Справа № 826/20299/13-а
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2014 року 16:12 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Федорчука А.Б., при секретарі судового
засіданні Паньків В.В. розглянувши
матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віталюкс"
до Державної екологічної
інспекції у місті Києві
про скасування припису № 08/98/п.
за участю представників сторін:
від позивача: Григораш К.М.
від відповідача: Безрук Л.О.
Відповідно до частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 17.02.2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Державної екологічної
інспекції в місті Києві про скасування
припису Державної екологічної
інспекції у місті Києві від 15.11.2013 р. №
В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначає, що Відповідачем при винесені
припису було допущено порушення вимоги
В судовому засіданні представник
Позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просить їх
Представник Відповідача проти
позовних вимог заперечував в повному
обсязі, з підстав викладених в
запереченнях на позовну заяву.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва
Судом встановлено, що на підставі
Наказу Державної екологічної
інспекції у м. Києві від 29.10.2013 року № 2146
та направлення на проведення планової
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства від
29.10.2013 року № 2153 (термін проведення з
30.10.2013 року по 15.11.2013 року) Державною
екологічною інспекцією у м. Києві
проведено планову перевірку ТОВ
«Віталюкс», за результатами якої
складено акт перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами №08/1844а.
Під час перевірки було встановлені
наступні порушення: ст.ст. 17, 32, 33, 34
Закону України «Про відходи», ст. 55
Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
а саме: відсутність дозволу та лімітів
на відходи; форма 1ВТ ведеться в
неповному обсязі; передаються відходи 3
класу небезпеки підприємству, яке не
має ліцензії на даний вид відходів.
За результатом перевірки було складено
Акт № 08/1844а (надалі по тексту Акт
На підставі Акту перевірки за
порушення природоохоронного
законодавства, Відповідачем було
винесено 15 листопада 2013 року винесено
припис № 08/98/п.
В приписі зобов'язано Позивача
виконати наступні вимоги: Отримати
ліміти на утворення та розміщення
відходів (термін виконання - 2.12.2013 року);
Забезпечити повне збирання, належне
зберігання та недопущення знищення і
псування відходів, для утилізації яких
в Україні існує відповідна технологія,
що відповідає вимогам екологічної
безпеки (термін виконання - до 29.11.2013
року); Ведення форми 1ВТ (термін
виконання - до 29.11.2013 року постійно (з
дня підписання припису). Заключити
договір за підприємством, яке має
ліцензії на утилізацію відходів З
класу небезпеки (термін виконання - до
29.11.2013 року постійно).
Позивач зазначає, що вищезазначений
припис ним було отримано 02.12.2013 р., що
свою чергу призвело до невчасного
виконання припису в терміни, які
зазначені в самому приписі.
Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.
Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" від 05 квітня
2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), Закону
України "Про відходи" від 05 березня 1998
року № 187/98-ВР (далі - Закон № 187/98-ВР),
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
від 25 червня 1991 р. № 1264-XII (далі - Закон
№1264-XII), Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10 вересня 2008
року № 464, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України від 15
№ 464), Порядку розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 серпня 1998 року
№ 1218 (далі - Порядок № 1218), Порядку
ведення державного обліку та
паспортизації відходів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 01 листопада 1999 року № 2034 (далі -
Порядок № 2034), Інструкції щодо
заповнення типової форми первинної
облікової документації № 1-ВТ "Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
тари", затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 07
липня 2008 року № 342, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 09 вересня
342), Положення про державну екологічну
інспекцію в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства екології та природних
ресурсів України від 04 листопада 2011
року № 429, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25
Положення № 429) та іншими
нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначені Законом № 877-V.
Процедуру проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
у сфері охорони навколишнього
природного середовища та оформлення їх
результатів визначено Порядком № 464.
Згідно з пп. "л" пп. 4.2 п. 4 Положення № 429
Державна екологічна інспекція в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі (далі -
Держекоінспекція) відповідно до
покладених на неї завдань здійснює
державний нагляд (контроль) за
додержанням територіальними органами
центральних органів виконавчої влади,
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування в
частині здійснення делегованих їм
повноважень органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог законодавства про поводження з
відходами щодо: дотримання вимог
виданих дозволів на здійснення
операцій у сфері поводження з
відходами; дотримання вимог виданих
лімітів на утворення та розміщення
відходів; складання і ведення реєстру
об'єктів утворення відходів та реєстру
місць видалення відходів; перевезення
небезпечних відходів територією
України та транскордонних перевезень
відходів; збирання, перевезення,
зберігання, оброблення, утилізації,
знешкодження, видалення, захоронення
відходів; ведення первинного обліку
кількості, типу і складу відходів, що
утворюються, збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються, подання відповідної
статистичної звітності в
установленому порядку та
паспортизації таких відходів;
виконання вимог нормативно-технічної
та технологічної документації,
погодженої в установленому порядку,
при виробництві продукції (крім
дослідних зразків) з відходів чи з їх
використанням; недопущення змішування
та захоронення відходів, для
утилізації яких в Україні існує
відповідна технологія; дотримання
правил і режиму експлуатації
установок, виробництв з оброблення та
утилізації відходів; дотримання правил
зберігання, транспортування,
знешкодження, ліквідації, захоронення
пестицидів і агрохімікатів, токсичних
хімічних речовин, небезпечних речовин;
додержання вимог екологічної безпеки
при транспортуванні, зберіганні,
використанні, знешкодженні й похованні
хімічних засобів захисту рослин,
мінеральних добрив, токсичних речовин
і відходів; своєчасності й повноти
виконання заходів щодо захисту земель
від засмічення відходами.
Відповідно до змісту ст. 1 Закону №
187/98-ВР відходи - будь-які речовини,
матеріали і предмети, що утворилися у
процесі виробництва чи споживання, а
також товари (продукція), що повністю
або частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення; виробник відходів - фізична
або юридична особа, діяльність якої
призводить до утворення відходів;
розміщення відходів - зберігання та
захоронення відходів у спеціально
відведених для цього місцях чи
В ст. 17 Закону № 187/98-ВР зазначені
обов'язки суб'єктів господарської
діяльності у сфері поводження з
Статтями 32, 33 та 42 Закону № 187/98-ВР
визначені заходи щодо обмеження та
запобігання негативному впливу
відходів, вимоги щодо зберігання та
видалення відходів та правопорушення у
сфері поводження з відходами.
Правові, економічні та соціальні
основи організації охорони
навколишнього природного середовища в
інтересах нинішнього і майбутніх
поколінь визначені Законом №1264-XII.
В ст. 20 та 68 Закону № 1264-XII визначені
компетенція центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, в галузі охорони
навколишнього природного середовища
та використання природних ресурсів та
відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.
Під час перевірки встановлено, що ТОВ
"Віталюкс" здійснює господарську
діяльність під час якої утворюються
відходи третього небезпеки:
люмінисентні лампи гумові шини,
фільтри відпрацьовані акумуляторні
батареї, що є порушенням ст. 55 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища» ст. 32 Закону
України «Про відходи» та Постанови
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
1998 року №1218.
Згідно форми 1 ВТ, яку складено за
підписом технічного директора Бабич
О.М. на ТОВ «Віталюкс» протягом 11
місяців утворилось 1616 люмінісентних
ламп, згідно Постанови Кабінету
Міністрів України №1360 від 31 серпня та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 1998 року №1218 ТОВ «Віталюкс»
має показник загального утворення
відходів по даному виду більше 1000, а
саме, 2240 умовні одиниці, що говорить про
обов'язковість отримання ліміту на
утворення та розміщення відходів на 2013
рік, дозволу на розміщення відходів на
Також в порушення природоохоронного
законодавства ТОВ «Віталюкс» передає
відходи З класу небезпеки КП
«Київкомунсервіс» у якого не має
ліцензії на переробку даних відходів.
Відповідач зазначає, що ТОВ "Віталюкс"
на момент перевірки не надано
договорів з надання послуг з вивезення
утворених підприємством відходів для
подальшої утилізації (знищення)
спеціалізованими підприємствами.
Господарська діяльність ТОВ "Віталюкс"
супроводжується утворенням
вищевказаних відходів, ведеться при
відсутності Ліміту на утворення та
розміщення відходів на 2013 p., Дозволу на
розміщення відходів у 2013 p., що є
порушенням ст. ст. 32, 33 Закону України
«Про відходи», ст. 55 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища», Постанови Кабінету
Міністрів України № 1218 від 03.08.1998 р.
«Про затвердження порядку розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів».
ТОВ "Віталюкс" веде первинний облік
кількості, типу і складу відходів по
Формі № 1-Вт, що утворюються,
зберігаються чи утилізуються, з
порушенням норм ст. 5, 17, 26 Закону
України «Про відходи», Наказу
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 1,
липня 2008 року № 342 «Про затвердження
типової форми первинної облікової
документації № 1-ВТ "Облік відходів та
пакувальних матеріалів і тари" та
Інструкції щодо її заповнення».
Стаття 1 Закону України «Про відходи»
визначає основні терміни відходи як
вторинна сировина небезпечні відходи
та побутові відходи, а саме: виробник
відходів - фізична або юридична особа,
діяльність якої призводить до
утворення відходів; відходи як
вторинна сировина - відходи, для
утилізації та переробки яких в Україні
існують відповідні технології та
виробничо-технологічні і/або
економічні передумови; небезпечні
відходи - відходи, що мають такі
фізичні, хімічні, біологічні чи інші
небезпечні властивості, які створюють
або можуть створити значну небезпеку
для навколишнього природного
середовища і здоров'я людини та які
потребують спеціальних методів і
засобів поводження з ними; побутові
відходи - відходи, що утворюються в
процесі життя і діяльності людини в
житлових та нежитлових будинках
(тверді, великогабаритні, ремонтні,
рідкі, крім відходів, пов'язаних з
виробничою діяльністю підприємств) і
не використовуються за місцем їх
У відповідності до ст. 17 Закону
України «Про відходи» суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані: на
основі матеріально-сировинних
балансів виробництва виявляти і вести
первинний поточний облік кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються, і подавати щодо них
статистичну звітність у встановленому
порядку; надавати місцевим органам
виконавчої влади та органам місцевого
самоврядування, уповноваженим органам
виконавчої влади з питань охорони
навколишнього природного середовища
інформацію про відходи та пов'язану з
ними діяльність. Відповідна інформація
підприємством до уповноважених
органів виконавчої влади з питань
охорони навколишнього природного
середовища не подавалась;
забезпечувати повне збирання, належне
зберігання та недопущення знищення і
псування відходів, для утилізації яких
в Україні існує відповідна технологія,
що відповідає вимогам екологічної
безпеки; не допускати змішування
відходів, якщо це не передбачено
існуючою технологією та ускладнює
поводження з відходами або не доведено,
що така дія відповідає вимогам
підвищення екологічної безпеки;
здійснювати організаційні,
науково-технічні та технологічні
заходи для максимальної утилізації
відходів, реалізації чи передачі їх
іншим споживачам або підприємствам,
установам та організаціям, що
займаються збиранням, обробленням та
утилізацією відходів, а також
забезпечувати за власний рахунок
екологічно обґрунтоване видалення тих
відходів, що не підлягають утилізації;
виконувати інші обов'язки, передбачені
законодавством, щодо запобігання
забрудненню навколишнього природного
середовища відходами.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
відходи», з метою обмеження та
запобігання негативному впливу
відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється: а) вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
спеціально уповноважених органів
виконавчої влади у сфері поводження з
відходами лімітів на обсяги утворення
та розміщення відходів; б)
використовувати результати наукових
досліджень, впроваджувати -в практику
винаходи, застосовувати нову техніку,
імпортне устаткування, технології та
системи, якщо вони не передбачають
запобігання чи мінімізацію обсягів
утворення відходів на всіх стадіях
технологічного процесу, їх утилізацію
та безпечне видалення; в) визначати
місця розміщення підприємств,
установок, полігонів, комплексів,
сховищ та інших об'єктів поводження з
відходами, проектувати та будувати
регіональні і міжрегіональні
комплекси оброблення, знешкодження,
утилізації та видалення відходів, якщо
вони не відповідають екологічним та
санітарно-гігієнічним вимогам; г)
приймати рішення про розміщення і
розвиток міст та інших населених
пунктів без визначення технічних та
інших заходів щодо створення умов для
утилізації чи видалення побутових
відходів; д) вводити в дію нові і
реконструйовані підприємства та інші
об'єкти, не забезпечені устаткуванням і
технологіями для безпечного
поводження з відходами, та в разі
відсутності даних, необхідних для
оцінки їх впливу на навколишнє
природне середовище та здоров'я людини,
згідно з установленим порядком; е)
передавати чи продавати небезпечні
відходи громадянам, підприємствам,
установам та організаціям, якщо вони не
забезпечують утилізації чи видалення
цих відходів екологічно безпечним
Частинами 4, 5 статті 33 вищезазначеного
Закону зберігання та видалення
відходів здійснюється в місцях,
визначених органами місцевого
самоврядування з врахуванням вимог
земельного та природоохоронного
законодавства, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
види та кількість відходів, загальні
технічні вимоги, заходи безпеки,
відомості щодо утворення,призначення,
методів оброблення відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання. Визначені для зберігання
та видалення відходів місця чи об'єкти
повинні використовуватися лише для
заявлених на одержання дозволу
У відповідності до ч. 2 ст. 55 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища», встановлено,
що розміщення відходів дозволяється
лише за наявності спеціального дозволу
на визначених місцевими радами
територіях у межах установлених
лімітів з додержанням санітарних і
екологічних норм способом, що
забезпечує можливість їх подальшого
використання як вторинної сировини і
безпеку для навколишнього природного
середовища та здоров'я людей.
Абзацом 19 статті 1 Закону України «Про
відходи», встановлено, що розміщення
відходів у спеціально відведених
З аналізу вищезазначених норм законів
вбачається, що розміщення відходів, яке
включає в себе, зокрема, тимчасове
розміщення відходів у спеціально
відведених місцях чи об'єктах,
дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визначених
місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів.
Отже, Законом України «Про відходи» та
Законом України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
чітко встановлено обов'язок отримання
суб'єктом господарювання дозволу і
ліміту на утворення та розміщення
відходів, у тому числі у випадку їх
тимчасового розміщення у спеціально
відведених місцях чи об'єктах (до їх
утилізації чи видалення), та виникнення
зазначеного обов'язку не ставиться в
залежність від дій органів державної
У відповідності до ст. 34 Закону України
«Про відходи» визначено вимоги щодо
поводження з небезпечними відходами, а
саме: усі небезпечні відходи за
ступенем їх шкідливого впливу на
навколишнє природне середовище та на
життя і здоров'я людини відповідно до
переліку Небезпечних властивостей
поділяються на класи і підлягають
обліку. Відповідний клас відходів
визначається виробником відходів
відповідно до нормативно-правових
актів, що затверджуються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з питань екології та
природних ресурсів за погодженням з
державною санітарно-епідеміологічною
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» визначено, що розміщення
відходів дозволяється лише за
наявності спеціального дозволу на
визначених місцевими радами
територіях у межах установлених
лімітів з додержанням санітарних і
екологічних норм способом, що '
забезпечує можливість їх подальшого
використання як вторинної сировини і
безпеку для навколишнього природного
середовища та здоров'я людей.
Порядком розроблення, затвердження і
перегляду лімітів на утворення та
розміщення відходів затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 1998 р. №1218, окрім поняття
ліміт на розміщення відходів,
визначено поняття ліміт на утворення
відходів - максимальний обсяг відходів,
на який у суб'єкта права власності на
відходи (далі - власник відходів) є
документально підтверджений дозвіл на
передачу їх іншому власнику (нa
розміщення, утилізацію, знешкодження
тощо) або на утилізацію чи розміщення
Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Порядку розроблення, затвердження і
перегляду лімітів на утворення та
розміщення відходів» №1218 від 03.08.98.
ліміт на утворення відходів -
максимальний обсяг відходів, на який у
суб'єкта права власності на відходи є
документально підтверджений дозвіл на
передачу їх іншому власнику (на
розміщення, утилізацію, знешкодження
тощо) або на утилізацію чи розміщення
на своїй території. Тобто суб'єкт права
власності на відходи Повивач
зобов'язаний отримати дозвіл та ліміт
на розміщення відходів в навколишньому
природному середовищі. Виняток
визначено у п. 8 вказаної Постанови, а
саме: власники відходів, для яких
платежі за розміщення відходів усіх
класів небезпеки, які не перевищують 10
гривень на рік, власники побутових
відходів, що уклали договори на
розміщення відходів з підприємствами
комунального господарства, та власники
відходів, які одержали ліцензію на
збирання і заготівлю окремих видів
відходів як вторинної сировини,
звільняються від одержання лімітів на
утворення та розміщення відходів, що,
однак, не відноситься до класів
відходів та діяльності позивача.
Відповідно до пункту 20 Порядку
розроблення, затвердження і перегляду
лімітів на утворення та розміщення
відходів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
1998 р. №1218 відповідальність за
правильність визначення нормативів
утворення відходів, визначення лімітів
утворення та розміщення відходів,
несвоєчасне затвердження або
незатвердження лімітів утворення та
розміщення відходів несе власник
Статистична звітність щодо поводження
з відходами подається відповідно до
пункт "г" частини першої статті 17,
частина перша статті 26 Закону України
«Про відходи»; пункт 5 постанови КМУ №
2034 «Про затвердження Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
Первинний поточний облік кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються, ведеться відповідно до
пункт "г" частини першої статті 17 Закону
України «Про відходи»; підпункт 1.4
пункту 1 Інструкції, затвердженої
наказом Мінприроди № 342 Про
затвердження типової форми первинної
облікової документації N 1-ВТ "Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 01.11.99 №2034 «Про
затвердження Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів», встановлено єдині правила
ведення державного обліку та
паспортизації відходів, дія яких
поширюється на підприємства, установи,
організації всіх форм власності,
громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності, діяльність яких пов'язана з
утворенням відходів та здійсненням
операцій поводження з ними. Відповідно
до п.2 «Порядку...» первинний облік
відходів - реєстрація у формах
первинних облікових документів
(картки, журнали, анкети) відомостей про
відходи під час їх утворення на
підприємстві та здійснення операцій
Первинний облік відходів ведуть
підприємства відповідно до типових
форм первинної облікової документації
(картки, журнали, анкети) з
використанням технологічної,
нормативно-технічної,
планово-економічної, бухгалтерської та
іншої документації. Відомості для
первинного обліку відходів, що
заносяться до зазначених документів,
обумовлюються системою показників,
необхідних для заповнення форм
державної статистичної звітності та
ведення паспорта відходів.
Типові форми первинної облікової
документації про відходи згідно з
державним класифікатором ДК 010-98
"Класифікатор управлінської
документації" та інструкції щодо їх
заповнення розробляються Мінприроди
за участю Держпідприємництва інших
заінтересованих центральних органів
виконавчої влади, погоджуються з МОЗ і
затверджуються спільним наказом
Держстату та Мінприроди.
Пунктом 10 «Порядку...» передбачено, що
контроль за веденням підприємствами
первинного обліку відходів та за їх
паспортизацією здійснюється
Держекоінспекцією та її
територіальними органами, а також
іншими спеціально уповноваженими
органами виконавчої влади у сфері
поводження з відходами відповідно до
Міністерством охорони навколишнього
природного середовища України
розроблено Інструкцію щодо заповнення
типової форми первинної облікової
документації № 1-ВТ "Облік відходів та
пакувальних матеріалів і тари", яка
затверджена Наказом Мінприроди
України 07.07.2008 № 342 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 9 вересня
3 Наказу Мінприроди України 07.07.2008 № 342,
первинний облік за типовою формою та
Інструкцією, затвердженими цим
наказом, здійснюється юридичними
особами всіх форм власності, видів
економічної діяльності та
організаційно-правових форм
господарювання, фізичними
особами-підприємцями, у діяльності
яких утворюються відходи та
використовуються пакувальні матеріали
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
відходи» та додатку 1 Наказу Мінприроди
України 07.07.2008 № 342 «Про затвердження
типової форми первинної облікової
документації N 1-ВТ "Облік відходів та
пакувальних матеріалів і тари" та
Інструкції щодо її заповнення,»
розроблено типову форму наказу щодо
призначення відповідальної особи за
здійснення первинного обліку відходів
та пакувальних матеріалів і тари на
В частині посилання Позивача щодо не
отримано повідомлення щодо
необхідності отримання дозволу на
утворення та ліміту на утворення та
розміщення відходів на 2013 рік ,то
керуючись Постановою Кабінету
Міністрів №1218 від 03.08.1998 органи
Мінекоресурсів України, повинно
письмово попереджати власників
відходів на отримання дозволу та
ліміту на утворення та розміщення
відходів в навколишньому природному
середовищі. Слід зазначити, що якщо
державними органами не виконується
зазначена функція, потрібно керуватися
вимогами Законів України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
«Про відходи» та ін., які визначають
порядок поводження з відходами, так як
закони в ієрархії нормативно-правових
актів стоять вище нормативно-правових
актів Кабінету Міністрів України. Крім
того, відповідно до ст. 68 Конституції
України кожен зобов'язаний неухильно
додержуватися Конституції України та
Відповідно до ст.1 Закону України «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» документ
дозвільного характеру - дозвіл,
висновок, рішення, погодження,
свідоцтво, інший документ, який
дозвільний орган зобов'язаний видати
суб'єкту господарювання у разі надання
йому права на провадження певних дій
щодо здійснення господарської
діяльності або видів господарської
діяльності та/або без наявності якого
суб'єкт господарювання не може
проваджувати певні дії щодо здійснення
господарської діяльності1 або видів
господарської діяльності. У визначених
законом випадках правонаступник
суб'єкта господарювання має право
провадити діяльність на підставі
документів дозвільного характеру,
виданих такому суб'єкту
господарювання, у межах строку їх дії
до оформлення документів дозвільного
характеру на правонаступника такого
суб'єкта господарювання.
Дозвіл на розміщення відходів входить
до переліку документів дозвільного
характеру, який наведений у постанові
Кабінету Міністрів України від 21
травня 2009 p. N 526 «Про заходи щодо
упорядкування видачі документів
дозвільного характеру у сфері
господарської діяльності» та
видається виключно через дозвільні
Відповідно до ч. 1. ст. 4-1 Закону України
«Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» порядок
видачі документів дозвільного
характеру або відмови в їх видачі,
переоформлення, видачі дублікатів,
анулювання центральним органом
виконавчої влади, їх територіальними
(місцевими) органами встановлюється
Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 8- CT.7 Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», припис - обов'язкова для
виконання у визначені строки письмова
вимога посадової особи органу
державного нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства, п. 9 ст. 4
вищезазначеного закону визначено, що
невиконання приписів, розпоряджень та
інших розпорядчих документів органу
державного нагляду (контролю) тягне за
собою застосування штрафних санкцій до
суб'єкта господарювання згідно із
Під час розгляду справи Позивач не
надав суду достатні докази та
спростування, які були виявлені під час
перевірки та докази виконання припису.
Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
Враховуючи, що обставини справи, які,
відповідно до законодавства, повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про
необґрунтованість позовних вимог, а
отже, припис Державної екологічної
інспекції у місті Києві від 15.11.2013р.
№08/98/п прийнятий у відповідності до
вимог законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
З урахуванням викладеного, суд
приходить висновків про відмову в
задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні позову відмовити
Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.Б. Федорчук