Справа № 29892/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2010 р. справа № 2а-73/10/01

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А.
Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Управління Пенсійного фонду України в
м. Бердянську Запорізької області

на постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 квітня 2010 року у справі №
2а-73/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Бердянську Запорізької області,
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області

про поновлення пропущеного строку для
звернення до суду та стягнення
щомісячної недоплаченої допомоги
«дітям війни», -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом в якому, з урахуванням
уточнень (а.с.22-24) просив:

поновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

зобов'язати відповідача нарахувати
недоплачену як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за 2006-2008
роки в сумі 3891 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачу
відповідач керувався положеннями
нормативних актів що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 19 квітня 2010 року
адміністративний позов задоволено
частково а саме, зобов'язано Головне
Управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області здійснити
перерахунок та виплату позивачу
доплати до пенсії відповідно до
положень ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з 22.05.2005 року по 31.12.2008 року; зобов'язано
Головне Управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області при
здійснені нарахування, перерахунку та
виплати позивачу щомісячного
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" керуватися розміром
мінімальної пенсії за віком, з
урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»,встановленим на
час її виплат у період з травня-грудня
2008 року. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
м. Бердянську Запорізької області
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просило скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити рішення,
яким відмовити позивачу у задоволені
позову в повному обсязі.

Вказана постанова суду першої
інстанції оскаржена в апеляційному
порядку позивачем з підстав неповного
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
позивач просив постанову суду
скасувати та прийняти нову постанову
про задоволення позову у повному
обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1936 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.5).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність у позивача права на
перерахунок підвищення до її пенсії як
«дитині війни»з 22 травня 2008 року,
оскільки Рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп/08 від 22 травня 2008
року положення п.п.2 п.14 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
яким було внесено зміни до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та встановлено з 01 січня 2008 року
інший порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

Відповідно до ст..152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно зі ст.. 22 Закону України «Про
Конституційний суд України»рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами.

Отже, Управління Пенсійного фонду
України в м. Бердянську Запорізької
області повинно було провести
відповідний перерахунок підвищення до
пенсії позивача згідно вимог ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», починаючи з 22 травня 2008
року, та сплатити на його користь
заборгованість з цих виплат.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в м. Бердянську Запорізької
області будь яких дій з цього приводу
не здійснювало.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання Управління
пенсійного фонду України в м.
Бердянську Запорізької області
провести перерахунок позивачу
підвищення до пенсії, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суди
обґрунтовано до уваги не взяли,
оскільки питання фінансування цих
видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для
виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог і
судами першої інстанції не
розглядалися.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги позивача
щодо задоволення позовних вимог за
2006,2007 рік з наступних підстав.

Дія ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»була зупинена на 2006
рік згідно п.17 ст. 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік», N
3235-IV.

Закон України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік»не був
предметом розгляду Конституційного
Суду України, відповідно його
положення не визнавалися
неконституційними, а відтак названий
Закон підлягав застосуванню при
вирішенні питань щодо сплати
підвищення до пенсії «дітям війни».

Законом України «Про внесення змін
до Закону України «Про державний
бюджет України на 2006 рік», N 3367-IV, було
виключено пункт 17 статті 77 Закону
України N 3235-IV.

В той же час, Законом N 3367-IV було
викладено в новій редакцію ст..110 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік»згідно якої: пільги дітям
війни, передбачені абзацом сьомим
статті 5 закону України «Про соціальний
захист дітей війни», запроваджуються з
1 січня 2006 року, а статтею 6 -у 2006 році
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної ради України з питань
бюджету.

Тобто, названим Законом у 2006 році
визначено порядок реалізації ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Між тим, у 2006 році Кабінетом Міністрів
України не було встановлено порядок
підвищення пенсії особам. які мають
статус «діти війни».

За таких обставин, з огляду на
вимоги Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік», відповідач
не мав законних підстав виплачувати
підвищення до пенсії згідно до вимог
ст..6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Щодо задоволення позовних вимог
позивача за 2007 рік.

Дія ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»була призупинена
п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного суду України
№ 6-рп від 09 липня 2007 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»щодо призупинення
дії положення ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»визнані
неконституційними.

Таким чином, відповідач не мав
законних підстав для здійснення
нарахування та виплати позивачу
підвищення до пенсії з 01.01.2007 року по
09.07.2007 року.

Отже, право на отримання
підвищення пенсії у розмірах які
визначено в ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у
позивача виникла з 09.07.2007 року.

В апеляційної скарги позивач
зазначив, що встановлений ст..99 КАС
України строк, не застосовується до
спірних правовідносин. Такі висновки
обґрунтував посиланням на ч.2 ст.87
Закону України "Про пенсійне
забезпечення". Колегія суддів вважає їх
помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст..87 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
суми пенсії, не одержані своєчасно з
вини органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Таким чином, строк давності
звернення до суду не застосовується
лише до вимог щодо нарахованих пенсій.
В спірних правовідносинах підвищення
до пенсії не було нараховане пенсійним
органом, а відтак обґрунтування
позивача щодо необхідності
застосування вимог ч.2 ст..87 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" є
помилковими.

Так, відповідно ст..99 КАС України,
яка діяла в редакції на час розгляду
справи в суді першої інстанції,
відповідно до якої адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2007
рік, подано до суду 11.02.2009р., тобто з
пропуском встановлено строку
звернення до суду.

У відповідності до ст. 100 КАС України, в
редакції яка діяла на час розгляду
справи в суді першої інстанції,
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав
(наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Представник відповідача, подав до суду
заперечення на адміністративний позов
в якій наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с. 19).

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що про факт
порушення його прав йому стало відомо
лише після висвітлення таких фактів у
засобах масової інформації. Інших
поважних причин пропуску строку для
звернення до суду позивачем не
наведено.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
наведені причини пропуску
процесуального строку не можливо
визнати поважним, оскільки будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Отже, позовні вимоги в цій
частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовано обставини
справи та ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування не існує.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206
КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління
Пенсійного фонду України в м.
Бердянську Запорізької області
залишити без задоволення, а постанову
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 19 квітня 2010
року у справі № 2а-73/10 -без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
О.В. Юхименко