Справа № 1322/896/12, 2а-1322/132/12
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
Справа №
135773/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 25 червня 2012 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Старосамбірської міської ради
Львівської області про визнання
протиправним та скасування рішення, -

в с т а н
о в и в :

17 травня 2012 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
відповідача - Старосамбірської міської
ради, в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення
Старосамбірської міської ради
Львівської області ХVII сесії VI
демократичного скликання від 29 березня
2012 року №876 «Про розгляд постанови
Старосамбірського міського суду від
07.02.2012 року та заяви гр..ОСОБА_1 про
передачу земельної ділянки у
власність», зобов'язати
Старосамбірську міську раду
Львівської області надати дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність, яка знаходиться під
нежитловою будівлею цілісного
майнового комплексу лазні, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Старосамбірського
районного суду Львівської області від
25 червня 2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що у спірних правовідносинах
фактично відбувся перехід права на
земельну ділянку у разі набуття права
на жилий будинок, будівлю або споруду,
таким чином, відповідно до вимог ч.1
ст.120 Земельного Кодексу України
апелянт має право на безоплатну
передачу йому у власність спірної
земельної ділянки. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому суд,
відповідно до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС
України, вважає можливим проведення
розгляду справи в їхній відсутності в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Свідоцтвом на власність №31 від 09
жовтня 1996 року, виданим
представництвом Фонду державного
майна України у Старосамбірському
районі (а.с.11), стверджується, що ОСОБА_1
відповідно до Законів України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизаці)», «Про
власність» та на підставі договору
купівлі-продажу від 25 липня 1996 року
(а.с.7-10), посвідченого у Турківській
нотаріальній конторі 09 серпня 1996 року
за №1150, а також акту прийому - передачі
від 09 жовтня 1996 року (а.с. 12) отримав
право власності на цілісний майновий
комплекс лазні, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до кадастрового плану за
вказаним цілісним майновим комплексом
закріплена земельна ділянка площею 0,2108
га.

22 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
міського голови м. Старий Самбір із
заявою про передачу йому у власність
безоплатно вищевказану земельну
ділянку площею 0,2108 га. (а.с.6).

26 жовтня 2011 року у задоволенні заяви
ОСОБА_1 про передачу йому у власність
безоплатно земельну ділянку площею 0,2108
га. за адресою: АДРЕСА_1, відмовлено, та
зазначено, що вказана земельна ділянка
для обслуговування цілісного
майнового комплексу може бути надана
заявнику - ОСОБА_1 в оренду.

10 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до Старосамбірської
міської ради, в якому просив визнати
протиправною бездіяльність
відповідача та зобов'язати вирішити
заяву про безоплатне надання у
власність спірної земельної ділянки.

Постановою Старосамбірського
районного суду Львівської області від
07 лютого 2012 року зобов'язано
Старосамбірську міську раду вирішити
заяву ОСОБА_1 про безоплатне надання у
власність земельної ділянки для
обслуговування цілісного майнового
комплексу лазні за адресою: АДРЕСА_1, у
відповідності до вимог Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

На виконання цієї постанови
Старосамбірська міська рада рішенням
від 29 березня 2012 року № 876 відмовила
ОСОБА_1 у безоплатній передачі у
власність спірної ділянки
покликаючись на те, що лазня не
відноситься до житлового будинку,
будівель або споруд, вказаних у ст.377 ЦК
України та ч.1 ст.120 ЗК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскаржуване рішення
Старосамбірської міської ради
прийнято правомірно, на підставі, у
межах повноважень та у спосіб
передбачених Конституцією та законами
України, відповідно до вимог чинного
законодавства. Позивач немає права на
безоплатне отримання спірної
земельної ділянки у власність, проте
він може скористатися правом викупу
відповідно до вимог ст.128 Земельного
Кодексу України.

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідаює
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Ст. 13 Конституції України передбачено,
що земля є об'єктом права власності
Українського народу. Від імені
Українського народу права власника
здійснюють органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин, до яких, зокрема, належить
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних діялнок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, відповідно
до цього Кодексу передбачені ст.12
Земельного кодексу України.

Згідно зі ч.1 ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Ч.3 ст.116 Земельного кодексу України
передбачено, що безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

При вирішення питання про
обґрунтованість та підставність
доводів апеляційної скарги необхідно
виходити з природи спірних
правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_1 набув право власності на
цілісний майновий комплекс лазні за
адресою: АДРЕСА_1, як на об'єкт
приватизації, відповідно до Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)».

Таким чином, застосуванню у спірних
правовідносинах підлягають приписи
ст.128 Земельного Кодексу України, якими
визначено порядок продажу земельних
ділянок державної та комунальної
власності громадянам та юридичним
особам.

Відповідно до ч.1 ст.128 Земельного
Кодексу України продаж громадянам і
юридичним особам земельних ділянок
державної (крім земельних ділянок, на
яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації) та
комунальної власності для потреб,
визначених цим Кодексом, провадиться
місцевими державними адміністраціями,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим або органами місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Ч.2 вказаної статті Земельного Кодексу
України передбачено, що громадяни та
юридичні особи, зацікавлені у
придбанні земельних ділянок у
власність, подають заяву (клопотання)
до відповідного органу виконавчої
влади або сільської, селищної, міської
ради чи державного органу
приватизації.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
позивач немає права на безоплатне
отримання спірної земельної ділянки у
власність, разом з тим, він може
скористатися правом викупу відповідно
до вимог положень ст.128 Земельного
Кодексу України.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі
приписи та фактичні обставини справи,
колегія суддів прийшла до переконання
про те, що відповідач при прийнятті
оскаржуваного рішення діяв в межах
наданих йому чинним законодавством
повноважень, а тому суд першої
інстанції прийняв правильне рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Колегія суддів вважає безпідставними
покликання апелянта на те, що судом
першої інстанції не надано належної
правової оцінки тому факту, що у
спірних правовідносинах фактично
відбувся перехід права на земельну
ділянку у разі набуття права на жилий
будинок, будівлю або споруду, тому
відповідно до вимог ч.1 ст.120 Земельного
Кодексу України апелянт має право на
безоплатну передачу йому у власність
спірної земельної ділянки, оскільки
поняття «цілісний майновий комплекс»
та «житловий будинок, будівля, споруда»
не є тотожними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відповідно
до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Старосамбірського районного суду
Львівської області від 25 червня 2012 року
у справі № 1322/896/12, 2а-1322/132/12- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик