Справа № 826/13536/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко
Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі -
Грабовській Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Електрощитовий
завод "Елетон" до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкових
повідомлень - рішень від 16.05.2013 року №
, від 16.05.2013 року № , -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Електрощитовий завод «Елетон»
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкових повідомлень - рішень від
16.05.2013 року № , від 16.05.2013 року №
, в якому просив скасувати
податкове повідомлення - рішення форми
«Р» від 16.05.2013 року № та податкове
повідомлення - рішення форми «Р» від
16.05.2013 року № винесені ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва ДПС.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 жовтня 2013 року адміністративний
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
07 жовтня 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі. Свої вимоги
апелянт обґрунтовує тим, що судом
першої інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 07 жовтня 2013 року - без
змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Приймаючи рішення задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Електрощитовий завод «Елетон» надано
необхідну кількість первинних та
бухгалтерських документів, які
підтверджують реальність укладених
господарських договорів, надано
первинні документи для підтвердження
використання отриманого товару у
власній господарській діяльності,
натомість висновки податкового органу
щодо нікчемності укладених
господарських договорів між позивачем
та його контрагентом - ТОВ «Бідстрім»
ґрунтуються виключно на висновках,
викладених в Акті державної податкової
інспекції у Києво-Святошинському
районі міста Києва ДПС від 28.03.2013 року
№187/22-2/38097887 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю «Будстрім» з питань
дотримання податкового законодавства
за серпень, вересень 2012 року,
відповідно до якого у Товариства з
обмеженою відповідальністю «Будстрім»
відсутні технічний персонал, основні
засоби, виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби, тобто
адміністративно-господарська
можливість здійснення певного виду
діяльності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
Державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва ДПС
проведено позапланову невиїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю «Електрощитовий
завод «Елетон» з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на прибуток та податку на
додану вартість при взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будстрім» за
серпень 2012 року.

Перевіркою встановлено порушення
товариством з обмеженою
відповідальністю «Електрощитовий
завод «Елетон» пунктів 198.3 та 198.6 статті
198 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження позивачем
податку на додану вартість на суму 200
666,00 грн.

Крім того, перевіркою встановлено
порушення позивачем вимог пункту 138.2
статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження позивачем
податку на прибуток на суму 210 699,00 грн.

За наслідками перевірки державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва ДПС
складено акт від 23.04.2013 року №256/22-80-35379876
та прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- від 16.05.2013 року №, яким
позивачеві визначено грошове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 263 374,00 грн., у тому числі: 210 699,00
грн. - основний платіж, 52 675,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції;

- від 16.05.2013 року №, яким
позивачеві визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 250 833,00 грн., у тому
числі: 200 666,00 грн. - основний платіж, 50
167,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи вищевказані податкові
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві протиправним, позивач звернувся
до суду.

Обговорюючи правомірність позовних
вимог, колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до п . 198.1 та 198.2 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.4 ПК України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту,
відповідно до п. 198.6 ПК України, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Державної податкової
адміністрації України 21 грудня 2010 року
№ 969, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29 грудня 2010 року за №
1401/18696, (який набрав чинності 10 січня 2011
року та втратив чинність 16 грудня 2011
року, тобто був чинний на дату виписки
податкових накладних) та Наказу
Міністерства Фінансів України «Про
затвердження форми податкової
накладної та Порядку заповнення
податкової накладної» від 01.11.2011 року №
1379 (що також діяв на час виникнення
спірних правовідносин) податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
накладних.

В силу п. 5 Порядку податкова накладна
вважається недійсною у разі її
заповнення іншою особою, ніж зазначена
у пункті 2 цього Порядку.

Податкова накладна є підставою на
віднесення до податкового кредиту
витрат по сплаті податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку (п. 6.2 Порядку).

Згідно п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України передбачено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
03.08.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Електрощитовий
завод «Елетон» (замовник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Будстрім»
(постачальник) було укладено договір
поставки №38, відповідно до якого
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність замовнику, а
замовник прийняти та оплати продукцію,
асортимент, кількість та ціна якої
зазначена в накладних,
рахунках-фактурах, специфікаціях.

На підтвердження виконання умов
договору, руху активів в процесі
здійснення господарських операцій
позивачем надано:

- копію укладеного договору від
03.08.2012 року №38;

- копії рахунків-фактури: 0830/3 від
30.08.2012 року, 0830/4 від 30.08.2012 року, 0830/5 від
30.08.2012 року, 0831/12 від 31.08.2012 року тощо;

- копії податкових накладних: № 1302
від 30.08.2013 року, № 1303 від 30.08.2012 року, №
1304 від 30.08.2012 року, № 1316, № 1317, № 1318, № 1319,
№ 1320 від 31.08.2012 року, № 15-43 від 31.08.2012
року тощо;

- копії видаткових накладних: №
0830-3 від 30.08.2013 року, 0830-4 від 30.08.2012 року,
0830-5 від 30.08.2012 року, № 141, 140, 139, 129 - 138, №
127, 126 від 31.08.2012 року тощо;

- копії платіжних доручень: № 2147
від 24.09.2012 року, № 2164 від 27.09.2012 року, №
2098 від 10.09.2012 року, № 2175 від 28.09.2012 року №
2071 від 31.08.2012 року, № 2151 від 25.09.2012 року
тощо;

- копію журналу реєстрації
довіреностей за 2012 рік (витяг);

- копії довіреностей на отримання
продукції від товариства з обмеженою
відповідальністю «Будстрім»: № 44 від
30.08.2012 року, № 52 від 30.08.2012 року.

Колегія суддів звертає увагу на той
факт, що усі первинні документи
оформлені у відповідності до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV та
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704.

Наявні в матеріалах справи податкові
накладні, що були виписані
контрагентом позивача за
результатами укладеного договору
містять усі обов'язкові реквізити,
передбачені п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Варто також зазначити, що згідно з
правовою позицією, викладеною у Листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 року № 742/11/13-11, для
встановлення дійсності укладеного
договору необхідно враховувати, що
особа, яка видає податкову накладну,
повинна бути зареєстрованою як платник
податку на додану вартість на момент
вчинення відповідної господарської
операції.

При цьому для висновків про наявність
порушення податкового законодавства в
діях платника податків в обов'язковому
порядку необхідно з'ясувати можливу
обізнаність такого платника податку
щодо дефекту в у правовому статусі його
контрагентів. Відповідні обставини
можуть бути з'ясовані, зокрема, з
використанням даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також
офіційно оприлюднених даних щодо
анульованих свідоцтв платника податку
на додану вартість.

Так, судом першої інстанції правомірно
встановлено, що контрагент позивача на
час вчинення господарської операції
був належним чином зареєстрований як
юридична особа та як платник податків,
даний факт відповідачем також не
спростовано.

Доводи відповідача в письмових
запереченнях щодо відсутності в
доданих до позовної заяви платіжних
дорученнях обов'язкових реквізитів
(підписів, печатки), відсутності
специфікації до договору поставки від
03.08.2012 року №38 та сертифікатів якості
товару, не приймаються судом до уваги з
огляду на наступне.

Так, з письмових пояснень позивача
вбачається, що товариство з обмеженою
відповідальністю «Електрощитовий
завод «Елетон» використовує систему
Клієнт-Банк, тому в підтвердження факту
оплати надаються платіжні доручення
роздруковані з системи Клієнт-Банк, які
завірені підписом співробітника
обслуговуючого банку і печаткою,
вказане підтверджується матеріалами
справи.

Щодо відсутності специфікацій, колегія
суддів звертає увагу на той факт, що у
п.п. 1.1 зазначено, що асортимент,
кількість, ціна товару визначені у
накладних, рахунках - фактурах,
специфікаціях, тобто необхідна
наявність одного із видів первинних
документів для встановлення змісту та
обсягу господарської операції, а не
усіх трьох як помилково вважає
контролюючий орган. Так, з метою
виконання умов договору позивачем
асортимент, кількість та ціна були
зазначені в накладних та
рахунках-фактури.

Варто також зазначити, що устаткування,
яке поставлено Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будстрім» не
підлягає обов'язковій сертифікації та
відповідає вимогам нормативної
документації, а саме ГОСТ 22789
«Низьковольтні комплекті пристрої.
Загальні технічні умови», а тому
наявність сертифікатів якості не є
обов'язковим та не підтверджує
нікчемність укладених угод.

Згідно з правовою позицією Верховного
Суду України у справах, пов'язаних із
отриманням права на податковий кредит
та/або бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість, судам для
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість необхідно
з'ясувати наступні факти та їх
документальне підтвердження:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції.

2. Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку. Включенню
до складу податкового кредиту
підлягають лише суми податку, сплачені
(нараховані) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), що підлягають
використанню у господарській
діяльності платника податку (пункт 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Дана правова позиція відображена також
в Листі Вищого адміністративного суду
від 02.2011 року № 742/11/13-11.

Так, на підтвердження реальності
укладених договорів між позивачем та
ТОВ «Будекстрім» та використання
отриманого товару у власній
господарській діяльності позивачем
наголошувалось, що останній переміг у
тендері на поставку устаткування
Комунальному підприємству «Київський
метрополітен» в 2012 році, а тому між ними
були укладені договори від 26.07.2012 року
№27-ДБМ/2012 та від 31.07.2012 року №28-ДБМ/2012,
для виконання яких у позивача була
необхідність залучення Товариства з
обмеженою відповідальністю «Будстрім»
для часткового виконання замовлення,
що обґрунтовується наявністю ділової
мети та економічної доцільності.

Враховуючи те, що колегією суддів
встановлено та підтверджено
матеріалами справи факт здійснення
господарських операцій, наявність у
позивача та його контрагентів (на час
вчинення господарських операцій)
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
встановлено зв'язок між укладеним
договором та господарською діяльністю
платника податку, усі витрати
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами,
підстави для винесення оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень у
посадових осіб контролюючого органу
були відсутні.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на той факт, що як на підставу
нікчемності укладених позивачем
правочинів, податковий орган
посилається на Акт державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі міста
Києва ДПС від 28.03.2013 року №187/22-2/38097887 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будстрім» з питань
дотримання податкового законодавства
за серпень, вересень 2012 року,
відповідно до якого у Товариства з
обмеженою відповідальністю «Будстрім»
відсутні технічний персонал, основні
засоби, виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби, тобто
адміністративно-господарська
можливість здійснення певного виду
діяльності, проте такі доводи не можуть
братися колегією суддів до уваги з
огляду на наступне.

У відповідно до правової позиції
Вищого адміністративного суду України,
викладеної у Листі від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11,
оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Не є обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем доведено реальність
укладеного правочину з ТОВ «Будстрім»,
використання придбаного товару у
власній господарській діяльності, а
тому посилання відповідача на Акти
перевірки контрагента є
необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. У
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 07 жовтня 2013 року - без
змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Є.Пилипенко

Судді
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 11.02.2014 року.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.