Справа № 813/5697/13-а
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р.
Справа № 876/12486/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді:
Улицького В.З.

суддів:
Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового
засідання: Дутки І.С.

представника відповідача:
Рождественська Л.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2013 року
у справі за позовом фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 до ДПІ у
Залізничному районі м. Львова про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

встановила:

У липні 2013 року фізична особа -
підприємць ОСОБА_2 звернувся з позовом
до ДПІ у Залізничному районі м. Львова
про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позивач вказував, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з
01.01.2010 року по 31.12.2012 року за
результатами якого складено акт
№645/17-20/НОМЕР_1 від 18.03.2013 року.

На підставі даного акту відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 01.04.2013
року яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 24 583,75 грн. та
№ від 01.04.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 19 731,02 грн..

Вважаючи прийняті податкові
повідомлення-рішення незаконними,
позивач звернувся до суду та просив їх
скасувати.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду оскаржив позивач.
Вважає, що оскаржувана постанова
прийнята з помилковим застосуванням
норм матеріального та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою позов
задоволити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу апелянта
слід залишити без задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ДПІ у
Залізничному районі проведено планову
виїзну документальну перевірку з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства ФОП
ОСОБА_2 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012
року, за наслідками якої складено акт
№645/17-20/НОМЕР_1 від 18.03.2013 року.

Актом перевірки зафіксовані порушення
позивачем п.198.3, п.198.4 ст.198 та п.177.2, п. 177.4,
ст.177 ПК України, в результаті чого,
занижено нарахування та сплата податку
на додану вартість на загальну суму ПДВ
- 19667,00 грн., у тому числі за червень 2012
року - 4917,00 грн. та за липень 2012 року в
сумі 14750,00 грн.; завищено суми витрат
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу на 98333,33 грн., що призвело до
заниження чистого оподатковуваного
доходу на суму 98333,33 грн. та
донарахування податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності за 2012 рік в сумі 15784,82 грн.

На підставі акта перевірки від 18.03.2013
року ДПІ у Залізничному районі
прийнято: податкове
повідомлення-рішення № від 01
квітня 2013 року про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
19667,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями 4916,75 грн., всього на суму 24583,75
грн.; податкове повідомлення-рішення
№ від 01 квітня 2013 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб за
основним платежем 15784,82 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями 3946,20
грн., всього на суму 19731,02 грн.

Підставою для прийняття оскаржених
податкових рішень стали висновки
податкового органу про те, що
формування показників податкового
кредиту за червень - липень 2012 року
здійснювалось на підставі податкових
накладних, виписаних ТзОВ «Галич -
Авто». Даючи оцінку правомірності
віднесення до складу податкового
кредиту сум ПДВ, відповідач врахував
вимоги ст. 325 Цивільного кодексу
України, в яких зазначено, що право
приватної власності на майно належить
фізичній особі, а не фізичній особі -
суб'єкту господарювання, що в свою
чергу не дає можливості вважати майно
(основні фонди), яке перебуває у
приватній власності фізичної особи,
основними фондами суб'єкта
господарювання - фізичної особи.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про законність
прийнятих податкових
повідомлень-рішень з наступних
підстав.

Встановлено, що ВАТ «Галич - Авто»
(Продавець) та фізична особа ОСОБА_2
(Покупець) уклали договір купівлі -
продажу автомобіля від 11.06.2012 року №683,
відповідно до умов якого Продавець
продає, а Покупець купує автомобіль
марки Шкода Фабія Амбішин 1,4/63. Вартість
автомобіля складає 118000,00 грн., в т.ч. ПДВ
- 19666,67 грн. Оплата за придбаний
автомобіль відбувається наступним
чином: Покупець протягом трьох днів
після укладення договору оплачує
авансовий платіж 29500,00 грн., решта
вартості автомобіля в розмірі 88500,00 грн.
Покупець оплачує протягом трьох
робочих днів з дня передачі йому
автомобіля, в тому числі і за рахунок
наданого Покупцю банком кредиту шляхом
перерахування коштів з його
позичкового рахунку. Передача
автомобіля від Продавця до Покупця
здійснюється після повної сплати
вартості автомобіля. Покупець здійснює
реєстрацію автомобіля в органах ДАІ по
довідці-рахунку, виписаній Продавцем.

На виконання умов даного договору
Продавець передав у власність Покупцю
автомобіль марки Шкода Фабія Амбішин
1,4/63 відповідно до видаткової накладної
№СН-132 від 14 червня 2012 року на суму 118000,00
грн., в т.ч. ПДВ 19666,67 грн.

ВАТ «Галич - Авто» виписало позивачу
податкові накладні: №238 від 01.06.2012 року
на суму 20000,00 грн., в т.ч. ПДВ 3333,33 грн.; №244
від 07.06.2012 року на суму 9500,00 грн., в т.ч.
ПДВ 1583,33 грн.; №255 від 14.06.2012 року на суму
88500,00 грн., в т.ч. ПДВ 14750,00 грн., що
відображено у реєстрах виданих та
отриманих податкових накладних за
червень - липень 2012 року.

На підтвердження виконання договірних
зобов'язань та оплати автомобіля,
позивач долучив платіжні доручення №76
від 01 червня 2012 року на суму 20000,00 грн.,
№78 від 07 червня 2012 року на суму 9500,00
грн., №1 від 14 червня 2012 року на суму
88500,00 грн.

На підтвердження використання
автомобіля марки Шкода Фабія Амбішин
1,4/63 в господарській діяльності
позивачем також надано копію договору
про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 31.05.2011 року між позивачем
(Виконавець) та ТзОВ «Прінт Партнер
Україна» (Замовник) та копії актів про
надання інформаційно-консалтингових
послуг даному підприємству №10 від 30
червня 2012 року, №11 від 31 липня 2012 року,
№12 від 31 липня 2012 року, №24 від 31 липня
2012 року, №25 від 31 жовтня 2012 року, №36 від
30 листопада 2012 року, №39 від 28 грудня 2012
року, №4 від 31 січня 2013 року, №7 від 28
лютого 2013 року. Представник позивача в
судовому засіданні зазначив, що
автомобіль позивачем використовувався
для виконання одного із пунктів
вищевказаного договору, а саме
розширення Виконавцем бази
контрагентів, пошук ринків збуту та
залучення інвесторів на території
України.

Також позивачем до матеріалів справи
долучено наступні докази використання
автомобіля в господарській діяльності:
видаткові накладні: №10 від 21 червня 2012
року на суму 2575,00 грн., в т.ч. ПДВ 429,17 грн.;
№11 від 23 липня 2012 року на суму 6500,00 грн.,
в т.ч. ПДВ 1083,33 грн.; №13 від 31 серпня 2012
року на суму 1681,20 грн., в т.ч. ПДВ 280,20 грн.;
№18 від 01 жовтня 2012 року на суму 8295,84
грн., в т.ч. ПДВ 1382,64 грн.; №31 від 06 грудня
2012 року на суму 1150,00 грн., в т.ч. ПДВ 191,67
грн.; №29 від 05 грудня 2012 року на суму
7180,00 грн., в т.ч. ПДВ 1196,67 грн.; №16 від 25
вересня 2012 року на суму 35604,00 грн., в т.ч.
ПДВ 5934,00 грн.; №21 від 01 листопада 2012 року
на суму 50000,06 грн., в т.ч. ПДВ 8333,34 грн.; №34
від 17 грудня 2012 року на суму 6550,00 грн., в
т.ч. ПДВ 1091,67 грн.; №3 від 06 лютого 2013 року
на суму 3100,00 грн., в т.ч. ПДВ 516,67 грн.; №5
від 27 лютого 2013 року на суму 1223,98 грн., в
т.ч. ПДВ 204,00 грн.; №2 від 05 лютого 2013 року
на суму 9423,32 грн., в т.ч. ПДВ 1570,55 грн.; №10
від 12 березня 2013 року на суму 1280,00 грн., в
т.ч. ПДВ 213,33 грн.; №11 від 21 березня 2013
року на суму 7972,56 грн., в т.ч. ПДВ 1328,76
грн.; акти надання послуг: №13 від 31.08.2012
року на суму 1681,20 грн., в т.ч. ПДВ 280,20 грн.;
№20 від 01.10.2012 року на суму 3800,00 грн., в
т.ч. ПДВ 633,33 грн.; №21 від 01.11.2012 року на
суму 1122,00 грн., в т.ч. ПДВ 187,00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Податковий кодекс України містить
наступні нормативні положення щодо
порядку формування податкового
кредиту та сплати зобов'язань з податку
на додану вартість. Відповідно до п. 198.1
ст. 198 ПК України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК
України). Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у
подальшому такі товари/послуги
фактично використовуються в операціях,
які не є об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування
відповідно до цього розділу (за
винятком випадків проведення операцій,
передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1
статті 196 цього Кодексу), чи основні
фонди переводяться до складу
невиробничих фондів або встановлено
факти недостачі (крадіжки), то з метою
оподаткування такі товари/послуги,
основні фонди вважаються проданими за
їх звичайною ціною у податковому
періоді, на який припадає таке
використання або переведення, але не
нижче ціни їх придбання (виготовлення,
будівництва, спорудження), у тому
випадку, якщо платник податку
скористався правом на податковий
кредит за цими товарами/послугами. (п.
198.5 ст. 198 ПК України). Датою
використання товарів/послуг
вважається дата визнання витрат
відповідно до розділу ІІІ цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтвердженімитними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Щодо оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем від
провадження господарської діяльності
Податковий кодекс України містить
наступні нормативні положення. Пунктом
177.1 статті 177 ПК України визначено, що
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. До
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно
зрозділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.5 ст. 177 ПК України
фізичні особи - підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи.
Підпунктом 177.5.3 пункту 177.5 статті 177
Податкового кодексу України визначено,
що остаточний розрахунок податку на
доходи фізичних осіб за звітний
податковий рік здійснюється платником
самостійно згідно з даними,
зазначеними в річній податковій
декларації, з урахуванням сплаченого
ним протягом року податку на доходи
фізичних осіб та збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності на підставі
документального підтвердження факту
їх сплати.

Встановлено, що видами діяльності
названого підприємства, згідно з
відомостями, які містяться у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, є:
виробництво інших текстильних виробів,
ремонт меблів і домашнього начиння,
інша допоміжна діяльність у сфері
транспорту, виробництво металевих
дверей і вікон, комп'ютерне
програмування, консультування з питань
інформатизації, виробництво іншого
одягу й аксесуарів, виробництво
кухонних меблів, установлення
столярних виробів, установлення та
монтаж машин і устаткування,
виробництво інших меблів, виробництво
меблів для офісів і підприємств
торгівлі, оброблення даних, розміщення
інформації на веб-вузлах і пов'язана з
ними діяльність, роздрібна торгівля
меблями, освітлювальним приладдям та
іншими товарами для дому в
спеціалізованих магазинах, інші
будівельно-монтажні роботи, роздрібна
торгівля залізними виробами,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічними виробами в
спеціалізованих магазинах.

Як стверджує представник позивача,
саме для здійснення обраних видів
діяльності позивачем укладено договір
№683 від 11.06.2012 року на придбання
автомобіля марки Шкода Фабія Амбішин
1,4/63 із ВАТ «Галич - Авто».

Представником позивача стверджував, що
придбаний автомобіль використовувався
позивачем у господарській діяльності,
а саме для надання
інформаційно-консалтингових послуг та
перевезення товарів.

Проте, видатковими накладними,
долученими до матеріалів справи, також
підтверджується той факт, що позивачем
поставлялися покупцям не тільки
малогабаритні товари, а й
великогабаритні, зокрема меблі, вікна,
дверні блоки, куток Елегант.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
технічні характеристики придбаного
позивачем автомобіля не дають
можливість здійснити перевезення
великогабаритних товарів. Щодо
наявності у власності позивача інших
транспортних засобів, то представником
позивача в судовому засіданні було
зазначено, що таких немає.

Крім того, суд також враховує, що
договір купівлі-продажу автомобіля
укладений і підписаний ОСОБА_2 як
фізичною особою а не фізичною особою -
підприємцем.

Інших вагомих доказів використання
придбаного автомобіля у господарській
діяльності позивач не надав.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач
доведено законність прийнятих
податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до переконання, що доводи
апеляційної скарги являються
безпідставними і необґрунтованими та
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому у задоволенні такої
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
13.09.2013 року у справі №813/5697/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
Р. Гулид

С. Кузьмич

Повний текст ухвали виготовлено і
підписано 14.02.2014 року