Справа № 2а-3622/10/0970
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/34918/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 червня 2013 року у справі за позовом
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до приватного підприємця
ОСОБА_2 (далі - ПП ОСОБА_2) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2010 року Івано-Франківське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів, звернулось до суду з
позовом, з врахуванням уточнень, в
якому просив стягнути з ПП ОСОБА_2
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 8728 грн. 26 коп. та пеню за
порушення строків сплати вказаних
санкцій у розмірі 2389 грн. 44 коп.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що відповідач в порушення
вимог статей 19, 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21 березня 1991
року №875-XII (далі - Закон №875-XII) не
виконав норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів за 2007 рік, а
саме за одне робоче місце, призначене
для працевлаштування інваліда та не
зайняте інвалідом.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суд від 17
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального процесуального
права, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що в 2007 році
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу ПП
ОСОБА_2 складала 92 особи.

Норматив робочих місць для
інвалідів по даному підприємству
згідно статті 19 Закону №875-ХІІ становив
4 особи.

23 вересня 2010 року Івано-Франківським
обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
проведено звірку на предмет виконання
відповідачем вимог статтей 19, 20 Закону
№875-ХІІ, за результатами якої складено
акт №335, в якому зафіксовано факт
невиконання відповідачем нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2007 році, а саме 2 інвалідів.

На підставі акту звірки №335
позивачем складено розрахунок суми
заборгованості по сплаті
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті робочі місця для
працевлаштування інвалідів в розмірі
17456 грн 52 коп. та нарахованої пені в
розмірі 4778 грн. 88 коп.

Під час розгляду справи в суді
першої інстанції встановлено, що
відповідач не працевлаштував 1
інваліда, тому позивач уточнив позовні
вимоги та зменшив суму
адміністративно-господарських санкцій
до 8728 грн. 26 коп. та пені до 2389 грн
44 коп.

У 2007 році на підприємстві
працювали інваліди ІІІ групи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що
підтверджується копіями пенсійних
посвідчень та витягами з актів огляду
МСЕК.

Трудовий договір між
відповідачем та ОСОБА_5 укладено 1
вересня 2005 року, з ОСОБА_6 23
березня 2007 року, з ОСОБА_4 22 квітня
2004 року, з ОСОБА_3 27 березня 2004 року.
Дані договори зареєстровані в
Долинському районному центрі
зайнятості. Трудовий договір з ОСОБА_3
розірвано сторонами 31 серпня 2007 року.

Згідно з матеріалами справи,
відповідачем 22 березня 2007 року, 7 липня
2007 року та 25 липня 2007 року до
Долинського районного центру
зайнятості подавались звіти про
наявність вакансій за формою №3-ПН, в
яких в графі «додаткові вимоги» у
колонці « 15» зазначалась інформація
щодо наявності вакантних місць для
працевлаштування інвалідів.

25 лютого 2008 року відповідачем на
виконання вимог статті 19 Закону №875-XII
подано звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2007 рік
за формою 10-ПІ.

Крім того, постановою Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 22 жовтня 2010 року закрито
провадження у справі про вчинення
ОСОБА_2 адміністративного
правопорушення передбаченого частиною
другою статті 188-1 Кодексу України про
адміністративні правопорушення у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу правопорушення. Даною статтею
передбачена відповідальність за
невиконання посадовою особою, яка
користується правом прийняття на
роботу і звільнення, розпорядження
виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради, місцевої
державної адміністрації або рішення
служби у справах дітей чи рішення
іншого органу про працевлаштування
осіб, забезпечення роботою яких
відповідно до законодавства покладено
на ці органи.

Частиною другою статті 17 Закону
№875-XII встановлено, що підприємства,
установи і організації за рахунок
коштів Фонду соціального захисту
інвалідів або за рішенням місцевої
ради за рахунок власних коштів, у разі
необхідності, створюють спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, здійснюючи для цього
адаптацію основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Відповідно до частини першої
статті 20 вказаного Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Згідно статті 18 Закону №875-XII
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною третьою статті 18-1 Закону
№875-XII передбачено, що державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

З огляду на викладене, відповідач
здійснив всі залежні від нього дії для
забезпечення необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, тому обґрунтованими є
висновки судів першої та апеляційної
інстанцій про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Доводи касаційної скарги
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної
інстанцій повно і всебічно встановили
обставини справи, дали їм належну
юридичну оцінку, правильно застосували
норми матеріального і процесуального
права, тому відсутні підстави для
скасування або зміни прийнятих ними
рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И
В:

Касаційну скаргу
Івано-Франківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 червня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й.
Рецебуринський

Судді
В.І.
Ємельянова

М.М. Олексієнко