Справа № 822/4501/13-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4501/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Блонський
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В.,
Мельник-Томенко Ж.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної судової адміністрації
України на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Апеляційного суду Хмельницької
області, Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Хмельницькій
області, Державної казначейської
служби України про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
грошовому утриманню судді в сумі 62458,81
грн., -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Апеляційного суду Хмельницької
області, Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Хмельницькій
області, Державної казначейської
служби України про стягнення
недоотриманої заробітної плати та
грошового утримання у період за
червень-грудень 2005 року в сумі 62458,81 грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправними дії
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Хмельницькій області щодо нарахування
та виплати ОСОБА_2 заробітної плати з
порушенням норм діючого законодавства;
стягнуто з Державної судової
адміністрації України і зобов`язати
Державну казначейську службу України
провести видатки з державного бюджету,
передбачені Державній судовій
адміністрації України на користь
ОСОБА_2 в сумі 62458,81 грн., заборгованості
по заробітній платі за червень-грудень
2005 року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятими рішеннями,
Державна судова адміністрація України
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог позивачу в повному
обсязі.

На адресу суду надійшли заяви від
Міністерства фінансів України та
Апеляційного суду Хмельницької
області про розгляд справи без участі
їх представника.

Інші сторони повноважних
представників в судове засідання не
направили, хоча повідомлялися про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач з 02.08.2002 року
працює на посаді судді апеляційного
суду Хмельницької області і протягом
червня-грудня 2005 року отримував
заробітну плату.

На момент виникнення спірних
правовідносин питання оплати праці
регулював Закон України "Про статус
суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-XII,
який встановлював гарантії
незалежності суддів, включаючи їх
матеріальне і соціальне забезпечення,
у тому числі гарантії права щодо оплати
праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України
"Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року
№ 2862-XII передбачено, що розміри
посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Нормами ст. 44 Закону визначено, що
гарантований мінімальний посадовий
оклад судді не може бути меншим
встановленого в співвідношенні до
окладу Голови Верховного Суду України.
Недодержання цього принципу є
порушенням конституційного права
суддів на отримання заробітної плати
не нижче від визначеної законом та
порушенням конституційних гарантій
щодо незалежності та недоторканності
суддів.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 30.06.2005 року № 513 "Про оплату
праці Голови та заступників Голови
Конституційного Суду України" та
постановою № 514 "Про оплату праці
Голови та заступників Голови
Верховного Суду України", було
підвищено оклади, зокрема, Голові
Конституційного Суду України та Голові
Верховного Суду України.

При цьому, Кабінет Міністрів України не
привів посадові оклади суддів у
відповідність з вимогами ст. 44 Закону
України "Про статус суддів". Лише 03
вересня 2005 року Кабінет Міністрів
України прийняв постанову № 865 "Про
оплату праці суддів", якою затверджено
схеми посадових окладів інших
керівників та суддів Конституційного
Суду України, керівників та суддів
інших судів загальної юрисдикції, якою
привів оклади суддів у відповідність з
встановленим ч. 2 ст. 44 Закону України
"Про статус суддів" співвідношенням до
посадових окладів Голови Верховного
Суду України та голови суду, в якому
працює суддя.

Разом з тим, Кабінет Міністрів України
не усунув порушення вимог частини 2 ст.
44 Закону України "Про статус суддів" і
не привів оклади суддів усіх судів
України до встановленого цією нормою
співвідношення, одночасно з окладами
Голови Верховного Суду України та
Голови Конституційного Суду України, а
саме з 01.06.2005 року, оскільки надав
постанові "Про оплату праці суддів "від
3 вересня 2005 року № 865 чинності з 01.01.2006
року (пункт 5 Постанови).

Відтак, з 01.06.2005 року до 01.01.2006 року
оклади суддів не відповідали вимогам
ст. 44 Закону України "Про статус суддів".

Відповідно висновку
судово-економічної експертизи №3611-3644
від 23 лютого 2009 року заборгованість
перед позивачем по заробітній платі
становить 62458,81 грн., та 42380,15 грн.,
компенсації.

Отже, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції, що
нарахування та виплата заробітної
плати позивачу з 01 червня 2005 року по 31
грудня 2005 року включно проводилась у
меншому розмірі, що в свою чергу є
прямим порушенням закону, а відтак,
позовні вимоги про стягнення
заборгованості по заробітної платі в
сумі 62458,81 грн., за червень - грудень 2005
року є обгрунтованими.

Вірним колегія суддів вважає також
позицію суду першої інстанції щодо
позовних вимог в частині стягнення
компенсації втрати частини доходів у
зв`язку з порушенням строків виплати
заробітної плати. Зокрема, до вказаних
спірних правовідносин не можуть бути
застосовані положення Закону України
"Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати" від 19.10.2000 року №
2050-III, із змінами та доповненнями,
оскільки за правилами, визначеними
статтею 3 цього Закону, сума
компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованого, але не
виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період невиплати
доходу (інфляція місяця, за який
виплачується доход, до уваги не
береться).

Таким чином, враховуючи, що позивачем
заявлена вимога про нарахування
компенсації щодо оспорюваної суми
заробітної плати, а не нарахованої,
така вимога задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку, що позовну
заяву необхідно задовольнити
частково.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судові
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак постанову суду першої
інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 19
грудня 2013 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
27 лютого 2014 року.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Мельник-Томенко Ж. М.