Справа № 2а-4160/10/0970
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року Справа № 9104/31869/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Рибачука А.І. Клюби В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 01
березня 2011 року в справі за позовом
Комунального підприємства
«Івано-Франківськліфт» до управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області про визнання нечинними та
скасування рішень №4922, №4923 від 15.11.2010
року та вимоги про сплату боргу №Ю-1406/4
від 05.11.2010 року,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство
«Івано-Франківськліфт» звернулося з
позовом в суд до управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області про
визнання нечинними та скасування
рішень №4922, №4923 від 15.11.2010 року та
вимоги про сплату боргу №Ю-1406/4 від
05.11.2010 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначає, що відповідачем протиправно
прийняті рішення про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату (неперахування) або
несвоєчасну сплату страхувальниками
страхових внесків. Вважає, що дані
рішення суперечать чинному
законодавству, оскільки відповідачем
при нарахуванні пені та штрафних
санкцій порушено річний строк
застосування цих
адміністративно-господарських
санкцій.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 01
березня 2011 року в справі №2а-4160/10/0970
позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано
вимогу №Ю-1406/4 від 05.11.2010 року в частині
сплати боргу по фінансових санкціях і
пені в сумі 64299,14 грн. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням управлінням Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області подано
апеляційну скаргу, в якій апелянт
просить скасувати постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року в справі №2а-4160/10/0970.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що КП
«Івано-Франківськліфт» за спірний
період надавало розрахунки суми
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, в яких самостійно
нарахувало суму страхових внесків, яка
вносилась управлінням Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківськ до
карток особового рахунку позивача та
додає, що позивач допускав
прострочення платежів по страхових
внесках до Пенсійного фонду України.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1,2, ч.1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області необхідно задовольнити, а
оскаржувану постанову скасувати. При
цьому колегія суддів виходить з
наступних міркувань.

Задовольняючи частково
адміністративний позов суд першої
інстанції вказав на правомірність
застосування до позивача фінансових
санкцій та нарахування пені за вказані
у рішеннях №4922, №4923 від 15.11.2010 року
періоди і безпідставність
застосування, передбачених ст. 250
Господарського кодексу України. Проте
суд першої інстанції вказав, що крім
суми недоїмки зі страхових внесків до
оскаржуваної вимоги позивачем
включено заборгованість по
застосованих рішеннями №2516, №2517 від
02.09.2010 року фінансових санкцій в
розмірі 18 248,41 грн. та нарахованої пені -
46050,73 грн., які оскаржені до суду, а тому
в цій частинні вважав за потрібне
скасувати вимогу.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 18 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (далі - Закон)
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.
Страхові внески не включаються до
складу податків, інших обов'язкових
платежів, що складають систему
оподаткування. На ці внески не
поширюється податкове законодавство.

Згідно п.6 ст.20 Закону страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом є: для
страхувальників, зазначених у пунктах
1, 2, 4 статті 14 цього Закону, -
календарний місяць.

Підпунктом 9.3.2 пункту 9.3. статті 9
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року №21-1 ( в редакції
чинній на час винесення оскаржуваних
рішень, передбачає, що у разі, коли
страхувальник не сплачує (не
перераховує), або несвоєчасно сплачує
несвоєчасно перераховує) страхові
внески, у тому числі донараховані ним
самостійно або органами Пенсійного
фонду, накладається штраф залежно від
затримки платежу в розмірі:

- при затримці їх сплати у строк до
30 календарних днів включно, - 10%
своєчасно не сплачених зазначених сум;

- при затримці їх сплати у строк до
90 календарних днів включно, - 20%
своєчасно не сплачених зазначених сум;

- при затримці їх сплати понад 90
календарних днів включно, - 50% своєчасно
не сплачених зазначених сум;

Відповідно до ч.1,2 ст.106 Закону у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків страхувальники
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею. Суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Органи Пенсійного фонду на підставі ч.3
ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату.

Відповідно до розділу 8 пункту 2
Інструкції «Про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України
19.12.2003 року №21-1 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.04 року
№ 64/8663, органи Пенсійного фонду
надсилають страхувальникам вимогу про
сплату недоїмки в таких випадках: б)
якщо страхувальник має на кінець
звітного базового періоду недоїмку зі
сплати страхових внесків; в) якщо
страхувальник має на кінець звітного
періоду борги зі сплати фінансових
санкцій (штрафів) та пені. У випадку "б"
вимога надсилається щомісяця протягом
п'яти робочих днів, наступних за
звітним базовим періодом. Вимога
формується на підставі даних особових
рахунків платників на всю суму боргу.

На підставі частини 5 статті 106 Закону
за рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Пунктом 15 ст. 106 Закону встановлено, що
строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Як зазначив Верховний Суд України в
постанові від 06 лютого 2012 року №21-352а11
правило встановлене статтею 250
Господарського кодексу України є
загальним, у той час, як до спірних
відносин підлягає застосуванню
спеціальне, встановлене частиною
п'ятнадцятою статті 106 Закону, за яким
строк давності щодо стягнення
недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Аналогічні правові позиції вже були
висловлені Верховним Судом України у
постановах від 7 лютого 2011 року № 21-77а10
та від 25 червня 2011 року № 21-146а11.

Колегія суддів вважає помилковою
позицію суду першої інстанції про
скасування вимоги про сплату боргу в
частині сплати боргу по фінансових
санкціях та пені в сумі 64299,14 грн.,
оскільки суд на майбутнє вирішив
неправомірність прийнятих рішень про
застосування фінансових санкцій та
пені суми яких включені до вимоги про
сплату податкового боргу, що є
неприпустимим.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області необхідно
задовольнити.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ст.202,
ч.2 ст.205, ст.207, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С
Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
області задовольнити, постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року в справі №2а-4160/10/0970 - скасувати
та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
А.І. Рибачук

В.В. Клюба