Справа № 809/284/14
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р.
Справа № 809/284/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання
Дмитрашко О.М.,

представників позивача - Верешка М.І.,
Ворох А.В.,

представника відповідача - Млинської
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом заступника прокурора
Івано-Франківської області

до Івано-Франківської обласної ради

про визнання протиправним та
скасування рішення Івано-Франківської
обласної ради №1140-26/2014 від 10.12.2013 року
«Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні»,-

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора
Івано-Франківської області (надалі -
позивач) звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Івано-Франківської обласної ради
(надалі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування рішення
Івано-Франківської обласної ради
№1140-26/2014 від 10.12.2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Адміністративний позов мотивований
тим, що оскаржуване рішення
відповідача прийняте ним із порушенням
норм Конституції України, законів
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» та інших нормативно-правових
актів, що є підставою для визнання його
протиправним та скасування.

В судовому засіданні представники
прокуратури позовні вимоги підтримали
з мотивів, викладених у
адміністративному позові. Окрім того,
додатково пояснили, що відповідач, як
орган місцевого самоврядування, діючи
не на підставі, не в межах наданих йому
повноважень та не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, прийняв оскаржуване рішення,
яке не належить до питань місцевого
значення, не входить в коло повноважень
ради та її депутатів, що є порушенням
норм Конституції України, Законів
Україні «Про місцеве самоврядування в
Україні» та «Про статус депутатів
місцевих рад».

Представник відповідача щодо
задоволення адміністративного позову
заперечила з мотивів, наведених у
письмовому запереченні від 04.02.2014 року,
що долучене до матеріалів
адміністративної справи.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників позивача та
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
дослідивши і оцінивши докази в їх
сукупності, суд установив наступне.

10 грудня 2013 року позачерговою двадцять
шостою сесією Івано-Франківської
обласної ради прийнято рішення
№1140-26/2014 «Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні» (а.с. 10-13, 14-15).

Того ж дня, вказане рішення розміщене
на офіційній інтернет-сторінці
Івано-Франківської обласної ради.

Зазначене рішення викладене в
наступній редакції:

« 1. Схвалити заяву обласної ради
(додається).

2. Звернутися до керівників
держав-членів Європейського Союзу та
Сполучених Штатів Америки, інших
демократичних держав про застосування
санкцій до Президента України та уряду
Януковича-Азарова,

3. Звернутися до Президента України та
Прем'єр-міністра України з вимогою піти
у відставку.

4. Звернутися до членів Партії регіонів
із закликом про вихід з партії.

5. Рекомендувати працівникам державних
органів влади не використовувати як
символіку у службових приміщеннях
портрети ОСОБА_4.

6. Звернутися до працівників силових
структур із застереженням щодо
недопущення неправомірних дій
відносно своїх співвітчизників пі час
проведення мирних акцій протесту.

7. Координувати дії місцевих рад
області щодо організації виїзду
представників територіальних громад
області до м. Києва.

8. Звернутися до засобів масової
інформації області щодо оперативного
висвітлення подій та ситуації, яка
склалася на території області та в
Україні загалом.

9. Рішення оприлюднити в засобах
масової інформації.»

В заяві обласної ради, яка є додатком до
оскаржуваного рішення сесії викладено
дані про суспільно-політичну ситуацію
в Україні та відношення депутатів
обласної ради до неї із зверненням до
громадян нашої держави, демократичних
держав світу, членів партії Регіонів
тощо із закликом вжити заходи до її
врегулювання демократичними засобами.

При вирішенні даної адміністративної
справи суд застосував наступне правове
регулювання спірних правовідносин.

Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997
року за №280/97-ВР, зі змінами та
доповненнями (надалі - Закон №280/97-ВР)
відповідно до Конституції України
визначає систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
№280/97-ВР місцеве самоврядування в
Україні - це гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що
місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Згідно частини 2 статті 10 Закону
№280/97-ВР районна рада є органом
місцевого самоврядування, що
представляє спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст,
у межах повноважень, визначених
Конституцією України, цим та іншими
законами, а також повноважень,
переданих їм сільськими, селищними,
міськими радами.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону
№280/97-ВР рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі
рішень.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Положеннями пункту 7 частини 1 статті 3
КАС України визначено, що суб'єкт
владних повноважень - це орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, оскаржуване рішення відповідача
є саме тим рішенням суб'єкта владних
повноважень щодо якого суд у межах
повноважень, наданих йому статтею 162
КАС України, повинен вирішити, чи
прийняте воно згідно вимог статті 2
Кодексу.

Відповідно до статті 7 Конституції
України в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Згідно статті 140 Конституції України
місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, є районні та
обласні ради.

Як зазначено судом вище, спеціальним
Законом, яким відповідно до
Конституції України визначено систему
та гарантії місцевого самоврядування в
Україні, засади організації та
діяльності, правового статусу і
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування є Закон
№280/97-ВР, статтею 10 якого встановлено,
що обласні та районні ради є органами
місцевого самоврядування, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст,
у межах повноважень, визначених
Конституцією України, цим та іншими
законами, а також повноважень,
переданих їм сільськими, селищними,
міськими радами.

Гарантії місцевого самоврядування
закріпленні статтею 71 Закону №280/97-ВР,
відповідно до якої територіальні
громади, органи та посадові особи
місцевого самоврядування самостійно
реалізують надані їм повноваження.

Поряд із цим, Конституційний Суд
України неодноразово у своїх рішеннях
аналізував політико-правову сутність
органу місцевого самоврядування.

Так, рішенням від 16.04.2009 року у справі
№1-9/2009 за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закон №280/97-ВР,
Конституційний суд України вказав на
те, що відповідно до Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. В Основному Законі
України встановлено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Виходячи з вказаних конституційних
положень в їх системному зв'язку з
положеннями статті 6 Конституції
України про те, що державна влада в
Україні здійснюється на засадах її
поділу на законодавчу, виконавчу та
судову, Конституційний Суд України у
своєму Рішенні від 26.03.2002 року у справі
№1-9/2002 визначив політико-правову
природу органів місцевого
самоврядування, які не є органами
державної влади, а є представницькими
органами, через які здійснюється право
територіальної громади самостійно
вирішувати не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто такі, які
пов'язані передусім з життєдіяльністю
територіальних громад і перелік яких
визначено у Конституції і законах
України.

Водночас, у вказаному рішенні
Конституційний Суд України вказав на
те, що гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

Повноваження обласної ради визначені
нормами статті 43 Закону №280/97-ВР (пункти
1-37 частини 1 та пункти 2,4 частини 3).
Згідно частини 2 статті 43 обласні ради
можуть розглядати і вирішувати на
пленарних засіданнях й інші питання,
віднесені до їх відання цим та іншими
законами.

Закон України «Про статус депутатів
місцевих рад» від 11.07.2002 року №93-IV, із
змінами та доповненнями (надалі - Закон
№93-IV) відповідно до Конституції
України, Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», інших
законів України визначає правовий
статус депутата сільської, селищної,
міської, районної у місті, районної,
обласної ради як представника
інтересів територіальної громади,
виборців свого виборчого округу та
рівноправного члена місцевої ради,
встановлює гарантії депутатської
діяльності та порядок відкликання
депутата місцевої ради.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті
19 Закону №93-IV оголошувати на
засіданнях ради та її органів тексти
звернень, заяв, пропозицій громадян або
їх об'єднань, якщо вони мають суспільне
значення.

У судовому засіданні встановлено, що
текст заяви, яка відповідно до пункту 1
оскаржуваного рішення схвалена на
сесії обласної ради, готувався головою
обласної ради Василем Скрипничуком.
Також, текст заяви погоджений на зборах
депутатів обласної ради (а.с. 63-64, 61-62).

Заява відображає суспільно-політичну
ситуацію в державі, що склалася на
момент її прийняття та має суспільне
значення.

Вказана заява прийнята відповідно до
регламенту Івано-Франківської
обласної ради (а.с. 65-72).

Отже, ураховуючи зазнані вище норми
Конституції України Законів №280/97-ВР,
№93-IV, Рішення Конституційного Суду
України від 16.04.2009 року у справі №1-9/2009
та від 26.03.2002 року у справі №1-9/2002 суд
дійшов переконання про те, що пункт 1
оскаржуваного рішення прийнятий на
підставі, в межах наданих обласній раді
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України. Тому, він не підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

Що стосується пунктів 2-6 оскаржуваного
рішення, суд зазначає наступне. Право
на звернення у спосіб прийняття
рішення до повноважень будь-якого
органу місцевого самоврядування не
належить.

Конституцією України у розділі ІІ
«Права, свободи та обов'язки людини і
громадянина» статтею 40 визначено, що
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Однак, таким правом наділені лише
фізичні особи, а не орган, що виключає
його з компетенції Івано-Франківської
обласної ради.

Слід зазначити, що реалізація
громадянами свого права на звернення,
що визначена у статті 40 Конституції
України, також перебуває у системному
зв'язку зі статтею 13 Закону №93-IV, яка
визначає право депутата відповідної
ради на депутатське звернення -
викладену в письмовій формі вимогу
депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції.

Окрім того, у відповідності до частини 2
статті 12 вказаного Закону, депутат
місцевої ради може направляти
одержані ним пропозиції, заяви і
скарги до відповідних органів,
підприємств, установ і організацій
незалежно від форми власності,
об'єднань громадян, якщо вирішення
питань належить до їх повноважень, які
зобов'язані розглянути їх відповідно
до закону і про результати повідомити
заявника, а також депутата місцевої
ради.

Відсутність у окремої ради, як органу
місцевого самоврядування права на
звернення, узгоджується також і з
правовою сутністю самого рішення, яке у
відповідності до вимог статті 144
Конституції України, приймається
органом місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом
і є обов'язковими до виконання на
відповідній території, а отже, оскільки
прийняте з питань, що входить до
компетенції ради, повинно нести певний
правовстановлюючий зміст, якого
звернення не має.

Таким чином, приймаючи пункти 2-6
оскаржуваного рішення, відповідач діяв
не на підставі, не у межах повноважень
та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
внаслідок чого, зазначені пункти
рішення слід визнати протиправними та
скасувати, а позовні вимоги в цій
частині задовольнити.

Окрім того, суд зазначає, що звернення,
викладені у пунктах 2-6 рішення обласної
ради по суті повністю відповідають та
дублюють текст заяви, яка схвалена
пунктом 1 рішення. Тому, на переконання
суду, після схвалення вказаної заяви
вони уже не мають актуального
значення.

Пунктом 7 оскаржуваного рішення
Івано-Франківська обласна рада
вирішила координувати дії місцевих рад
області щодо організації виїзду
представників територіальних громад
області до м. Києва. Відповідно до
пункту 8 - звернутися до засобів масової
інформації області щодо оперативного
висвітлення подій та ситуації, яка
склалася на території області та в
Україні загалом.

Оскільки, вказані пункти рішення
стосуються питань Івано-Франківської
області, суд дійшов висновку про те, що
вони прийняті на підставі, в межах
наданих Івано-Франківській обласній
раді повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України. Тому, в цій частині позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку
про правомірність пунктів 1, 7, 8
оскаржуваного рішення, слід також
визнати правомірним та таким, що не
підлягає скасуванню пункт 9 рішення
обласної ради.

Таким чином, ураховуючи встановлені в
судовому засіданні фактичні обставини
даної адміністративної справи та норми
закону, які регулюють спірні
правовідносини, суд дійшов висновку
про те, що даний позов слід
задовольнити частково. Визнати
протиправними та скасувати пункти 2, 3, 4,
5 та 6 рішення позачергової двадцять
шостої сесії Івано-Франківської
обласної ради шостого демократичного
скликання №1140-26/2014 від 10.12.2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні», а у задоволенні позовних
вимог про визнання протиправними та
скасування пунктів 1, 7, 8 та 9 рішення -
відмовити.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 11, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 2, 3, 4, 5 та 6 рішення позачергової
двадцять шостої сесії
Івано-Франківської обласної ради
шостого демократичного скликання
№1140-26/2014 від 10.12.2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

В задоволенні позовних вимог про
визнання протиправними та скасування
пунктів 1, 7, 8 та 9 рішення позачергової
двадцять шостої сесії
Івано-Франківської обласної ради
шостого демократичного скликання
№1140-26/2014 від 10.12.2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, установлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/ Ю.О.
Бобров

Постанова в повному обсязі
складена 21.02.2014 року.