Справа № 819/42/14-а
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без
розгляду

Справа № 819/42/14-a

19 лютого 2014 року
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

суддів Мартиць О.І., Ходачкевич Н.І.,

при секретарі судового засідання
Мельник А.В.,

за участю представника позивача
Кулініч Т.М.,

представника відповідача Стецько Н.Ю.,

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Сидорович Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Козівський цукровий
завод» до Міністерства доходів і
зборів України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Козівська об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Козівський цукровий
завод» (далі - ТзОВ «Козівський
цукровий завод», позивач) звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Міністерства доходів і зборів України,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Козівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області (далі -
Козівська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Тернопільській області, третя особа), в
якому просило:

- визнати протиправними дії, які
виявилися у неприйнятті Державною
податковою службою України
(правонаступником якої є Міністерство
доходів і зборів України) уточнюючих
податкових декларацій з податку на
прибуток підприємства;

- визнати прийнятими 26 грудня 2012 року
уточнюючі податкові декларації з
податку на прибуток підприємства за І
квартал 2012 року, за І півріччя 2012 року,
за ІІІ квартали 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26
грудня 2012 року ТзОВ «Козівський
цукровий завод» отримало квитанції № 1
шлюзу прийому звітності Державної
податкової служби України
(правонаступником якої є Міністерство
доходів і зборів України), у
відповідності до яких уточнюючі
податкові декларації з податку на
прибуток підприємства за І квартал 2012
року, за І півріччя 2012 року, за ІІІ
квартали 2012 року не прийнятті через
«помилку - закінчення дії форми».
Позивач вважає неприйняття уточнюючих
податкових декларацій контролюючим
органом неправомірним з посиланням на
положення Податкового кодексу України
(далі - ПК України), Інструкцію про
подання електронної податкової
звітності, затверджену наказом
Державної податкової адміністрації
України № 233 від 10 квітня 2008 року, наказ
Міністерства фінансів України № 1213 від
28 вересня 2011 року, яким затверджені
форми податкової декларації з податку
на прибуток підприємства, та наказ
Міністерства фінансів України № 1281 від
05 грудня 2012 року про внесення змін до
наказу № 1213 від 28 вересня 2011 року, яким
змінені форми податкової декларації з
податку на прибуток підприємства
(чинного з 01 січня 2013 року).

У додаткових письмових поясненнях від
10 лютого 2014 року № 10-02/14 ТзОВ
«Козівський цукровий завод» зазначило,
що про факт порушення своїх прав та
інтересів позивачу стало відомо 26
грудня 2012 року. При цьому, останній
вважає, що строк звернення до суду за
захистом своїх прав у спірних
правовідносинах відповідно до частини
третьої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) регулюється іншим
спеціальним законом, зокрема, пунктом
56.18 статті 56 та статтею 102 ПК України,
які встановлюють строк давності в 1095
днів, протягом яких платник податків
має право оскаржити в суді податкове
повідомлення-рішення або інше рішення
контролюючого органу (а. с. 40-41).

В судовому засіданні до початку
судового розгляду справи по суті
представники відповідача та третьої
особи заявили клопотання про залишення
позовної заяви без розгляду у зв'язку з
пропущенням позивачем строку
звернення до суду. Клопотання
обґрунтоване тим, що до спірних
правовідносин слід застосовувати
загальний строк позовної давності,
передбачений частиною другою статті 99
КАС України, що становить шість місяців
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів. Спеціальний
строк, визначений пунктом 56.18 статті 56
ПК України (протягом 1095 днів),
застосовується у випадку оскарження в
суді платником податків податкового
повідомлення-рішення або іншого
рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання. У
спірному випадку позивач оскаржує дії
контролюючого органу щодо неприйняття
податкової звітності.

Представник позивача вважає, що строк
звернення до суду не пропущено, так як
до спірних правовідносин
застосовуються положення ПК України,
яким встановлено більш тривалий строк
для звернення до адміністративного
суду для захисту прав, свобод та
інтересів у сфері адміністрування
податків та зборів.

Заслухавши думку осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
клопотання представників відповідача
та третьої особи підлягає до
задоволення, адміністративний позов
слід залишити без розгляду, з огляду на
таке.

Судом встановлено, що 26 грудня 2012 року
ТзОВ «Козівський цукровий завод»
отримало три квитанції № 1 шлюзу
прийому звітності Державної
податкової служби України
(правонаступником якої є Міністерство
доходів і зборів України), у
відповідності до яких уточнюючі
податкові декларації з податку на
прибуток підприємства за І квартал 2012
року, за І півріччя 2012 року, за ІІІ
квартали 2012 року не прийнятті через
«помилку - закінчення дії форми» (а. с.
10-11). Саме 26 грудня 2012 року позивачу
стало відомо про факт неприйняття
податкових декларацій (уточнюючих)
контролюючим органом, що
підтверджується письмовими
поясненнями позивача від 10 лютого 2014
року № 10-02/14 (а. с. 40-41) та поясненнями
представника ТзОВ «Козівський
цукровий завод», наданими у судовому
засіданні. До адміністративного суду
позивач з даним адміністративним
позовом звернувся 15 січня 2014 року (а. с.
4).

Згідно з частиною першою статті 99 КАС
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 99
КАС України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів (частина третя статті 99 КАС
України).

Зокрема, положення Податкового кодексу
України № 2755-VІ від 02 грудня 2010 року
(чинного з 01 січня 2011 року) встановлюють
строки звернення до суду щодо
оскарження окремих рішень суб'єктів
владних повноважень. Так, пункт 56.18
статті 56 ПК України в редакції, чинній
на момент перебігу строку звернення до
суду з даним позовом (грудень 2012 року),
передбачав, що з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу, платник податків має право
оскаржити в суді податкове
повідомлення-рішення або інше рішення
контролюючого органу про нарахування
грошового зобов'язання у будь-який
момент після отримання такого рішення.
Така редакція пункту 56.18 статті 56 ПК
України діяла до 31 грудня 2013 року
(включно).

З 01 січня 2014 року набрав чинності пункт
10 розділу І Закону України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо обліку та реєстрації
платників податків та удосконалення
деяких положень» від 24 жовтня 2013 року №
657-VII, яким внесено зміни до пункту 56.18
статті 56 ПК України, зокрема, даний
пункт має таку редакцію: з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу, платник податків має
право оскаржити в суді податкове
повідомлення-рішення або інше рішення
контролюючого органу у будь-який
момент після отримання такого рішення.
Дані правові норми застосовуються до
відповідних правовідносин з 01 січня 2014
року.

У спірному випадку право на звернення
до суду щодо захисту своїх прав та
інтересів у ТзОВ «Козівський цукровий
завод» виникло після 26 грудня 2012 року.
Позивач звернувся до
адміністративного суду з даним
адміністративним позовом 15 січня 2014
року, що підтверджується реєстраційним
штампом суду з зазначенням дати
надходження позовної заяви і вхідного
номера (а. с. 4). Предметом судового
оскарження є дії контролюючого органу
щодо неприйняття податкової звітності
платника податків. При цьому,
будь-якого рішення (письмового
повідомлення) про відмову у прийнятті
податкової декларації відповідачем не
приймалось.

Для визначення тривалості строку
звернення до адміністративного суду та
моменту, з яким пов'язаний початок
перебігу відповідного строку у спірних
правовідносинах, суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права. Водночас неприпустимість
зворотної дії нормативно-правового
акта полягає в тому, що запроваджені
ним нові норми не можуть
застосовуватися до правовідносин, які
існували до набрання ним чинності.
Отже, приписи нового
нормативно-правового акта не можуть
змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку.
Тривалість строку звернення до суду не
змінюється в разі подальших змін
законодавства, яке регулює відповідні
відносини. Тому строк звернення до суду
розпочинається і закінчується з
урахуванням тієї тривалості, яка
передбачалася на момент початку
перебігу відповідного строку. При
цьому, тривалість строку звернення до
суду не змінюється залежно від того,
коли було реалізоване право на позов.
Відповідно тривалість строку
звернення до адміністративного суду не
залежить від того, коли фактично було
пред'явлено позов.

Таким чином, суд застосовує до спірних
правовідносин ті правові норми, які
були чинні на момент початку перебігу
строку звернення до суду з даним
адміністративним позовом (після 26
грудня 2012 року), а саме положення
частини другої статті 99 КАС України
щодо шестимісячного строку для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи.

Суд критично оцінює обґрунтування ТзОВ
«Козівський цукровий завод» про
застосування положень пункту 56.18
статті 56 ПК України, оскільки на момент
початку перебігу строку звернення до
суду з даним адміністративним позовом
(після 26 грудня 2012 року) дана правова
норма передбачала спеціальний строк
давності, визначений статтею 102 цього
Кодексу (1095 днів), лише щодо оскарження
в суді податкового
повідомлення-рішення або іншого
рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання.

При цьому необхідно зазначити, що строк
звернення до адміністративного суду -
це проміжок часу після виникнення
спору у публічно-правових відносинах,
протягом якого особа має право
звернутися до адміністративного суду
із її заявою за вирішенням цього спору
і захистом своїх прав, свобод чи
інтересів. Встановлення процесуальних
строків законом та судом передбачено з
метою дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними,
передбачених КАС України, певних
процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному
процесі сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Частиною першою статті 100 КАС України
визначено, що адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без
розгляду як на стадії вирішення
питання про відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду (частина друга
статті 100 КАС України).

Пунктом 9 частини першої статті 155 КАС
України передбачено, що суд своєю
ухвалою залишає позовну заяву без
розгляду, якщо позовну заяву подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суд
поважними.

Відповідно до частини третьої статті 162
КАС України якщо в ході судового
розгляду справи суд встановить, що
провадження у справі відкрито за
позовною заявою, поданою з пропущенням
установленого законом строку
звернення до адміністративного суду,
або викладений в ухвалі про відкриття
провадження у справі висновок суду про
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними був передчасним, і суд не
знайде інших підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними,
позовна заява залишається без
розгляду.

Поважними за змістом вказаних норм
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до висновку, що позивач
адміністративний позов подав з
пропущенням шестимісячного строку
звернення до суду, передбаченого
частиною другою статті 99 КАС України.
При цьому, позивач пропустив строк
звернення до суду з адміністративним
позовом без поважних причин, оскільки
він не був позбавлений можливості
своєчасно оскаржити в судовому порядку
дії відповідача, які виявилися у
неприйнятті уточнюючих податкових
декларацій з податку на прибуток
підприємства.

Позивачем пропущено строк звернення до
адміністративного суду і ні в позовній
заяві, ні в судовому засіданні не
подано та не заявлено клопотання про
поновлення строку звернення до суду, не
зазначено обставин, які пов'язані з
істотними перешкодами чи труднощами
для своєчасного подання
адміністративного позову, і не додано
доказів щодо цього.

Таким чином, оскільки адміністративний
позов подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду,
представник відповідача і третьої
особи заявили клопотання про залишення
позовної заяви без розгляду у зв'язку з
пропущенням установленого законом
строку звернення до адміністративного
суду, і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, тому в порядку статті 100,
пункту 9 частини першої статті 155 КАС
України адміністративний позов
підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 99, 100, пунктом 9
частини першої статті 155, статтями 160, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представників відповідача
та третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача задовольнити.

Позовну заяву товариства з обмеженою
відповідальністю «Козівський цукровий
завод» до Міністерства доходів і
зборів України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Козівська об'єднана державна податкова
інспекція Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити дії залишити без
розгляду.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Тернопільський окружний
адміністративний суд. Апеляційна
скарга на ухвалу суду першої інстанції
подається протягом п'яти днів з дня
проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу
було постановлено в письмовому
провадженні або згідно з частиною
третьою статті 160 КАС України, або без
виклику особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений 24 лютого
2014 року.

Головуючий суддя
Чепенюк О.В.

Суддя
Мартиць О.І.

Суддя
Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя
Чепенюк О.В.