Справа № 821/3495/13-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

26 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3495/13-а

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Градовського Ю.М. та Вербицької
Н.В.

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника
позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної екологічної
інспекції Північно-Західного регіону
Чорного моря на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 23
жовтня 2013 року по справі за
адміністративним позовом Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря до Державного підприємства
"Скадовське досвідне лісомисливське
господарство" про застосування
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року Державна екологічна
інспекція Північно-Західного регіону
Чорного моря (далі Інспекція)
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Державного підприємства
"Скадовське досвідне лісомисливське
господарство" (далі ДП) про
застосування до відповідача заходів
реагування у сфері державного нагляду
у вигляді зупинення господарської
діяльності в частині утворення
відходів до моменту отримання дозволу
на розміщення відходів та лімітів на
утворення і розміщення відходів.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що актом перевірки від 23
серпня 2013 року встановлено порушення
відповідачем вимог п."а" ч.1 ст.32, ч.1 ст.17
Закону України "Про відходи", а саме
відповідачем не отримано дозвіл на
розміщення відходів та ліміт на
утворення і розміщення відходів на 2013
рік, а тому зупинення господарської
діяльності в частині утворення
відходів є правомірним заходом
реагування в даних обставинах.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року в задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду,
Інспекція подала апеляційну скаргу, в
якій зазначається, що вказана
постанова ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі наказу за №499 від 19 серпня
2013 року та направлення за №100624 від 19
серпня 2013 року позивачем у період з 21
серпня 2013 року по 23 серпня 2013 року
проведено планову перевірку
дотримання відповідачем вимог
природоохоронного законодавства.

За наслідками проведеної перевірки
складено уніфікований акт від 23 серпня
2013 року, яким встановлено порушення ДП
вимог п. "а" ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 17 Закону
України "Про відходи", яке полягало у
тому, що відповідачем не отримано
дозвіл на розміщення відходів та ліміт
на утворення і розміщення відходів на
2013 рік.

Вважаючи розміщення та утворення
відходів без відповідного дозволу
протиправним та таким, що порушує
положення Закону України "Про відходи"
Інспекція звернулась з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив,
зокрема, з того, що позивачем перед
судом ставиться питання про вжиття
таких заходів реагування у сфері
державного нагляду, які відповідно до
закону не повинні застосовуватись
виключно за постановою
адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про
відходи" суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами, на ряду з іншим, зобов'язані:
забезпечувати повне збирання, належне
зберігання та недопущення знищення і
псування відходів, для утилізації яких
в Україні існує відповідна технологія,
що відповідає вимогам екологічної
безпеки; не допускати зберігання та
видалення відходів у несанкціонованих
місцях чи об'єктах; здійснювати
контроль за станом місць чи об'єктів
розміщення власних відходів;
виконувати інші обов'язки, передбачені
законодавством, щодо запобігання
забрудненню навколишнього природного
середовища відходами.

Згідно ст.32 наведеного Закону з метою
обмеження та запобігання негативному
впливу відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів. Ліміти на обсяги
утворення і розміщення побутових
відходів не встановлюються.

З пояснень до протоколу №104511 від 23
серпня 2013 року та доповнень до
заперечень проти адміністративного
позову випливає, що на момент
проведення перевірки Інспекцією у
відповідача дійсно був відсутній
дозвіл на розміщення відходів та
ліміти на утворення і розміщення
відходів на 2013 рік.

Положеннями ст.3 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" (далі Закон) встановлено, що
державний нагляд (контроль)
здійснюється за принципами:
гарантування прав суб'єкту
господарювання; об'єктивності та
неупередженості здійснення державного
нагляду (контролю); наявності підстав,
визначених законом, для здійснення
державного нагляду (контролю).

Згідно до ч.5 ст.4 Закону повне або
часткове зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг допускається за постановою
адміністративного суду, ухваленою за
результатами розгляду позову органу
державного нагляду (контролю) щодо
застосування заходів реагування.
Вжиття інших заходів реагування,
передбачених законом, допускається за
вмотивованим письмовим рішенням
керівника органу державного нагляду
(контролю) чи його заступника, а у
випадках, передбачених законом, - із
наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.

Крім того, відповідно до п.2 Постанови
Верховної ради України "Про
затвердження Порядку обмеження,
тимчасової заборони (зупинення) чи
припинення діяльності підприємств,
установ, організацій і об'єктів у разі
порушення ними законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища" від 29 жовтня 1992 року за №
2751-XII діяльність підприємств, що
здійснюється з порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
може бути тимчасово заборонена
(зупинена) - до виконання необхідних
природоохоронних заходів зупиняється
експлуатація підприємства чи окремих
його цехів (дільниць) і одиниць
обладнання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що
у випадку встановлення порушення
природоохоронного законодавства за
рішенням суду можуть бути застосовані
такі обмеження діяльності
підприємства як повне або часткове
зупинення виробництва (виготовлення)
або реалізації продукції, виконання
робіт, надання послуг, що не є тотожнім
процесу утворенню відходів від такої
діяльності.

В той же час, вжиття інших заходів
реагування, тобто відмінних від
повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення) або
реалізації продукції, виконання робіт,
надання послуг, відноситься до
компетенції органу державного нагляду
(контролю), а не суду.

Звертаючись до адміністративного суду
з позовом Інспекція просила винести
постанову про зупинення господарської
діяльності ДП в частині утворення
відходів до моменту отримання дозволу
на розміщення відходів та лімітів на
утворення і розміщення відходів, однак,
застосування у судовому порядку
вказаних обмежень (зупинення
діяльності саме в частині утворення
відходів) не передбачено діючим
законодавством, в тому числі жодним
нормативно-правовим актом у сферах
екологічної безпеки та державного
нагляду за господарською діяльністю.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що вимоги
Інспекції про застосування у судовому
порядку зупинення господарської
діяльності ДП в частині утворення
відходів до моменту отримання дозволу
на розміщення відходів та лімітів на
утворення і розміщення відходів є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству.

Колегія суддів не може погодитися з
посиланням апелянта на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, оскільки усі процесуальні норми,
передбачені адміністративним
судочинством, були виконані без
порушень прав кожної сторони при
розгляді справи.

Доводи, викладені у апеляційній сказі
були предметом дослідження судом
першої інстанції та свого
підтвердження не знайшли.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря - залишити без задоволення, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: Н.В. Вербицька Ю.М. Градовського