Справа № 826/291/14
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

в порядку письмового провадження

м. Київ

19 лютого 2014 року № 826/291/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., суддів Пісоцької О.В.,
Шейко Т.І., вирішив у письмовому
провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1до треті
особиКабінету Міністрів України
Профспілка працівників освіти і науки
України, Міністерство соціальної
політики в Україніпровизнання вчинити
дії

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Кабінету
Міністрів України (далі по тексту -
відповідач), в якому просить:

1. зобов'язати відповідача внести
зміни у постанову від 27 березня 2013 року
№ 197, замінивши "852 гривні" на "рівного
мінімальній заробітній платі + 1 грн.",
або внести інші аналогічні зміни,
встановивши розрахунок тарифної
ставки виходячи з суми більшої за
мінімальну заробітну плату, тобто без
порушення статті 6 ч. 3 Закону України
«Про оплату праці»,

2. зобов'язати відповідача
прийняти постанову на 2014 рік,
встановивши розрахунок тарифної
ставки виходячи з суми більшої за
мінімальну заробітну плату, тобто без
порушення статті 6 ч. 3 Закону України
«Про оплату праці».

Ухвалами суду від 15 січня 2014 р. відкрито
провадженні у справі в частині вимог
про зобов'язання відповідача прийняти
постанову на 2014 рік, встановивши
розрахунок тарифної ставки виходячи з
суми більшої за мінімальну заробітну
плату, тобто без порушення статті 6 ч. 3
Закону України «Про оплату праці», та
залишено без розгляду
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Кабінету Міністрів України в частині
вимог про зобов'язання відповідача
внести зміни у постанову від 27 березня
2013 року № 197, замінивши "852 гривні" на
"рівного мінімальній заробітній платі +
1 грн.", або внести інші аналогічні
зміни, встановивши розрахунок тарифної
ставки виходячи з суми більшої за
мінімальну заробітну плату, тобто без
порушення статті 6 ч. 3 Закону України
«Про оплату праці».

Протокольними ухвалами суду залучено
до участі в справі Профспілку
працівників освіти і науки України в
якості третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача (далі по тексту - третя особа 1)
та Міністерство соціальної політики в
Україні в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача (далі по тексту -
третя особа 2).

В судове засідання 04 лютого 2013 р.
прибули позивач, представник позивача,
представники відповідача та третьої
особи 1. Третя особа 2 не з'явилась, у
письмових поясненнях по суті позову
клопотала про розгляд справи у її
відсутність.

Відповідно до частини шостої ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. ст. 41, 122, 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов до висновку про
розгляд справи у письмовому
провадженні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
неприйняття постанови Кабінетом
Міністрів України на 2014 рік призведе до
порушення його права, гарантованого
статтею 21 Закону України «Про оплату
праці», а також розрахунку посадового
окладу позивача з порушенням частини
третьої статті 6 Закону України «Про
оплату праці». Позивач звертає увагу,
що у 2013 р. розрахунок окладу вівся з
використанням суми 852,00 грн. помноженої
на тарифний коефіцієнт 3 (старший
викладач). Зважаючи на зміну
мінімальної заробітної плати у бюджеті
та враховуючи частину третю статті 6
Закону України «Про оплату праці»,
розрахунок окладу повинен вестися,
виходячи з мінімальної заробітної
плати 1218,00 грн. помноженої на три.

Третя особа 1 просить задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Виходячи з положень ст. 113 Конституції
України, Закону України «Про Кабінет
Міністрів України», ст.ст. 3, 6, 9, 10 Закону
України «Про оплату праці», ст. 95, 96 КЗпП
України та у зв'язку із прийняттям
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік», яким збільшено
розмір мінімальної заробітної плати з 1
січня 2013 року до 1147 грн., третя особа 1
зазначає, що Кабінет Міністрів України,
як законодавчо визначений орган, на
який покладено функції забезпечення
державної соціальної політики,
уповноважений на прийняття актів
Кабінету Міністрів України про
встановлення (збільшення) тарифної
ставки робітника першого тарифного
розряду з 1 січня 2014 року. Неприйняття
Кабінетом Міністрів України
відповідних нормативних актів після
набрання чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
порушує норми міжнародного
законодавства в частині забезпечення
державою мінімального рівня
соціального захисту людини, яка працює,
а також гарантовані конституцією права
громадян на достатній життєвий рівень
для себе і своєї сім'ї, призводить до
зниження рівня їх соціального захисту.

Відповідач проти позову заперечує
(письмові пояснення надано в судовому
засіданні 04 лютого 2014 р.), вважає
позовні вимоги безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню судом з огляду
на те, що є формою втручання в
дискреційні повноваження суб'єкта
владних повноважень та виходить за
межі завдань адміністративного
судочинства.

Третя особа 2 просить відмовити у
задоволенні позову та звертає увагу, що
згідно з чинним законодавством
конкретні розміри посадового окладу
працівника І тарифного розряду ЄТС на
2014 рік будуть затверджені Кабінетом
Міністрів України, виходячи з обсягу
видатків, затверджених законом про
оплату праці працівників бюджетної
сфери.

Дослідивши матеріали справи, Окружний
адміністративний суд м. Києва
встановив, що позивач, ОСОБА_1, працює
старшим викладачем кафедри
програмування факультету прикладної
математики та інформатики Львівського
національного університету імені
Івана Франка, тарифний розряд 17,
тарифний коефіцієнт 3.

Згідно наданої позивачем копії листа
за підписом першого проректора та в.о.
начальника планово-фінансового
відділу Львівського національного
університету імені Івана Франка
заробітна плата старшого викладача
розраховується з урахуванням Єдиної
тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів
з оплати праці працівників установ,
закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери та на час дії
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27 березня 2013 № 197 «Про підвищення
оплати праці працівників установ,
закладів та організацій окремих
галузей бюджетної сфери».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 30 серпня 2002 р. № 1298 "Про оплату праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери" з метою упорядкування оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери, а також створення механізму
підтримання на постійному рівні
оптимальних міжгалузевих та
міжпосадових співвідношень в оплаті
праці Кабінет Міністрів України
затверджено, крім іншого, Єдину тарифну
сітку розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери (далі - Єдина тарифна сітка)
згідно з додатком 1.

Абзац другий примітки 1 до додатка 1 до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 30 серпня 2002 р. № 1298 "Про оплату праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери" викладено в наступній редакції
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 27 березня 2013 № 197
«Про підвищення оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери»:

«у 2013 році посадові оклади (тарифні
ставки) розраховуються виходячи з
розміру посадового окладу (тарифної
ставки) працівника 1 тарифного розряду
з 1 січня - 852 гривні.».

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши сторін, Окружний
адміністративний суд міста Києва
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову з наступних
підстав.

Відповідно до норм Конституції України
Кабінет Міністрів України є вищим
органом у системі органів виконавчої
влади. Кабінет Міністрів України у
своїй діяльності керується
Конституцією і законами України,
актами Президента України (стаття 113).

Кабінет Міністрів України, в тому
числі, 1) забезпечує державний
суверенітет і економічну
самостійність України, здійснення
внутрішньої і зовнішньої політики
держави, виконання Конституції і
законів України, актів Президента
України; вживає заходів щодо
забезпечення прав і свобод людини і
громадянина; забезпечує проведення
фінансової, цінової, інвестиційної та
податкової політики; політики у сферах
праці й зайнятості населення,
соціального захисту, освіти, науки і
культури, охорони природи, екологічної
безпеки і природокористування;
спрямовує і координує роботу
міністерств, інших органів виконавчої
влади (стаття 116).

Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання. Акти Кабінету Міністрів
України підписує Прем'єр-міністр
України. Нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади підлягають
реєстрації в порядку, встановленому
законом (стаття 117).

Відповідно до статті 50 Закону України
від 07.10.2010 № 2591-VI "Про Кабінет Міністрів
України" Кабінет Міністрів України на
основі та на виконання Конституції і
законів України, актів Президента
України, щорічного послання Президента
України до Верховної Ради України про
внутрішнє і зовнішнє становище України
видає обов'язкові для виконання акти -
постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України
нормативного характеру видаються у
формі постанов Кабінету Міністрів
України.

Акти Кабінету Міністрів України з
організаційно-розпорядчих та інших
поточних питань видаються у формі
розпоряджень Кабінету Міністрів
України.

Акти Кабінету Міністрів України, які
відповідно до закону є регуляторними
актами, розробляються, розглядаються,
приймаються та оприлюднюються з
урахуванням вимог Закону України "Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності".

Акти Кабінету Міністрів України
підписує Прем'єр-міністр України.

Скасування акта Кабінету Міністрів
України Президентом України на
підставі пункту 16 частини першої
статті 106 Конституції України має
наслідком припинення вчинення
будь-якими органами, особами дій,
спрямованих на виконання скасованого
акта Кабінету Міністрів України,
здійснення повноважень, визначених цим
актом.

Акт Кабінету Міністрів України може
бути оскаржений до суду в порядку та у
випадках, установлених законом.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» установлено у 2014
році мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.
Відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» Кабінет Міністрів
України зобов'язано привести свої
нормативно-правові акти у
відповідність із цим Законом.

Таким чином, за своєю правовою
природою, відповідно до норм чинного
законодавства, повноваження
відповідача щодо винесення постанови є
виключною компетенцією уповноваженого
органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України критеріям, не втручається у
дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.
Завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішення.

Отже, вищевказана позовна вимога є
формою втручання в дискреційні
повноваження відповідача та виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства, а тому задоволенню не
підлягає.

Крім того, задоволенню в
адміністративному судочинстві
підлягають лише ті вимоги, які
відновлюють порушені права, свободи чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин. В
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Право на судовий захист має лише та
особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені Відповідачем саме
в спірних публічно-правових
відносинах.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до положень частини першої
ст. ст. 2, частин першої ст. 6, 11, 17, ст. 162
Кодексу адміністративного судочинства
України предметом оскарження в
адміністративній справі може бути
порушене право особи з боку суб'єкта
владних повноважень на час розгляду
справи в суді. Оскільки, згідно з
частиною другою ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, позовна вимога про
зобов'язання в майбутньому свідчить
про відсутність порушеного права, а
відтак, про відсутність
публічно-правових відносин між
сторонами та необхідності судового
захисту. З огляду на вищезазначене,
колегія суддів вважає, що дані позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
зобов'язання відповідача прийняти
постанову на 2014 рік, встановивши
розрахунок тарифної ставки виходячи з
суми більшої за мінімальну заробітну
плату, тобто без порушення статті 6 ч. 3
Закону України «Про оплату праці»
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 6, 7, 8, 9, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів
України, треті особи Профспілка
працівників освіти і науки України,
Міністерство соціальної політики в
Україні, про зобов'язання прийняти
постанову на 2014 рік, встановивши
розрахунок тарифної ставки виходячи з
суми більшої за мінімальну заробітну
плату, тобто без порушення статті 6 ч. 3
Закону України «Про оплату праці»,
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
Л.О. Маруліна

Судді
О.В. Пісоцька

Т.І. Шейко