Справа № 813/7061/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року
Справа №
876/15063/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
30.10.2013 року у справі за позовом ОСОБА_2
до Золочівської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,-

В С Т
А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Золочівської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування накладеного
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани від 19.08.2013 року, наказу про
звільнення з роботи, поновлення на
роботі на посаді головного державного
податкового інспектора відділу
інформатизації та обліку платників
податків Золочівської ОДПІ, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову покликається на
те, що відповідач не врахував переважне
право позивача на залишення на роботі,
не запропонував інше місце роботи при
попередженні про звільнення, у
позивача не відбулося ніякої
реорганізації, крім того відповідач
безпідставно оголосив догану.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30.10.2013 року
відмовлено в задоволені
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Золочівської об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування наказів,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив позивач - ОСОБА_2, який просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про задовлення позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням позовних вимог, а саме,
що суд першої інстанції в порядку ст.42
КЗпП України не вірно вирішив
відсутність переваг в позивача з
приводу залишення на роботі в
порівняні з іншими працівниками
інспекції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Суд першої інстанції встановив і цього
не заперечує сторона відповідача, що
ОСОБА_2 переведений 06.02.2013 року на
посаду головного державного
податкового інспектора відділу
інформатизації та обліку платників
податків на час відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами ОСОБА_3, як
такого що успішно пройшов стажування.

Наказом Голови комісії з проведення
реорганізації Золочівської ОДПI,
начальника Золочівської ОДПІ
Первухіної О.П. №9-о від 19.08.2013 року,
зокрема п.1 визначено, що за порушення
трудової дисципліни, а саме
відсутність на робочому місці 19.08.2013
року головний державний податковий
інспектор відділу автоматизації та
обліку платників податків
Золочівської МДП ОСОБА_2 заслуговує на
притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани.

Відповідно до ч.4 ст. 149 КЗпП України
стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку.

З наведеного наказу слідує, що до
позивача такий захід як догана не
застосовувався, що і слідує з
представленої відповідачем в судове
засідання особової справи ОСОБА_2, де
відсутні записи щодо притягнення
останнього до дисциплінарної
відповідальності у вигляді оголошення
догани і з цим погодився в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
сам ОСОБА_2

Пунктом другим вказаного наказу,
позивача звільнено з 19.08.2013 року із
займаної посади головного державного
податкового інспектора відділу
інформатизації та обліку платників
податків Золочівської МДПІ у зв'язку з
реорганізацією та скороченням штатної
чисельності Золочівської МДПІ
відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з
виплатою грошової компенсації за
невикористану відпустку та вихідною
допомогою у розмірі середньомісячного
заробітку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Реорганізація відповідача та інших
територіальних органів Державної
податкової служби здійснена
відповідно до Постанови КМУ від 20.03.2013р.
№229 «Про утворення територіальних
органів Міністерства доходів і
зборів», наказу ДПС України від 26.04.2013 №
11 „Про реорганізацію ДПС в окремих
областях, мм. Києві та Севастополі,
Центрального офісу", наказів
Міністерства доходів і зборів України
від 26.04.2013 №80 „Про затвердження
чисельності працівників
територіальних органів Міндоходів",
від 26.04.2013 № 81 „Про затвердження
тимчасових типових структур
територіальних органів Міндоходів"
наказів ДПС України від 07.05.2013 №15 "Про
делегування повноважень'', від 03.06.2013 №
31 „Про реорганізацію територіальних
органів Державної податкової служби у
Львівській області, затвердженого
Тимчасового штатного розпису
Золочівської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Львівській
області.

Так відповідно до тимчасової
організаційної структури Золочівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області від
13.06.2013 року та тимчасового штатного
розпису на 2013 рік штатна чисельність
працівників відповідача визначена в
кількості 84 одиниці, а штатна
чисельність працівників відділу у
якому перебував позивач на посаді
головного державного податкового
інспектора зменшена до 4-х одиниць.

Зважаючи на наведені положення, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що має місце
факт змін в організації виробництва і
праці відповідача у зв'язку із
проведеною реорганізацією, що і мало
наслідком скорочення штату
працівників.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Та обставина, що позивач повідомлявся
про наступне вивільнення та
відсутність вільних вакантних посад у
Тимчасовому штатному розписі
Золочівської ОДПІ підтверджується
повідомленням та складеним
відповідачем актом про відмову
позивача від письмового ознайомлення з
повідомленням і це не спростовано
апелянтом в ході розгляду справи.

Також згідно з ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Позивач не заперечує тієї обставини, що
обіймав посаду головного державного
податкового інспектора відділу
інформатизації та обліку платників
податків Золочівської МДПІ з 06.02.2013
року на час відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами ОСОБА_3 і поряд з
іншими головними державними
податковими інспекторами вказаного
відділу, стаж роботи позивача в
податковій службі загалом є найменший,
як і найменшим є період перебування на
посаді у вказаному відділі, до якого
позивач переведений з 06.02.2013 р. на час
відпустки у зв'язку з вагітністю та
пологами ОСОБА_3

Неможна погодитись з твердженням
апелянта, що відповідач зобов»язаний
був запропонувати перевести його в
межах інспекції, як більш
кваліфікованого працівника на іншу
посаду, звільнивши з неї з цих підстав
менш кваліфікованого працівника,
оскільки такий не довів перед якими
працівниками має переваги на залишення
на роботі і на яких посадах.

Більше того позивач, що було зазначено
вище обіймав посаду на час відпустки у
зв'язку з вагітністю та пологами
ОСОБА_3.

При цьому позивач не має пільг
передбачених ст.42 КЗпП України,
оскільки переважне право на залишенні
на роботі не є тотожним переважному
праву на працевлаштування на нову
посаду.

Одночасно необхідно вказати, що п.19
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 визначено, що
при проведенні звільнення власник або
уповноважений ним орган вправі в
межах однорідних професій і посад
провести перестановку
(перегрупування) працівників і
перевести більш кваліфікованого
працівника, посада якого скорочується,
з його згоди на іншу посаду, звільнивши
з неї з цих підстав менш
кваліфікованого працівника. Якщо це
право не використовувалось, суд не
повинен обговорювати питання про
доцільність такої перестановки
(перегрупування).

Згідно долучених до справи штатних
розписів, судом не встановлено
наявності вільних вакантних посад, які
відповідачем могли б бути
запропоновані позивачеві для
переведення, але не пропонувалися,
докази протилежного у справі відсутні.

Відповідно до ст.43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.

Дотримання відповідачем вказаних норм
підтверджується висновком від 10.06.2013
року, протоколом №1 від 10.06.2013 року,
протоколом №8 та №9 засідання
профспілкового комітету №9 від 19.08.2013
року, запрошенням, актом відмови від
одержання запрошення і цього не
спростовує сторона апелянта.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
безпідставність позовних вимог,
оскільки правомірність звільнення
позивача відповідачем доведена
належними та допустимими доказами.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
зазначених висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
постанову суду по даній справі
необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.2 ст.212, ст. 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
у справі №813/7061/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 25.02.2014р.