Справа № 808/7509/13-а
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

05 лютого 2014 року (13 год. 55 хв.) Справа №
808/7509/13-а м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Киселя Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Столяренко О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Шевченко
Т.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони
здоров'я Запорізької обласної
державної адміністрації про
зобов'язання вчинити певні дії.

19.09.2013 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 (далі -
позивач) до Департаменту охорони
здоров'я Запорізької обласної
державної адміністрації (далі -
відповідач), в якому позивач просить
провести судове розслідування цієї
справи і прийняти процесуальне
рішення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
її неправомірно, без її на те
усвідомленої письмової згоди було
поміщено до психіатричної установи, де
поставлено діагноз про наявність у неї
психічного захворювання. Відповідач на
думку позивача не здійснив належної та
повної перевірки фактів викладених у
неодноразових зверненнях позивача
щодо неправомірного поміщення
позивача до психіатричного закладу та
поставлення діагнозу про наявність
психіатричного захворювання, тому
позивач звернувся до суду із цим
позовом.

Ухвалою від 20.09.2013 через
невідповідність позову вимогам ст. 106
КАС України його було залишено без
руху, наданий позивачу строк для
усунення недоліків справи до 10.10.2013.

Ухвалою від 11.10.2013 провадження у
справі було відкрите, судове засідання
призначене на 24.10.2013.

У судове засідання 24.10.2013
представник відповідача не прибув.

Ухвалою від 24.10.2013 за клопотанням
відповідача провадження у справі було
зупинене до 27.11.2013.

Ухвалою від 27.11.2013 провадження у справі
було поновлене, судове засідання
призначене на 27.11.2013.

Ухвалою від 27.11.2013 за клопотанням
представника відповідача провадження
у справі було зупинене до 18.12.2013.

У судове засідання 18.12.2013 особи, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, не прибули.

Ухвалою від 18.12.2013 за клопотанням
відповідача провадження у справі було
зупинене до 13.01.2014.

Ухвалою від 13.01.2014 провадження у справі
було поновлене, судове засідання
призначене на 13.01.2014.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва до 21.01.2014.

У судове засідання 21.01.2014 сторони не
прибули.

Ухвалою від 21.01.2014 за клопотанням
відповідача провадження у справі було
зупинене до 05.02.2014.

03.02.2014 від позивача до суду надійшла
заява із уточненими позовними
вимогами, відповідно до якої позивач
просить: визнати дії відповідача
неправомірними, заборонити дії
своєрідного «психологічного
переслідування» відносно позивача, як
то: незаконна госпіталізація у
психіатричний заклад, постановка на
психіатричний облік, намагання
примушування до психіатричної
допомоги; встановити що діяння
відповідача відбувалися в інтересах
третьої особи - ВАТ
«Запоріжжяобленерго»; визнати, що
позивачу завдана моральна та
матеріальна шкода.

Ухвалою від 05.02.2014 провадження у справі
було поновлене, судове засідання
призначене на 05.02.2014.

У судовому засіданні 05.02.2014 позивачем
було заявлене клопотання про залучення
до участі в справі в якості третіх осіб
- головного лікаря СТО «Психіатрія»
Паталах Ф.В., проте суд протокольною
ухвалою відмовив у задоволенні цього
клопотання, оскільки не встановив того,
що судове рішення по даній справі може
вплинути на права, свободи чи інтереси
зазначеної особи.

У судовому засіданні 05.02.2014 позивач
підтримав свої позовні вимоги у обсязі
зазначеному в заяві щодо уточнення
позовних вимог від 03.02.2014, зокрема
зазначивши, що в грудні 2011 року
позивачка перебувала на лікуванні в
Запорізькій обласній клінічній
лікарні задля встановлення групи
інвалідності з приводу захворювання на
цукровий діабет. На пропозицію
головного лікаря поліклініки та
лікаря-психіатра, оскільки останні
зазначили про безкоштовність
здійснення аналізів у психіатричному
відділенні (здійснення їх за рахунок
державного бюджету), позивач
погодилась перейти на лікування до
психіатричного відділення цього
лікувального закладу. При цьому
позивачу було зазначено, що вона зможе
у будь-який час покинути психіатричне
відділення. Коли позивач вирішив, що
обстеження вже закінчено, вона не
змогла покинути лікувальний заклад,
через те, що її не відпускали. Лише на
вимогу чоловіка позивача позивачка
була випущена з психіатричного
закладу. Позивач наполягає на тому, що
її було незаконно поміщено на
лікування до психіатричного
відділення (без її на те усвідомленої
письмової згоди). Під час перебування у
психіатричному відділенні позивачу
було призначене лікування
психіатричного захворювання,
внаслідок чого самопочуття позивачки
погіршилося. Висновку щодо наявності у
позивача цукрового діабету позивач так
і не отримав. На звернення позивача
відповідач надавав відповіді без
повного та всебічного з'ясування
обставин поміщення позивача до
психіатричного закладу та
встановлення позивачу діагнозу щодо
наявності у неї психічного
захворювання. Крім того, в судовому
засіданні позивач зазначив, що на її
думку поміщення її до психіатричного
закладу було пов'язане із наявністю
господарського спору між нею та ВАТ
«Запоріжжяобленерго». Просила
задовольнити її вимоги у повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти
задоволення вимог позивача з підстав,
викладених у письмових запереченнях,
зазначила, що за зверненнями позивача
відповідачем проводились перевірки та
відповідачу надавались письмові
відповіді на її звернення.

У судовому засіданні 05.02.2014 було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення позивача
представника відповідача, розглянувши
матеріали і з'ясувавши обставини
адміністративної справи та дослідивши
наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

В період часу з 11.11.2011 по 02.12.2011 позивач
перебував на стаціонарному лікуванні в
Запорізькій обласній клінічній
психіатричній лікарні, де їй був
поставлений діагноз психічного
розладу.

02.12.2011 позивач відмовився від
подальшого стаціонарного лікування у
зазначеному закладі і була виписана з
рекомендацією нагляду у лікаря
психіатра та прийому амбулаторного
лікування.

З 01.03.2012 позивач знаходиться на
консультативному обліку у лікаря
психіатра.

Позивач до порушення провадження у
даній справі та після порушення такого
провадження неодноразово зверталася
із заявами та скаргами до Верховної
Ради України, Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини, Кабінету
Міністрів України, Генеральної
прокуратури України, прокуратури
Запорізької області, прокуратури
Приморського району Запорізької
області, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області, Запорізької
обласної державної адміністрації, в
яких висловлювала незгоду із
встановленням їй діагнозу про
наявність психічного захворювання.
Зазначені звернення позивачки в
порядку ст. 7 Закону України «Про
звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР
(далі - Закон №393) пересилались
відповідачу за належністю.

Відповідач неодноразово надавав
позивачу відповіді про те, що порушень
вимог законодавства України під час
надання позивачу психіатричної
допомоги не було встановлено.

Вважаючи, що відповідач під час надання
відповідей на звернення позивача не
повно та всебічно дослідив порушені
позивачем питання, а поміщення
позивача у психіатричний заклад таким,
що вчинене в інтересах ВАТ
«Запоріжжяобленерго», позивач
звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинами
справи, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2
КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до положень ст. 19 Закону № 393
органи державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову;

- на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати
оскаржувані рішення у випадках,
передбачених законодавством України,
якщо вони не відповідають закону або
іншим нормативним актам, невідкладно
вживати заходів до припинення
неправомірних дій, виявляти, усувати
причини та умови, які сприяли
порушенням;

- забезпечувати поновлення
порушених прав, реальне виконання
прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою
рішень;

- письмово повідомляти
громадянина про результати перевірки
заяви чи скарги і суть прийнятого
рішення;

- вживати заходів щодо
відшкодування у встановленому законом
порядку матеріальних збитків, якщо їх
було завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги
необгрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної
передачі розгляду заяв чи скарг іншим
органам;

- особисто організовувати та
перевіряти стан розгляду заяв чи скарг
громадян, вживати заходів до усунення
причин, що їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності
можливостей розгляд звернень громадян
покладається на посадову особу чи
підрозділ службового апарату,
спеціально уповноважені здійснювати
цю роботу, в межах бюджетних
асигнувань. Це положення не скасовує
вимоги абзацу дев'ятого частини першої
цієї статті.

Судом встановлено, що на виконання
зазначених у ст. 19 зазначеного Закону
обов'язків позивачем неодноразово
проводились перевірки фактів
викладених у зверненнях позивача до
органів державної влади та
правоохоронних органів. Зокрема,
відповідачем, в межах наданих йому
законодавством України повноважень,
неодноразово організовувались
клініко-експертні комісії за профілем
медичної практики «психіатрія»,
витребувались пояснення посадових
осіб КУ «Обласна клінічна психіатрична
лікарня» ЗОР.

Суд зазначає, що відповідач кожного
разу відмовлялась з'являтися на
засідання клініко-експертних комісій,
які утворювались відповідачем.

Згідно висновків клініко-експертних
комісій (загалом було складено 4 таких
висновки на протязі 2012-2013 років)
психіатричний огляд, госпіталізація,
надання амбулаторної і стаціонарної
психіатричної допомоги лікарями
психіатрами відповідають психічному
стану позивача. Порушень чинного
законодавства при наданні медичної
допомоги позивачу з боку фахівців
психіатричної служби не встановлено.

Щодо твердження позивача про те, що
вона не давала письмової згоди на її
госпіталізацію, суд зазначає, що в
матеріалах справи наявна копія такої
згоди датована 11.11.2011, засвідчена
лікарем-психіатром Микоць Л.П.

Твердження позивача про підроблення її
підпису на зазначеній згоді судом не
беруться до уваги, оскільки жодного
доказу на підтвердження такого
твердження позивачем суду не надано.

Крім того, питання про вчинення
службового підроблення, а так само
незаконного поміщення в психіатричний
заклад, неналежного виконання медичним
працівником професійних обов'язків,
відповідальність за які передбачена
Кримінальним кодексом України,
вирішуються в іншому процесуальному
порядку - в порядку передбаченому
Кримінальним процесуальним кодексом
України.

З початку судового розгляду даної
справи суд неодноразово пояснював
позивачу її право звернення до суду у
порядку передбаченому Цивільним
процесуальним кодексом України із
позовом до лікувального закладу щодо
невірності встановленого діагнозу (ч. 2
ст. 25 Закону України «Про психіатричну
допомогу»). В період розгляду судом
першої інстанції даної справи позивач
не скористався своїм правом на
відповідний цивільний позов, а тому у
суду відсутні правові підстави для
визнання встановленого позивачу
діагнозу психічного розладу невірним.

В зв'язку із зазначеним суд доходить
висновку, що відповідачем під час
надання відповідей на звернення
позивача повно, всебічно та об'єктивно,
в межах наданих законодавством України
повноважень, було досліджено обставини
перебування позивача на лікуванні у
психіатричному закладі, а тому у суду
відсутні підстави для визнання дій
відповідача неправомірними.

З приводу вимоги позивача про
встановлення факту вчинення
відповідачем дій в інтересах ВАТ
«Запоріжжяобленерго» суд зазначає,
наступне.

Правовідносини позивача із ВАТ
«Запоріжжяобленерго» щодо оренди
належного останньому нерухомого майна
припинилися із набранням законної сили
рішенням Господарського суду
Запорізької області від 24.09.2008 по
справі №18/170/08, яким договір оренди від
01.09.1998 №27/24, укладений між ВАТ
«Запоріжжяобленерго» та позивачем
було розірвано.

Госпіталізація позивачки до
психіатричного закладу відбулась у
листопаді 2011 року.

Тобто між подією розірвання договору
оренди та госпіталізацією позивача до
психіатричного закладу минув значний
проміжок часу.

Крім того, позивач вважає саме дії
відповідача спрямованими на користь
ВАТ «Запоріжжяобленерго», але
позивачем суду не надано жодного
доказу наявності будь-якого
взаємозв'язку між правовідносинами
позивача із ВАТ «ЗАпоріжжяобленерго»
та неповною, на думку позивача,
перевіркою відповідачем фактів
викладених у її зверненнях.

З наведених підстав, суд вважає
недоведеним твердження позивача про
вчинення відповідачем, під час
вирішення порушених у зверненнях
позивача питань, дій в інтересах ВАТ
«Запоріжжяобленерго», а тому в цій
частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимоги позивача заборонити
відповідачу вчиняти «психіатричне
переслідування» позивача, яке полягає
у психіатричному контролі, незаконній
госпіталізації у психіатричний заклад,
постановці на психіатричний облік,
намагання примушування до
психіатричної допомоги, суд зазначає
наступне.

Відповідно до Положення про
Департамент охорони здоров'я
Запорізької обласної державної
адміністрації, цей орган не є
лікувальним закладом, не здійснює
лікарської практики та не надає
безпосередньо медичну допомогу.

В обґрунтування цієї вимоги позивач
посилається на відповіді відповідача
на звернення позивача, в яких
відповідач рекомендує звернутися
позивачу до районного психіатра або
обласної клінічної психіатричної
лікарні, де їй буде надана медична
допомога у повному обсязі за бюджетні
кошти.

Суд зазначає, що відповідач самостійно,
без відповідного звернення позивача не
надавав останній рекомендацій щодо
звернення до психіатра, такі
рекомендації надавались лише за
наслідками вивчення звернень позивача.
Тобто в таких відповідях відсутня
ознака переслідування позивача. Лише у
разі ж, якщо б відповідач примушував
позивача звернутися до районного
психіатра у інший спосіб окрім надання
відповідей на звернення, то такі дії
мали б ознаки примусу.

У спірній ситуації суд не вбачає у
відповідях відповідача ознак примусу
позивача до проходження
психіатричного лікування, а тому не
вбачає підстав для задоволення вимоги
позивача щодо заборони відповідачу
вчиняти «психіатричне переслідування»
позивача.

Щодо вимоги про визнання факту
спричинення позивачу моральної та
матеріальної шкоди суд зазначає, що
оскільки судом не встановлено факту
неправомірних дій відповідача
відносно позивача, порушення
відповідачем прав, свобод чи інтересів
позивача, то у суду відсутні підстави
для задоволення цієї вимоги.

З урахуванням вищевикладеного суд
доходить висновку про відсутність
правових підстав для задоволення вимог
позивача, а тому про те, що у
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 98, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Департаменту охорони
здоров'я Запорізької обласної
державної адміністрації про
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль