залишив
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій погоджується із
огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин) митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 51
Митного кодексу України (далі - МК
України) відомості про митну вартість
товарів використовуються для
нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом (пункт 1 частини 2 статті 52
Кодексу).

Відповідно до частин 2-4 статті 53 МК
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: 1) виписку з бухгалтерських
та банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 МК України.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митний орган має виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. При цьому
такий контроль може здійснюватися в
тому числі шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом.

Митним органом при невизнанні митної
вартості, заявленої позивачем, та
визначенні митної вартості за іншим,
відмінним від першого, методом не
обґрунтовано із посиланням на
документи, надані декларантом, причини
неможливості застосування першого
методу визначення митної вартості.
Крім того, митним органом при
витребуванні переліку документів не
зазначено обставин, які ці документи
повинні підтвердити.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач не відмовився від надання
додаткових документів, і надав всі
можливі документи на вимогу митного
органу.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що позивач об'єктивно не міг надати для
митного оформлення Сумській митниці
договір із третіми особами, пов'язаний
з договором на поставку товарів, митна
вартість яких визначається, а митницею
не обґрунтовано витребування
додаткових документів та не
обґрунтовано які обставини ці
документи мали б підтвердити.

Відповідно до статті 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Судами першої та апеляційної інстанцій
не встановлено та митним органом не
доведено факту проведення
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості за другим методом.

З наведеного вбачається, що суди першої
та апеляційної інстанції прийшли до
вірного висновку про неправомірність
дій митного органу, визнання
протиправним та скасування рішення №
805130000/2013/000005/1 від 14 січня 2013 року про
коригування митної вартості товарів.

Доводи, викладені в касаційних скаргах,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій, підстав для
задоволення касаційних скарг немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Сумської митниці
Державної митної служби України
залишити без задоволення, а постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 14 березня 2013 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: