Справа № 820/8546/13-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р.Справа № 820/8546/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання
Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р.
по справі № 820/8546/13-а

за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Харківської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просив суд скасувати
податкові повідомлення-рішення від
07.05.2013р. № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у загальному
розмірі 324287,09 грн. (у т.ч. за основним
платежем - 259429,67 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 64857,42 грн.) та №
про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 1282368,00
грн. (у т.ч. за основним платежем - 854912,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 427456,00 грн.) винесені
Харківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Харківської
області Державної податкової служби.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013 року
адміністративний позов задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення від 07.05.2013 р.
№, №.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а саме: пп. 139.1.9 п.
139 ст. 139, п.п. 177.2, 177.4 ст. 177, п. 187.1 ст. 187, п.
198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Харківська ОДПІ зазначає, що в ході
проведення перевірки позивача
встановлено в перевіряємому періоді
заниження податку на доходи фізичних
осіб, яке обумовлюється заниженням
чистого оподатковуваного доходу,
внаслідок неправомірного формування
валових доходів та витрат, а також
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість, з огляду на
завищення податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_1 28.10.2005р. в установленому
порядку зареєстрований в якості
суб'єкта господарювання, перебуває на
податковому обліку в Харківській ОДПІ,
в перевіряємий період (01.01.2012р.-31.12.2011р.)
знаходився на загальній системі
оподаткування, здійснюючи
господарську діяльність в сфері
оптової торгівлі.

Відповідачем було проведено
документальну планову виїзну
перевірку з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - ФОП
ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012
року.

За результатами перевірки 19.04.2013 року
складено акт №821/17-, яким
зафіксовані наступні порушення:

- п. 177.10 Податкового кодексу України, а
саме неведення позивачем книги обліку
доходів та витрат у перевіряємому
періоді;

- п. 177.2 та п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, а саме заниження
чистого оподатковуваного доходу на
суму 259429,67 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України, а саме
заниження суми податкового
зобов'язання та завищення суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість, що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
цього податку на загальну суму 854912,00
грн.

На підставі встановлених актом
перевірки порушень відповідачем
винесено податкові
повідомлення-рішення від 07.05.2013р. №
про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі
324287,09 грн. (у т.ч. за основним платежем -
259429,67 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 64857,42 грн.) та № про
визначення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
загальному розмірі 1282368,00 грн. (у т.ч. за
основним платежем - 854912,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
427456,00 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості та недоведеності
висновків податкового органу
належними та допустимими доказами, а
також з наявності первинних
документів, на підставі яких позивачем
здійснювався бухгалтерський та
податковий облік.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
підставою винесення податкового
повідомлення-рішення від 07.05.2013р. №
про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі
324287,09 грн. слугував висновок
податкового органу про заниження
чистого оподатковуваного доходу у
розмірі 1538928,57грн. внаслідок завищення
доходу у розмірі 456212,59 грн. та завищення
витрат у розмірі 1995141,16грн.

Вказаний висновок відповідачем
зроблений під час проведення перевірки
позивача, з огляду на віднесення до
складу доходів сум коштів без
дотримання дати його визнання
визначеного п. 137.1 ст. 137 Податкового
кодексу України, віднесення до витрат
сум вартості невикористаного в
господарській діяльності товару та сум
коштів, що не були сплачені на користь
постачальників.

Харківська ОДПІ в обґрунтування
встановленого перевіркою порушення
посилається на пояснення ОСОБА_1 та
найманої особи позивача - ОСОБА_2,
відповідно до яких формування доходів
здійснювалось першою подією, а
завищення витрат поясненнями щодо
залишків ТМЦ та дебіторських
заборгованостей на початок та кінець
перевіряємого періоду.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України на платників податків
покладено обов'язок вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами
забороняється.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
фізичної особи-підприємця є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу (п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України).

Положеннями п. 135.1 ст. 135 Податкового
кодексу України визначено: - "доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до ст. 137, на підставі
документів, зазначених у п. 135.2 цієї
статті..."

Відповідно до п. 135.2 Податкового
кодексу України доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 137.1 ст. 137 Податкового
кодексу України дохід від реалізації
товарів визнається за датою переходу
покупцеві права власності на такий
товар, а дохід від надання послуг та
виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

З огляду на положення п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (п.п. 139.1.9
ст. 139 Податкового кодексу України).

Вищенаведені норми законодавства
визначають, що дані податкового обліку
формуються платниками податків за
конкретними господарськими
операціями, на підставі конкретних
первинних документів, що підтверджують
їх здійснення, та за правилами, які
встановлені Податковим кодексом
України. В свою чергу висновки
контролюючих органів про порушення
вимог податкового законодавства мають
здійснюватись за наслідком аналізу
конкретних господарських операцій
платників податків та дослідження
складених на їх виконання первинних
документів на предмет відповідності
правилам податкового обліку.

Відповідно Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
щодо дотримання податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 24.12.2010р. № 1003,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 19.01.2011р. За № 70/18808 (далі
за текстом - Порядок), який був чинний на
час складання акту перевірки від
19.04.2013р. № 821/17-, актом перевірки є
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки діяльності платника
податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. Положеннями п. 6 та
п.7 Порядку передбачено, що за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини діяльності платника
податків, які мають відношення до
фактів виявлених порушень
законодавства, а самі факти виявлених
порушень викладаються чітко,
об'єктивно та у повній мірі, з
посиланнями на первинні або інші
документи, які зафіксовані за обліком
та підтверджують наявність зазначених
фактів. Відповідно до приписів п.п. 3.2.2
Порядку у разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно: чітко викласти
зміст порушення з посиланням на
конкретні пункти і статті законодавчих
актів, що порушені платником податків,
зазначити період (місяць, квартал, рік)
діяльності платника податків та
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень; зазначити
первинні документи, на підставі яких
вчинено записи з обліку, та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків і зборів, та докази, що
підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання їх
чи інших документів, що підтверджують
факт порушення, зазначити інші докази,
що достовірно підтверджують наявність
факту порушення.

Податковим органом, з огляду на описову
частину акту перевірки від 19.04.2013 року
№ 821/17-, а також на пояснення
надані під час судового розгляду
справи, не визначено за якими
господарськими операціями позивача
відбулись встановлені порушення
податкового законодавства, не наведено
первинні документи, на підставі яких
вчинено записи в обліку, та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків і зборів, та докази, що
підтверджують наявність факту
порушення, відсутні дані про склад
доходів та витрат позивача, про
конкретні операції, які в сукупності
визначили ці показники за результатами
перевірки.

Відсутність в акті перевірки чіткого
викладення змісту обставин завищення
витрат та доходів, операцій, що
підтверджують їх формування та склад,
доказів підтвердження висновків
Харківської ОДПІ не дає змоги суду
підтвердити чи спростувати наявність
виявлених податковим органом порушень.

Пояснення найманої особи позивача -
ОСОБА_2, без дослідження первинних
документів, що свідчать про дати
віднесення сум до доходів та їх розмір,
про кількість залишків ТМЦ, розмір
дебіторських заборгованостей, а також
відношення вказаних показників до
сформованих позивачем витрат та
доходів, не є належним та достатнім
доказом неправильного формування
даних податкового обліку та заниження
податків.

За таких обставин, колегія суддів, з
огляду на приписи ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, не надав до суду
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його висновки щодо
порушення позивачем правил
оподаткування, і не довів
правомірності оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
07.05.2013р. № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у загальному
розмірі 324287,09 грн.

Фактичною підставою для висновку
Харківської ОДПІ про заниження
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість стала виявлена
податковим органом помилка при їх
обчислені в листопаді 2012 року на суму
395,0 грн. та невіднесення до складу цих
зобов'язань суми в розмірі 21261,0 грн. за
відвантажену в грудні 2012 року
продукцію (шкіру), відповідно до
податкової накладної № 10 від 06.12.2012
року.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Колегія суддів зазначає, що доказів
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість в частині
помилки при їх обчисленні у сумі 395,0
грн. та не віднесення до складу цих
зобов'язань суми 21261,0 грн. податковим
органом не наведено в акті перевірки, з
посиланням на відповідні первинні
документи, а також і в запереченнях на
позов, поясненнях, апеляційній скарзі,
що унеможливлює підтвердження чи
спростування наявності цього
порушення.

Висновок про завищення ФОП ОСОБА_1 сум
податкового кредиту в загальному
розмірі 1775940,00 грн. зроблений
Харківською ОДПІ з огляду на включення
до його складу сум за придбаний, але не
використаний в господарській
діяльності товар (в тому числі по
операціях з придбання товару у ТОВ
«Харківметал-2» за податковими
накладними № 151 від 09.02.2012р. на суму 42444,50
грн. (ПДВ - 8488,90 грн.), № 187 від 13.02.2012р. на
суму 255340,85 грн. (ПДВ - 5106,97 грн.).
Невикористання товару на вказану суму
податковий орган обґрунтовує товарним
балансом, який свідчить про його
придбання, відсутність реалізації та
залишків.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу) та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно обставин викладених в акті
перевірки від 19.04.2013р. № 821/17-, що не
заперечувались відповідачем,
інвентаризація залишків
товарно-матеріальних цінностей під час
проведення перевірки не здійснювалась,
питання реалізації товару після
31.12.2012р. не досліджувалось, тобто докази
відсутності реалізації та залишків
придбаного товару на суму 1762345,0 грн. в
матеріалах справи відсутні.

З іншого боку позивачем під час
судового розгляду справи надано
первинні та інші документи (картки
оптового складського обліку ТМЦ,
довіреності на їх отримання, акт
інвентаризації цінностей, видаткові та
податкові накладні, рахунки-фактури,
договори, ТТН, банківські виписки), які
спростовують вищенаведені висновки
Харківської ОДПІ та вказують, що
придбаний позивачем товар зберігався
на складах і, в подальшому, був
реалізований іншим суб'єктам
господарювання.

Таким чином, колегія суддів з огляду на
положення ч. 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, погоджується з висновками
суду першої інстанції про
необґрунтованість та недоведеність
висновків податкового органу
належними та допустимими доказами, а
тому неправомірність винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що Харківською ОДПІ не
доведено факти порушення позивачем
податкового законодавства і, як
наслідок, не доведено правомірності
прийнятих податкових
повідомлень-рішень від 07.05.2013р. №
та № .

Таким чином, переглянувши постанову
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
підтверджує, що при її прийнятті суд
першої інстанції дійшов вірних
юридичних висновків щодо встановлених
обставин справи і правильно застосував
до спірних правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р.
по справі № 820/8546/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мінаєва
О.М.Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М.
Старостін В.В. Повний текст ухвали
виготовлений 24.02.2014 р.