Справа № 826/576/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2014 року 10:15 № 826/576/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К.Ю. при
секретарі судового засідання
Непомнящій А.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Державного підприємства
"Конструкторське бюро "Артилерійське
озброєння" до третя особа Відділу
державної виконавчої служби
Солом"янського районного управління
юстиції у м.Києві Управління
Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії
Державне підприємство
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» (далі по тексту - позивач)
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції (далі по тексту - відповідач), в
якому просить суд:
- визнати дії з опису, арешту та
вилученню транспортного засобу:
«Хюндай Н1», державний номер АА8102ВО
- визнати транспортні засоби «Хюндай
Н1», державний номер АА8102ВО, «Хюндай
Sonata», державний номер 055 - 90 КА такими, що
належать до основних засобів
виробництва державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» та не підлягають розшуку,
арешту та відчуженню для примусової
- зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції
повернути державному підприємству
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» транспортний засіб «Хюндай
Н1», державний номер АА8102ВО.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 лютого 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
до розгляду у судовому засіданні на 10
лютого 2014 року, яке відкладалось на 12
лютого 2014 року у зв'язку з необхідністю
отримання копій матеріалів спірного
виконавчого провадження.
В межах підготовчого провадження
залучено до участі у справі третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, Управління
Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва.
У судовому засіданні 12 лютого 2014 року
представник позивача підтримав
адміністративний позов, просив суд
задовольнити його. В обґрунтування
позовних вимог зазначив, що спірні
автомобілі, на які державним
виконавцем накладено арешт
відносяться до основних засобів, а тому
такі дії державного виконавця є
Представник відповідача у судовому
засіданні 12 лютого 2014 року
адміністративний позов не визнав,
просив суд відмовити у його
задоволенні. Спростовуючи заперечення
зазначив, що виконавчі дії щодо арешту
майна вчинені у відповідності до
Закону України «Про виконавче
Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Особливості провадження у справах з
приводу рішень, дій або бездіяльності
державної виконавчої служби
визначаються статтею 181 Кодексу
адміністративного судочинства
Досліджуючи питання строку звернення
до адміністративного суду, який
визначений частиною 2 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що
адміністративний позов подано з
порушенням встановлених строків, проте
з урахуванням поважності причини
пропуску строку, що виразилось у
оголошенні з 23-31 грудня 2013 року та 2-17
січня 2014 року неробочими днями, у
зв'язку з скрутним фінансовим
становищем підприємства, судом
поновлено пропущений з поважних причин
Вирішуючи адміністративну справу по
суті, суд, керуючись частиною 1 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою встановлено, що суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, виходить з того, що
оскільки позивачем як спосіб захисту
порушеного права обрано оскарження дій
виконавчої служби, суд досліджуючи
надані сторонами докази повинен
встановити відповідність дій суб'єкта
владних повноважень чинному
законодавству та законність їх
Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Судом встановлено, що на виконанні
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції перебуває зведене виконавче
провадження № 38745828 по примусовому
виконанню наказу Господарському суду
міста Києва від 28 березня 2013 року
№ 910/1936/13; виконавчого листа
Солом'янського районного суду міста
ухвали Господарського суду міста Києва
від 20 березня 2013 року № 910/1936/13;
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва від
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва №
виконавчого листа Дніпровського
районного суду міста Києва від 12
листа Солом'янського районного суду
виконавчого листа Солом'янського
районного суду міста Києва від 03 квітня
2013 року № 2-668/13; виконавчого листа
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 вересня 2013 року №
826/8937/13-а; наказу Господарського суду
міста Києва від 20 серпня 2013 року №
910/8780/13; наказу Господарського суду
міста Києва від 12 серпня 2013 року №
910/8008/13; наказу Господарського суду
міста Києва від 24 вересня 2013 року №
Солом'янського районного суду міста
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 жовтня 2013 року №
Пенсійного фонду України в
Солом'янському районі міста Києва від 18
грудня 2013 року № 897; виконавчого листа
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 грудня 2013 року №
Державне підприємство
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» є боржником у
вищезазначеному зведеному виконавчому
Судом встановлено, що 15 листопада 2013
року при примусовому виконанні
виконавчого листа Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 вересня 2013 року № 826/8937/13-а про
стягнення з Державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» заборгованості у розмірі
належить Боржнику, а саме:
транспортного засобу Hyundai H1, 2006 року
випуску, сірого кольору, державний
Не погоджуючись із вказаним діями
державного виконавця, позивач просить
суд визнати протиправними дії з опису,
арешту та вилученню майна.
Проте, Окружний адміністративний суд
міста Києва не погоджується із такими
доводами позивача з огляду на наступне.
Порядок накладання арешту на майно
визначений Законом України «Про
виконавче провадження».
Відповідно до статті 57 цього Закону
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Главою 5 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено особливості
звернення стягнення на майно юридичної
особи.

За змістом статті 65 Закону України «Про
виконавче провадження» в першу чергу
державний виконавець може звернути
стягнення на кошти боржника (готівка,
кошти боржника, що перебувають банках
або інших фінансових установах).

Відповідно до статті 66 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
відсутності у боржника - юридичної
особи коштів у обсязі, достатньому для
покриття заборгованості, стягнення
звертається на інше майно, належне
такому боржникові або закріплене за
ним, у тому числі на майно, що
обліковується на окремому балансі
філії, представництва та іншого
відокремленого підрозділу боржника -
юридичної особи (крім майна, вилученого
з обороту або обмежуваного в обороті)
незалежно від того, хто фактично
використовує це майно.

У разі якщо на зазначене майно
накладається арешт, воно реалізується
в такій черговості:

1) у першу чергу - майно, що
безпосередньо не використовується у
виробництві (цінні папери, легковий
автотранспорт, предмети дизайну офісів
та інше майно, готова продукція
(товари);

2) у другу чергу - об'єкти нерухомого
майна, верстати, обладнання, інші
основні засоби, а також сировина і
матеріали, призначені для використання
у виробництві.

Аналіз вищезазначених норм дає
підстави стверджувати, що в разі
невиконання виконавчого документу та
відсутності у боржника - юридичної
особи коштів у обсязі, достатньому для
покриття заборгованості, стягнення
звертається на інше майно, державний
виконавець може звернути стягнення
об'єкти нерухомого майна, верстати,
обладнання, інші основні засоби.

Стаття 73 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає перелік коштів,
на які не може бути звернено стягнення,
при цьому, заборону на арешт основних
засобів виробництва не передбачає.

Матеріали справи свідчать, що
постановами старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції від
15 серпня 2013 року та від 21 листопада
2013 року в межах зведеного виконавчого
провадження накладено арешт на кошти,
що містяться в усіх рахунках банку у
межах суми.

У судовому засіданні 12 лютого 2014
року представник позивача зазначив про
відсутність коштів, необхідних для
погашення боргових зобов'язань та
виконання виконавчих документів у
зведеному виконавчому провадженні.

Слід зазначити, що матеріали
справи не містять відомостей про
скасування або оскарження
вищезазначених постанов про арешт
коштів боржника.

Також, необхідно зауважити, що
Закон України «Про виконавче
провадження» визначає правовий
порядок вчинення виконавчих дій, який
передбачає в разі відсутності коштів
на рахунках Боржника проводити опис та
арешт майна останнього.

За таких обставин, суд вважає дії
державного виконавця з опису й арешту
майна правомірними та такими, що
вчинені у відповідності до приписів
Закону України «Про виконавче
провадження».

Вирішуючи адміністративну справу
по суті, судом враховано посилання на
статтю 2 Закону України «Про введення
мораторію на примусову реалізацію
майна» під примусовою реалізацією
майна розуміється відчуження об'єктів
нерухомого майна та інших основних
засобів виробництва, що забезпечують
ведення виробничої діяльності цими
підприємствами, а також акцій (часток,
паїв), що належать державі в майні інших
господарських товариств і передані до
статутних фондів цих підприємств, якщо
таке відчуження здійснюється шляхом
звернення стягнення на майно боржника
за рішеннями, що підлягають виконанню
Державною виконавчою службою.

Однак, згідно статті 124 Конституції
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Судом в ході дослідження
матеріалів справи було встановлено, що
реалізацію майна здійснено відповідно
до постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва.

Згідно статті 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» Державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів
відповідно до законів України.

Відповідно до частини 2 статті 4 цього ж
Закону України державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України.

Відповідно до ст. 6 (1) Конвенції про
захист прав людини та основних свобод,
ратифікованої Законом України N 475/97-ВР
від 17.07.97 р. "Про ратифікацію Конвенції
про захист прав і основних свобод
людини 1950 року, Першого протоколу та
протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції",
кожен при вирішенні питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на справедливий і відкритий розгляд
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом.

Згідно ст. 1 Першого Протоколу до
вказаної Конвенції, ратифікованого
Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р. "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7
та 11 до Конвенції", кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном, ніхто не може
бути позбавлений свого майна інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом або загальними
принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 2 статті 14
Кодексу адміністративного судочинства
України постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Отже, виконуючи рішення суду в
порядку визначеному Законом України
«Про виконавче провадження»
відповідач діяв у межах наданих йому
повноважень та правомірно.

При цьому, слід зазначити, що при
вирішенні зазначеної позовної вимоги
суд виходить з того, що порушень
відповідачем приписів Закону України
«Про виконавче провадження» не
встановлено, а враховуючи зміст
позовних вимог, згідно яких позивач
просить суд визнати протиправними саме
дії державного виконавця щодо опису й
арешту майна, адміністративний позов в
цій частині не підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
скаржник посилається на ухвалу
Господарського суду міста Києва від 01
серпня 2012 року № 32/332 за скаргою
Державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» на дії Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції, якою
скаргу Державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» задоволено частково,
скасовано постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у місті
Києві про розшук майна боржника від 24
травня 2012 року по виконавчому
провадженню ВП № 23323955 в частині
розшуку транспортних засобів «Хюндай
Н1», державний номер АА 8102 ВО, «Хюндай
Sonata», державний номер 055 - 90 КА.

Втім, скасування постанов державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції,
винесених в межах іншого виконавчого
провадження по примусовому виконанню
рішень інших судів, в даному випадку
постанови про розшук майна боржника в
межах виконавчого провадження
№ 23323955, не впливає на результат
вирішення даної адміністративної
справи.

Таким чином, позовна вимога про
визнання протиправним дії з опису,
арешту та вилученню транспортного
засобу: «Хюндай Н1», державний номер
АА8102ВО протиправними не підлягає
задоволенню.

Вирішуючи справу в частині
зобов'язання Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції
повернути державному підприємству
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» транспортний засіб «Хюндай
Н1», державний номер АА8102ВО суд
зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо опису,
арешту та повернення арештованого
майна є дискреційним повноваженням та
виключною компетенцією уповноваженого
органу, в даному випадку - Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду -тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч.3 ст.2 КАС України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя.

Враховуючи встановлену в даному
провадженні правомірність дій
державного виконавця щодо опису та
арешт майна позивача та недопустимість
втручання у дискреційні
повноваження, вимога про зобов'язання
Відділ державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції повернути державному
підприємству «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння»
транспортний засіб «Хюндай Н1»,
державний номер АА8102ВО розцінюється
Окружним адміністративним судом м.
Києва саме втручанням в дискреційні
повноваження відповідача та виходить
за межі завдань адміністративного
судочинства, а тому, на думку суду,
задоволена бути не може.

З огляду на вищевикладені
обставини, зокрема, правомірність дій
державного виконавця щодо опису та
арешт майна позивача та недопустимість
втручання у дискреційні повноваження
шляхом зобов'язання Відділ державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції
повернути державному підприємству
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» транспортний засіб «Хюндай
Н1», державний номер АА8102ВО, позовна
вимога про визнання транспортного
засобу «Хюндай Н1», державний номер
АА8102ВО, «Хюндай Sonata», державний номер 055
- 90 КА такими, що належать до основних
засобів виробництва державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння» та не
підлягають розшуку, арешту та
відчуженню для примусової реалізації
не підлягає задоволенню.

При цьому, питання закриття
провадження в частині вищезазначеної
вимоги судом вирішувалось та
зазначається наступне.

Відповідно до частини другої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально - правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.

Виключення з такої передумови для
оскарження рішень (дій, бездіяльності),
як наявність порушеного права, нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачена для справ щодо
оскарження нормативно - правових актів,
які можуть оскаржувати ті особи, щодо
яких можливе застосування акту.

Однією з Конституційних засад
судочинства є поширення юрисдикції
судів на всі правовідносини, що
виникають у державі, згідно з частиною
другою статті 124 Конституції України.

На підставі викладеного, суд доходить
висновків, що у випадку оскарження
позивачем дій суб'єкта владних
повноважень, які не порушують прав або
охоронюваних Законом інтересів
позивача, або не підлягають судовому
оскарженню взагалі, суд повинен
відмовити у задоволенні позову.

Закриття провадження судом вбачається
можливим тільки у випадку відсутності
владних повноважень відповідача, або у
випадку прямого визначення Законом
іншої юрисдикції заявлених вимог.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням вимог, встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов Державного
підприємства «Конструкторське бюро
«Артилерійське озброєння» не підлягає
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Конструкторське бюро «Артилерійське
озброєння» відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник