Справа № 801/212/14
Суддя: Петренко В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 лютого 2014 року (11:39) Сімферополь
Справа №801/212/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Петренко В.В., за
участю секретаря Кузьменко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом

ОСОБА_1

до Відділу Держземагенства в
Білогірському районі АР Крим

про визнання протиправним та
скасування висновку, про спонукання до
виконання певних дій,

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_2,
довіреність № б/н від 20.01.2014, паспорт
серії НОМЕР_1;

представник відповідача - не з'явився.

Суть спору: ОСОБА_1 звернулася до
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим з
адміністративним позовом до Відділу
Держземагенства в Білогірському
районі АР Крим про визнання
протиправним та скасування висновок
про непогодження проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки позивачу
у власність для будівництва
індивідуального гаражу, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, який зазначено у
розділі 5 заключення від 10.12.2013 року
№369/03-13/519; зобов'язання відповідача
повторно розглянути проект
землеустрою з відведення земельної
ділянки позивачу для будівництва
індивідуального гаражу, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням того,
що наявність паркану на земельній
ділянці та не встановлення межових
знаків не є перешкодою для погодження
проекту землеустрою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
зазначені у заключені причини не
погодження проекту відведення
земельної ділянки не можуть бути
підставами для відмови відповідача в
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки

У судовому засіданні, яке відбулося
18.02.2014 року представник позивача
наполягав на задоволенні позовних
вимог у повному обсязі.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
день, час та місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с.44), клопотань не надав,
про поважність причин неприбуття у
судове засідання суду не повідомив.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах
справи достатньо доказів для
з'ясування обставин по справі, суд
вважає можливим на підставі статті 128
КАС України розглядати справу за
відсутністю представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 8 квітня
2011 року № 445/2011 затверджено Положення
про Державне агентство земельних
ресурсів України та встановлено, що
Державне агентство земельних ресурсів
України є правонаступником Державного
комітету України із земельних
ресурсів, у тому числі за укладеними
міжнародними договорами України,
стороною в яких є Державний комітет
України із земельних ресурсів.

Відповідно до Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України від 8 квітня 2011 року № 445/2011,
Державне агентство земельних ресурсів
України (Держземагентство України) є
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

Держземагентство України здійснює
свої повноваження безпосередньо і
через утворені в установленому порядку
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, районах, містах, а також
через міськрайонні, міжміські,
міжрайонні територіальні органи.

Оскільки відповідачу делеговані
Законом повноваження щодо реалізації
державної політики у сфері регулювання
земельних відносин, здійснюючи свої
завдання та функції у правовідносинах
з фізичними та юридичними особами, він
є суб'єктом владних повноважень. Отже,
даний спір є публічно-правовим та
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

22.02.2011 року ОСОБА_1 до Білогірської
міської ради було подано заяву про
виділення земельної ділянки для
будівництва гаражу (а.с.14).

Рішенням позачергової 7 сесії 6
скликання Білогірської міської ради
від 30.03.2011 року №96/1 дозволено позивачу
на протязі 2 років з моменту прийняття
даного рішення виготовити проект
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки
орієнтовною площею 0,0035 га для
будівництва індивідуального гаражу в
АДРЕСА_1, із земель категорії землі
житлової та громадської забудови
(а.с.11).

Рішенням 28 сесії 6 скликання
Білогірської міської ради від 25.04.2012
року №339/4 внесено зміни до пункту 1
рішення позачергової 07 сесії
Білогірської міської ради 6 скликання
№ 96/1 від 30.03.2011 року "Про дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки для будівництва
індивідуального гаража гр. ОСОБА_1." -
площа земельної ділянки, що
передається у власність гр.ОСОБА_1 у
АДРЕСА_1 для будівництва
індивідуального гаража, вважати 0,0038 га
(а.с.12).

Рішенням 50 сесії 6 скликання
Білогірської міської ради від 31.07.2013
року №627/5 від 31.07.2013 року продовжено
позивачу строком на 1 рік дію рішення 07
сесії 6 скликання Білогірської міської
ради № 96/1 від 30.03.2011 року про розробку
проекту землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки площею 0,0038
га в АДРЕСА_1 ) для будівництва
індивідуального гаражу із земель
категорії житлової та громадської
забудови (а.с.13).

За замовленням позивача
землевпорядною організацією TOB
«Інститут Кримземпроект», відповідно
до рішень Білогірської міської ради №
96/1 від 30.03.2011р, №339/4 від 25.04.2012р, №627/5 від
31.07.2013р. було розроблено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0038га у власність для
будівництва індивідуального гаражу м.
Білогірськ (район ППЧ) (а.с.5-26).

Розроблений проект відведення
земельної ділянки відповідно до вимог
ст. 186-1 Земельного кодексу України було
надано на погодження до Відділу
Держземагентства у Білогірському
районі АР Крим.

За наслідками розгляду проекту
відведення земельної ділянки Відділом
Держземагентства у Білогірському
районі АР Крим надано Висновок від
10.12.2013р. №369/03-13/519 (а.с.27).

Відповідно до Розділу V «Виводи»
зазначеного Висновку проект
відведення земельної ділянки
відповідачем не погоджено з наступної
причини:

«Пояснити наявність паркану, на
земельній ділянці що підлягає
відведенню, якщо він раніше на
виділявся. Встановити межові знаки
встановленого зразку у відповідності з
Інструкцією про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) і їх закріплення
межовими знаками, затвердженої наказом
Держкомзему від 18.05.2010 року №376, з
урахуванням внесених змін від 03.07.2013р.»
(зворотній бік а.с.27).

Не погодившись з відмовою Білогірської
міської ради про непогодження проекту
землеустрою з відведення земельної
ділянки позивачу у власність для
будівництва індивідуального гаражу
позивач звернувся до суду. Дослідивши
надані докази, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі ст.14 Конституції
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави. Право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно пункту "в" частини 3 статті 116
Земельного кодексу України безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян проводиться, зокрема, у разі
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Порядок здійснення безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами визначено статтею 118
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України).

Відповідно до ч. 6 ст.118 ЗК України,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства,
веденняособистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Згідно із ч.7 ст.118 ЗК України,
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян суб'єктами
господарювання, що є виконавцями робіт
із землеустрою згідно із законом, у
строки, що обумовлюються угодою сторін.

Суд зазначає, що позивачем були
дотриманні положення Земельного
кодексу України.

Відповідно до ч.1,2 ст. 186-1 ЗК України,
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок усіх категорій та
форм власності підлягає обов'язковому
погодженню з територіальним органом
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин.
Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у межах населеного
пункту або земельної ділянки за межами
населеного пункту, на якій розташовано
об'єкт будівництва або планується
розташування такого об'єкта, подається
також на погодження до структурних
підрозділів районних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій у сфері містобудування
та архітектури, а якщо місто не входить
до території певного району, - до
виконавчого органу міської ради у
сфері містобудування та архітектури, а
в разі, якщо такий орган не утворений, -
до органу виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань
містобудування та архітектури чи
структурного підрозділу обласної
державної адміністрації з питань
містобудування та архітектури.

Відповідно до Наказу Міністерства
аграрної політики України № 40 від
25.01.2013р., зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 14.02.2013р.,
було внесено зміни до Положення про
Головне управління Державного
земельного агентства в області,
затвердженого 10.05.2012р. Відповідно до
зазначених змін, головні управління
Держземагенства в областях, містах
Києві та Севастополі наділено
повноваженнями щодо передачі
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або
користування для всіх потреб.

Згідно ч.4,5 ст. 186-1 ЗК України, розробник
подає на погодження до органу,
визначеного в частині першій цієї
статті, за місцем розташування
земельної ділянки оригінал проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, а до органів, зазначених у
частинах другій і третій цієї статті, -
завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій -
третій цієї статті, зобов'язані
протягом десяти робочих днів з дня
одержання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або копії
такого проекту безоплатно надати або
надіслати рекомендованим листом з
повідомленням розробнику свої
висновки про його погодження або про
відмову в такому погодженні з
обов'язковим посиланням на закони та
прийняті відповідно до них
нормативно-правові акти, що регулюють
відносини у відповідній сфері.

Пунктом 6 ст.186-1 ЗК України визначено, що
підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Суд зазначає, що Висновок від 10.12.2013
року №369/03-13/519 не містить будь-яких
посилань на закони та прийняті
відповідно до них нормативно-правові
акти, що регулюють відносини у
відповідній сфері, які не були
дотримані позивачем при зверненні щодо
погодження проектної документації, що
є порушенням вимог ч.5 ст.186-1 ЗК України.
Відповідачем не було також дотримано
норми ч. 6 ст. 186-1 ЗК України та не
наведено належної підстави для відмови
у погодженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність позивачці, під час розгляду
справи не надано суду належних доказів,
які б підтверджували факт
невідповідності зазначеного проекту
землеустрою вимогам чинного
законодавства або містобудівній
документації.

Посилання відповідача у висновку на
необхідність встановлення межових
знаків встановленого зразку у
відповідності з Інструкцією про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) і їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Держкомзему від 18.05.2010р. №376, з
урахуванням внесених змін від 03.07.2013р.
суд вважає безпідставними.

Відповідно до вимог п.3.8 Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, затвердженої наказом
Держкомзему від 18.05.2010р. №376, з
урахуванням змін (далі - Інструкція)
межові знаки не встановлюються за
бажанням на бажання власника
(користувача) - у разі якщо межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) збігаються з природними та
штучними лінійними спорудами і
рубежами (річками, струмками, каналами,
лісосмугами, шляхами, шляховими
спорудами, парканами, огорожами,
фасадами будівель та іншими лінійними
спорудами і рубежами тощо).

У пояснювальній записці до проекту
відведення земельної ділянки (а.с.9-10) та
Актом прийому-передачі межових знаків
від охорону (а.с.18-19) межові знаки не
були закріплені в натурі (на
місцевості), оскільки межа земельної
ділянки співпадає з твердим контуром:
капітальною 2-х поверховою житловою
забудовою, парканом кам'яним, воротами.

З зазначеного слідує, що межа земельної
ділянки, збігається зі штучними
існуючими спорудами і рубежами. За
таких умов, відповідно до п.3.8. згаданої
Інструкції межові знаки можуть бути
встановлені лише за наявності у
позивача відповідного бажання.

Відповідно до заяви від 20.08.2013 року
бажання на встановлення межових знаків
у позивача не було (а.с.8).

Відповідно до статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно зі статтею 70 вказаного Кодексу
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем на виконання
вимог частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
не надані суду належні та допустимі
докази, які підтверджують
правомірність його дій.

Доводи зазначені позивачем у
адміністративному позові щодо
протиправності дій відповідача
знайшли своє підтвердження в ході
судового розгляду та відповідають
фактичним обставинам та доказам,
встановленим судом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання не чинним рішення чи окремих
його положень.

З наведеного слідує, що скасування
рішення суб'єкта владних повноважень є
наслідок визнання цього рішення
протиправним.

В свою чергу, частиною 2 ст.11 КАС України
передбачено право суду вийти за межі
позовних вимог, тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на те, що позивачем заявлені
позовні вимоги про визнання
протиправним та скасування висновку
про непогодження проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки позивачу
у власність для будівництва
індивідуального гаражу, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, який зазначено у
розділі 5 заключення від 10.12.2013 року
№369/03-13/519; зобов'язання відповідача
повторно розглянути проект
землеустрою з відведення земельної
ділянки позивачу для будівництва
індивідуального гаражу, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1, з урахуванням того,
що наявність паркану на земельній
ділянці та не встановлення межових
знаків не є перешкодою для погодження
проекту землеустрою, тоді як належним
та достатнім способом захисту
порушеного права позивача є визнання
протиправним та скасування висновку
про непогодження проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки позивачу
у власність для будівництва
індивідуального гаражу, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язання
відповідача повторно розглянути
проект землеустрою з відведення
земельної ділянки позивачу для
будівництва індивідуального гаражу,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За таких обставин враховуючи
викладене, оцінивши надані сторонами
докази та матеріали справи у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Суд вважає необхідним стягнути на
користь позивача судовий збір у сумі
73,20грн.

Під час судового засідання, яке
відбулось 18.02.2014 року були оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до ст. 160 КАС
України постанову складено у повному
обсязі 21.02.2014 року.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати протиправним та скасувати
висновок Відділу Держземагенства в
Білогірському районі АР Крим про
непогодження проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у
власність для будівництва
індивідуального гаражу, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

2. Зобов'язати Відділ Держземагенства в
Білогірському районі АР Крим повторно
розглянути проект землеустрою з
відведення земельної ділянки ОСОБА_1
для будівництва індивідуального
гаражу, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий
збір у розмірі 73,20 грн. (сімдесят три
гривні 20 коп.) з Державного бюджету
України.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя підпис В.В.Петренко