Справа № 2а-13460/12/0170/4
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ К/800/37516/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі Автономної
Республіки Крим Державної податкової
служби

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18.03.2013 р.

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2013 р.

у справі № 2а-13460/12/0170/4

за позовом Акціонерного товариства
закритого типу «Вітас»

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство закритого типу
«Вітас» (далі - позивач, АТЗТ «Вітас»)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової служби (далі
- відповідач, ДПІ у м. Сімферополі) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18.03.2013 р. позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м.
Сімферополі від 20.11.2012 року №.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2013 р. постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18.03.2013 р. залишено
без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у м.
Сімферополі, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 18.03.2013 р.
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2013 р. і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

ДПІ у м. Сімферополі проведено невиїзну
документальну позапланову перевірку
про неможливість проведення
фінансово-господарських операцій
позивача за період з 01.01.2011 року по
30.06.2012 року, за результатами якої
складено акт від 08.11.2012 року
№8790/22-1/20732633.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 розділу II,
п.51.1 ст.51, п.п. «б» п.176.2 ст.176, п.119.2 ст.119
Податкового кодексу України, а саме
податкові розрахунки форми №1ДФ про
суми доходів, які отримані фізичними
особами - підприємцями та громадянами
згідно цивільно-правових договорів за 1
квартал 2011 року надані з порушенням
граничного терміну.

Як також зазначено в акті перевірки,
позивачем несвоєчасно подано
декларацію форми №1ДФ за 1 квартал 2011
року, з граничним терміном подання -
10.05.2011 року.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення від 20.11.2012 року
№ про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи найманих працівників всього на
суму 1,00 грн., у т.ч. 1,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до п.46.1 ст.46 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
податкова декларація, розрахунок -
документ, що подається платником
податків (у тому числі відокремленим
підрозділом у випадках, визначених цим
Кодексом) контролюючому органу у
строки, встановлені законом, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку

Пунктом 49.3 ст.49 ПК України визначено, що
податкова декларація подається до
органу державної податкової служби за
вибором платника податків, якщо інше не
передбачено цим Кодексом, в один із
таких способів: а) особисто платником
податків або уповноваженою на це
особою; б) надсилається поштою з
повідомленням про вручення та з описом
вкладення; в) засобами електронного
зв'язку в електронній формі з
дотриманням умови щодо реєстрації
електронного підпису підзвітних осіб у
порядку, визначеному законодавством.

Згідно з п.49.5, п.49.6 ст.49 ПК України у разі
надсилання податкової декларації
поштою, платник податку зобов'язаний
здійснити таке відправлення на адресу
відповідного органу державної
податкової служби не пізніше ніж за
десять днів до закінчення граничного
строку подання податкової декларації,
визначеного цією статтею, а при поданні
податкової звітності в електронній
формі, - не пізніше закінчення
останньої години дня, в якому спливає
такий граничний строк.

Прийняття податкової декларації є
обов'язком органу державної податкової
служби. Під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа органу державної податкової
служби, в якому перебуває на обліку
платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 ст.48 цього Кодексу. Інші
показники, зазначені в податковій
декларації платника податків, до її
прийняття перевірці не підлягають (п.
49.8 ст. 49 ПК України).

Приписами п. 49.15 ст.49 ПК України
передбачено, що податкова декларація,
надіслана платником податків або його
представником поштою або засобами
електронного зв'язку, вважається
неподаною за умови її заповнення з
порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті
48 цього Кодексу та надсилання
податковим органом платнику податків
письмової відмови у прийнятті його
податкової декларації.

Підпунктом 49.18.2 п.49.18 ст. 49 ПК України
встановлено, що податкові декларації,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, зокрема, подаються за базовий
звітний (податковий) період, що
дорівнює календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя).

Окремою статтею 51 ПК України
передбачено обов'язок податкового
агента подавати у строки, встановлені
цим Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків, а також сум
нарахованого та утриманого з них
податку органу державної податкової
служби за місцем свого обліку.

Відповідно до п.п. «а», «б» п.176.2 ст.176 ПК
України податковий агент зобов'язаний
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій, позивач є
податковим агентом щодо податку на
доходи найманих працівників та
зобов'язаний протягом 40 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем звітного податкового
(кварталу), подавати до відповідних
органів податкової служби податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку (найманих працівників) і сум
утриманого з них податку за формою
№1ДФ.

Також судами встановлено, що 05.05.2011 р.
АТЗТ «Вітас» подано до відправлення у
ДПІ у м. Сімферополі кур'єрською поштою
(службою ПП «Флай Пост Експрес»)
наступні документи, згідно переліку
вкладення: Декларація по податку на
прибуток за 1 кв.2011 року з додатком К 1/1;
звіт за формою 1ДФ за 1 квартал 2011 року
на паперовому носії та на дискеті; звіт
про суми податкових пільг, що
підтверджено копією накладної №169627 з
підписом отримання відправлення
кур'єром 05.05.2011 року.

З копії накладної №169627 вбачається, що
відправлення (з вкладенням згідно
опису) вручено отримувачу 05.05.2011 року
під підпис, скріплений печаткою ДПІ у
м.Сімферополі АР Крим.

Крім того, факт отримання податковим
органом декларації позивача форми 1ДВ
за 1 квартал 2011 року підтверджено
реєстраційним штампом вхідної
кореспонденції відповідача 05.05.2011 року
за №25491/10.

Таким чином, саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку, з яким
погоджується колегія суддів
касаційної інстанції, щодо
обґрунтованості заявлених позивачем
вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
18.03.2013 р. та ухвала Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13.06.2013 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби відхилити.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18.03.2013 р. на ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13.06.2013 р.
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В.
Муравйов