Справа № 825/419/14
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2014 року
Чернігів Справа №
825/419/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Баргаміної Н.М.,

за участю секретаря
Воєдило Л.П.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Дарди О.М.,

представника третьої особи
Волошко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Чернігівський міський
відділ Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області про визнання
протиправними та скасування наказів,
поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Чернігівський міський
відділ Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області, в якому, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 14.02.2014, просить
визнати протиправними та скасувати
накази відповідача № 2754 від 24.12.2013 та №
3 о/с від 10.01.2014 в частині звільнення з
органів внутрішніх справ позивача;
визнати протиправним та скасувати
наказ відповідача № 23 о/с від 07.02.2014;
поновити позивача на посаді
оперуповноваженого сектору державної
служби боротьби з економічною
злочинністю Чернігівського міського
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
накази УМВС України в Чернігівській
області в частині звільнення зі служби
є незаконними та підлягають
скасуванню, оскільки службове
розслідування стосовно позивача було
проведено з порушенням вимог статті 14
Закону України «Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ
України» та Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України, а
саме: на позивача був накладений
найсуворіший вид дисциплінарного
стягнення, враховуючи відсутність у
позивача раніше накладених стягнень та
наявність заохочень; продовження
службового розслідування не було
оформлено відповідним наказом;
позивача не було ознайомлено ні з
висновком службового розслідування, ні
з його матеріалами; фактично було
призначено два службових
розслідування; у висновку службового
розслідування не було вказано мотив та
мету вчинення дисциплінарного
проступку, що, на думку позивача, дає
підстави стверджувати, що матеріали
службового розслідування не можуть
слугувати належними та допустимими
доказами порушення ОСОБА_1 дисципліни.
Крім того, протоколи про
адміністративне правопорушення не
можуть вважатися допустимими доказами
факту вчинення позивачем прогулу.
Зазначає, що в порушення чинного
законодавства позивач був звільнений з
органів внутрішніх справ під час
перебування на стаціонарному
лікуванні, що підтверджується
відповідною довідкою про тимчасову
непрацездатність, та з підстав, не
передбачених чинним законодавством.
Крім того вважає, що у висновку не
конкретизовано, яким документом
передбачено функціональні (посадові)
обов'язки позивача, які, на думку
відповідача, порушені, а посилання на
пункти 2.6, 2.7 вказівки МВС України від
29.01.2004 № 851/Пв є безпідставним, оскільки
вказана вказівка не була зареєстрована
у встановленому законом порядку у
Міністерстві юстиції України.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов та його мотиви
підтримали повністю, посилаючись на
обставини, які викладені в позовній
заяві, просили позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
заявленого позову, надав суду
заперечення, в яких зазначив, що
позовні вимоги є безпідставними та
необґрунтованими, а тому задоволенню
не підлягають з огляду на наступне.
Проведеним службовим розслідуванням
було встановлено не виконання
позивачем пунктів 1.6, 1.7, 1.8, 1.11, 1.12, 1.13, 1.14
функціональних (посадових) обов'язків,
порушення вимог пункту 3.12
розпорядження начальника УМВС
Чернігівської області від 19.03.2007 № 92,
вимог пунктів 2.6, 2.7 вказівки МВС
України від 29.01.2004 № 851/Пв, порушення
транспортної дисципліни 29.07.2013, 17.08.2013,
17.09.2013 та 03.10.2013, а також вчинення
прогулів 29.07.2013, 17.09.0213, 03.10.2013 та
запропоновано за порушення службової
дисципліни притягнути позивача до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з ОВС України
відповідно до пункту 64 «є» Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ. 24.12.2013 було видано
наказ УМВС України в Чернігівській
області № 2757, яким прийнято рішення
звільнити позивача з органів
внутрішніх справ України. Вказаний
наказ було реалізовано шляхом видання
наказу УМВС України в Чернігівській
області № 3 о/с від 10.01.2014. Враховуючи, що
позивач ні в день звільнення, ні під час
отримання трудової книжки про
перебування на лікарняному не
повідомив відповідача, в подальшому з
метою дотримання вимог чинного
законодавства, відповідачем було
винесено наказ УМВС України в
Чернігівській області № 23 о/с від 07.02.2014
про внесення змін до наказу № 3 о/с від
10.01.2014 в частині звільнення позивача, а
саме з 15.01.2014. Зазначив, що позивач за
час проходження служби свої посадові
обов'язки не виконував, що
підтверджується відсутністю
практичних показників в роботі:
жодного злочину (кримінального
правопорушення) не викрив, жодного
адміністративного протоколу не склав,
оперативно-розшукові справи не
заводив, джерел на зв'язку не має, та не
міг виконувати, враховуючи,
відсутність службового посвідчення,
яке позивач не отримував протягом
тривалого часу, при відрядженні до
УМВС України в Чернігівській області
службове посвідчення працівника ГУМВС
України в Луганській області не здав,
самовільно виїжджав за межі гарнізону,
у період з 01.01.2013 по 09.12.0213 скоїв п'ять
порушень правил дорожнього руху, а
також вчиняв грубі порушення службової
дисципліни - прогули. Вважає, що
звільнення позивача було проведено у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Представник третьої особи в судовому
засіданні заперечував проти
заявленого позову, надав суду
заперечення, в яких зазначив, що
підставою для звільнення позивача з
органів внутрішніх справ стали ряд
факторів, які спонукали керівництво до
застосування найсуворішого виду
дисциплінарного стягнення -
звільнення. Крім того, зазначив, що
звільнення позивача відбулося за
дотримання всіх вимог діючого
законодавства України.

Заслухавши пояснення позивача та його
представника, представників
відповідача та третьої особи,
розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив
службу в органах внутрішніх справ МВС
України з 11.08.1997 та з 15.08.2013 був
призначений на посаду
оперуповноваженого сектору державної
служби боротьби з економічною
злочинністю Чернігівського міського
відділу УМВС України в Чернігівській
області, про що свідчить копія
трудової книжки та наказ № 187 о/с від
15.08.2013 (т. 1 а.с. 200-204; т.2 а.с. 3).

28.09.1997 позивачем було прийнято присягу
працівника органів внутрішніх справ
України (т. 1 а.с. 217).

17.10.2013 до УМВС України в Чернігівській
області надійшов лист ВВБ в
Чернігівській області ДВБ МВС України
від 15.10.2013 № 18/25-1677 з вимогою призначити
та провести службове розслідування
незаконного нарахування та виплати
грошового забезпечення
оперуповноваженому СДСБЕЗ
Чернігівського MB УМВС України в
Чернігівській області майору міліції
ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 48).

За фактами, викладеними у вказаному
листі, було призначено службове
розслідування, про що свідчить наказ
УМВС України в Чернігівській області
від 23.10.2013 № 765 (т. 1 а.с. 46).

Термін проведення службового
розслідування було продовжено
спочатку до 50, а потім до 60 діб згідно
резолюцій начальника УМВС України в
Чернігівській області Михайлика О.Г. на
рапортах голови комісії старшого
інспектора з ОД ВІОС УКЗ УМВС України в
Чернігівській області Вишнякова О.Г.
від 21.11.2013 та 06.12.2013 (т. 1 а.с. 47, 49).

Під час вказаного службового
розслідування встановлено наступне.

За час проходження служби в СДСБЕЗ
Чернігівського MB УМВС України в
Чернігівській області майор міліції
ОСОБА_1 свої службові обов'язки не
виконував, що підтверджується
відсутністю практичних показників в
роботі: жодного злочину (кримінального
правопорушення) не викрив, жодного
адміністративного протоколу не склав,
оперативно-розшукові справи не
заводив, джерел на зв'язку не має, до
складу слідчо-оперативних груп та на
охорону громадського порядку не
залучався, тобто не виконував взагалі
пункти 1.6, 1.7, 1.8, 1.11, 1.12, 1.13, 1.14
функціональних (посадових) обов'язків.
Опитаний ОСОБА_1 факт відсутності
показників в оперативно-слідчій
діяльності визнав.

Також ОСОБА_1 відповідно до п. 8
Інструкції із забезпечення контролю за
обліком, зберіганням, видачею і
прийманням вогнепальної зброї,
боєприпасів до неї та спеціальних
засобів у чергових частинах органів та
підрозділів внутрішніх справ України,
затвердженої наказом МВС України від
27.03.2008 № 141, мав особисто звернутися із
рапортом про закріплення табельної
вогнепальної зброї, проте протягом
трьох років цього не зробив.

При відрядженні до УМВС України в
Чернігівській області ОСОБА_1 порушив
вимоги пункту 5 Інструкції про порядок
оформлення і видачі службових
посвідчень працівникам органів
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом МВС України від 04.11.2003 № 1305, а
саме: службове посвідчення працівника
ГУМВС України в Луганській області до
апарату роботи з персоналом ГУМВС
України в Луганській області не здав.

ОСОБА_1 самовільно виїжджав за межі
гарнізону, чим порушив вимоги пункту 3.12
розпорядження начальника УМВС області
від 19.03.2007 № 92, а також порушив вимоги
пунктів 2.6, 2.7 вказівки МВС України від
29.01.2004 № 851/Пв, без належної доповіді
керівництву Чернігівського МВ УМВС
області перебував на лікуванні в
місцевій лікарні м. Антрацит,
Луганської області, отримував листи
про тимчасову непрацездатність, однак
в ВМЗ УМВС України в Чернігівській
області їх не реєстрував.

Будучи прикомандирований до УДСБЕЗ
УМВС України в Чернігівській області
ОСОБА_1 фактично на службу в період з
07.12.2012 по 18.02.2013 та з 01.04.2013 по 22.05.2013 не
виходив, чим вчинив грубе порушення
службової дисципліни - прогули з 07.12.2012
по 18.02.2013 та з 01.04.2013 по 22.05.2013.

В період з 11.06.2011 по 21.06.2011 ОСОБА_1
здійснив виїзд за кордон, при цьому
керівництво УМВС України в
Чернігівській області не повідомив,
чим порушив вимоги розділу 6 пункту 119
Порядку організації та забезпечення
режиму секретності в органах державної
влади, органах місцевого
самоврядування, на підприємствах, в
установах і організаціях,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02.10.2003
№ 1561-12.

У період з 01.01.2013 по 09.12.2013 майор міліції
ОСОБА_1 скоїв 5 (п'ять) порушень правил
дорожнього руху України, а саме: 14.05.2013,
29.07.2013, 17.08.2013, 17.09.2013 та 03.10.2013 вчинив
адміністративні правопорушення,
передбачені частиною першою статті 122
(порушення водіями транспортних
засобів встановлених обмежень
швидкості руху) КУпАП.

ОСОБА_1 29.07.2013, 17.09.2013 та 03.10.2013 вчинив
порушення службової дисципліни, що
виразилось у відсутності на службі без
поважних причин у вищевказані дні,
тобто вчинив прогули.

Згідно довідки УДСБЕЗ УМВС України в
Чернігівській області від 26.11.2013
№ 4/1-3346 ОСОБА_1 відповідав за викриття
злочинів у сфері приватизації та в
сфері земельних відносин, протягом
2011-2013 останнім особисто злочини
(кримінальні правопорушення) не
викривались (статистичні дані з цього
приводу відносно зазначеного
працівника відсутні) (т.1 а.с. 88-89).

Встановлено, що з 13.04.2012 по червень 2013,
на зв'язку у ОСОБА_1 перебувало 2 джерела
оперативної інформації, на час
проведення перевірки за ОСОБА_1 не
рахувалося жодного ОРС та були
відсутні на зв'язку джерела
оперативної інформації (т.1 а.с. 90).

Встановлено, що ОСОБА_1, починаючи з
11.11.2010 по 28.10.2013, до несення служби по
охороні громадського порядку та до
складу слідчо-оперативних груп
міськвідділу не залучався, табельна
вогнепальна зброя та спеціальні засоби
за останнім не закріплені, про що
свідчать відповідні листи та довідка
(т. 1 а.с. 54-55).

Відповідно до листа старшого
інспектора з ОД СОК УКЗ УМВС України в
Чернігівській області № 2/4-2748 від
25.10.2013, позивач 30.08.2013 до СКЗ ЧМВ УМВС
здав службове посвідчення НОМЕР_1,
видане УМВС України в Луганській
області 08.01.2009, дійсне до 08.01.2013, при
цьому працівники СКЗ ЧМВ УМВС двічі
надавали довідку-направлення для
отримання відповідного службового
посвідчення, однак ОСОБА_1, починаючи з
11.11.2010 по теперішній час, службове
посвідчення не отримував (т. 1 а.с. 91).

З листа відділу режимно-секретного та
документального забезпечення УМВС
України в Чернігівській області від
13.12.2013 № 1614ст встановлено, що в період
2010-2013 ОСОБА_1 до ВРСДЗ УМВС області з
питань виїзду за кордон не звертався.
За даними журналу обліку виїздів за
кордон працівників, яким надано допуск
до державної таємниці, рапорт відносно
виїзду за кордон ОСОБА_1 не значиться (т.
1 а.с. 58).

Однак, згідно листа Управління
інформаційно-аналітичного
забезпечення від 11.12.2013 № 1/5-2844, під час
перевірки ОСОБА_1 на факт перетину
державного кордону України за
міжвідомчою підсистемою "Аркан"
встановлено, що останній 11.06.2011
перетинав державний кордон України в м.
Донецьк за напрямком Донецьк - Анталія.
Мета вказаної поїздки - туризм.
Повернувся ОСОБА_1 в м. Донецьк 21.06.2011 (т.
1 а.с. 57).

Відповідно до листа УДАІ УМВС України в
Чернігівській області № 8/5-3923вх від
09.12.2013, постанов у справах про
адміністративні правопорушення,
карток обліку адміністративних
правопорушень, протоколів про
адміністративне правопорушення (т. 1
а.с. 165-170, 173-178) встановлено, що у період
з 01.01.2013 по 09.12.2013 відносно ОСОБА_1
складено п'ять протоколів про
адміністративне правопорушення та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 122
(порушення водіями транспортних
засобів встановлених обмежень
швидкості) КУпАП, на території різних
областей України, а саме: 14.05.2013 о 13.43
год. на 395 км автодороги
Київ-Харків-Довжанський (територія
Полтавської області) інспектором
взводу з обслуговування стаціонарного
поста № 1 «Чутівський» роти ДПС ДАІ,
підпорядкованої УМВС України в
Полтавській області, Дрига М.А.; 29.07.2013 о
18.39 год. на 268 км автодороги Київ-Чоп
(територія Рівненської області)
інспектором взводу з обслуговування
стаціонарного посту № 3 «Корець» роти
ДПС ДАІ УМВС України в Рівненській
області Вознюком Г.В.; 17.08.2013 о 04.12 год. на
47 км автодороги
Київ-Харків-Довжанський (територія
Київської області) інспектором взводу
ДПС № 4 «Березань» роти ДПС ДАІ ГУМВС в
Київській області Василенко М.В; 17.09.2013
о 16.40 год. на 109 км автодороги
Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Ре
нетилівка (територія Полтавської
області) інспектором взводу ДПС з ОСП №
2 «Сухинівка» роти ДПС ДАІ УМВС в
Полтавській області Шевела С.О.; 03.10.2013 о
12.42 год. на 70 км автодороги
Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя
(територія Київської області)
інспектором взводу ДПС № 5 «П.
Хмельницький» роти ДПС ДАІ ГУМВС в
Київській області Матвієнком С.О.

В поясненнях від 26.11.2013, 18.12.2013 ОСОБА_1
пояснив, що безпосередньо
підпорядковувався начальнику СДСБЕЗ
ЧМВ УМВС України в Чернігівській
області ОСОБА_15, та до його обов'язків
входило збір оперативної інформації по
всім напрямках економіки. Робоче місце
в УДСБЕЗ області за ним ніхто не
закріпляв, посадові обов'язки на нього
ніхто не готував. Про виконану роботу
доповідав особисто ОСОБА_14, з яким
зустрічався біля адміністративної
будівлі УМВС області, а також інколи у
особистому автомобілі останнього.
Також зазначив, що рапорту про
закріплення табельної вогнепальної
зброї та спецзасобів не подавав,
користувався посвідченням
співробітника міліції, отриманим в
УМВС України в Луганській області до
закінчення строку його дії, будь-кого з
керівництва про виїзд за кордон не
сповіщав, фактів порушень ПДР на
території інших областей, свою
відсутність на роботі 29.07.2013, 17.08.2013,
17.09.2013 та 03.10.2013 не заперечив. Факти
складання відносно нього у вищевказані
дні адміністративних матеріалів, а
також не інформування про це
керівництво Чернігівського МВ УМВС
підтвердив. Також підтвердив факти
відсутності в зазначені дні на роботі,
але мотивував це тим, що міг
відпроситись в ці дні з роботи у
керівництва, але в кого саме не пам'ятає
(т.1 а.с. 106-112).

З пояснень начальника СДСБЕЗ ЧМВ УМВС
України в Чернігівській області
ОСОБА_15 від 17.12.2013 встановлено, що
ОСОБА_1 інколи відпрошувався в нього з
роботи за сімейними обставинами. Проте,
йому невідомо про виїзди ОСОБА_1 за межі
Чернігівської області і притягнення
його до адміністративної
відповідальності за порушення правил
дорожнього руху. Він у відрядження до
інших областей майора міліції ОСОБА_1
не відправляв, вказівок щодо виїздів
останньому не надавав (т.1 а.с. 101-104, 113-114).

Відповідно до висновку службового
розслідування від 18.12.2013, за грубе
порушення службової дисципліни,
невиконання пунктів 1.6, 1.7, 1.8, 1.11, 1.12, 1.13,
1.14 функціональних (посадових
обов'язків), порушення вимог пункту 3.12
розпорядження начальника УМВС області
від 19.03.2007 № 92, вимог пунктів 2.6, 2.7
вказівки МВС України від 29.01.2004 № 851/Пв,
порушення транспортної дисципліни
29.07.2013, 17.08.2013, 17.09.2013 та 03.10.2013, а також
вчинення прогулів 29.07.2013, 17.09.2013 та 03.10.2013
оперуповноваженого СДСБЕЗ
Чернігівського МВ УМВС України
Чернігівській області майора міліції
ОСОБА_1 запропоновано звільнити з ОВС
України за пунктом 64 «є» Положення про
проходження служби рядовим і
навчальницьким складом ОВС України (т. 1
а.с. 185-199).

На підставі викладеного, наказом № 2757
від 24.12.2013 оперуповноваженого СДСБЕЗ
Чернігівського МВ УМВС України
Чернігівській області майора міліції
ОСОБА_1 було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ України за пунктом 64
«є» Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ (т. 1 а.с. 206).

Згідно вищевказаного наказу та
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ за пунктом 64
«є» (за порушення дисципліни)
оперуповноваженого СДСБЕЗ
Чернігівського МВ УМВС України
Чернігівській області майора міліції
ОСОБА_1 було звільнено з 13.01.2014, про що
свідчить наказ № 3 о/с від 10.01.2014, копія
витягу з якого міститься в матеріалах
справи (т.1 а.с. 207).

07.02.2014 УМВС України в Чернігівській
області було винесено наказ № 23 о/с про
часткову зміну наказу № 3 о/с від 10.01.2014,
відповідно до якого
оперуповноваженого СДСБЕЗ
Чернігівського МВ УМВС України
Чернігівській області майора міліції
ОСОБА_1 вважати звільненим за пунктом 64
«є» з 15.01.2014 (т. 1 а.с. 220).

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII,
працівник міліції у межах повноважень,
наданих цим Законом та іншими
законодавчими актами, самостійно
приймає рішення і несе за свої
протиправні дії або бездіяльність
дисциплінарну чи кримінальну
відповідальність.

Відповідно до Присяги працівника
органів внутрішніх справ України, що
затверджена постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.1991 № 382,
працівник органів внутрішніх справ
України присягає з високою
відповідальністю виконувати свій
службовий обов'язок, вимоги статутів і
наказів, постійно вдосконалювати
професійну майстерність та
підвищувати рівень культури, всіляко
сприяти зміцненню авторитету органів
внутрішніх справ.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права,
обов'язки, відповідальність, підстави
звільнення зі служби визначені
Положенням про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі -
Положення).

Так, підпунктом «є» пункту 64 Положення
передбачено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і молодшого
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначаються Законом України від 22.02.2006
№ 3460-IV «Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України»
(далі - Дисциплінарний статут).

За визначенням, яке міститься у статті 1
Дисциплінарного статуту, службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного
статуту, дисциплінарний проступок -
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
передбачено, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу, зокрема:
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави; поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу; дотримуватися норм
професійної та службової етики;
берегти державну таємницю; у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб; стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою; постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету; з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють;
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку.

Відповідно до пункту 8 частини першої
статті 12 Дисциплінарного статуту, на
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни може бути
накладено такий вид дисциплінарного
стягнення як звільнення з органів
внутрішніх справ.

Аналізуючи законодавство стосовно
порядку притягнення посадовців до
відповідальності за дисциплінарні
проступки, можна дійти висновку, що
дисциплінарне провадження, як правило,
передбачає порушення дисциплінарної
справи, розслідування обставин
проступку, розгляд справи компетентним
органом (посадовою особою) та прийняття
відповідного рішення за наслідками
розгляду дисциплінарної справи.

Так, частинами першою, п'ятою, шостою та
восьмою статті 14 Дисциплінарного
статуту передбачено, що з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Про накладення
дисциплінарного стягнення видається
наказ, зміст якого оголошується
особовому складу органу внутрішніх
справ. Зміст наказу доводиться до
відома особи рядового або
начальницького складу, яку притягнуто
до дисциплінарної відповідальності,
під підпис. У разі звільнення з посади
або звільнення з органів внутрішніх
справ особі рядового або
начальницького складу видається витяг
з наказу.

Згідно частини другої статті 14
Дисциплінарного статуту, службове
розслідування має бути завершене
протягом одного місяця з дня його
призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Відповідно до пункту 5.1 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 12.03.2013 № 230 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за
№ 541/23073 (далі - Інструкція), службове
розслідування має бути завершене
протягом одного місяця з дня його
призначення начальником. У разі
необхідності за мотивованим рапортом
(доповідною запискою) виконавця або
голови комісії визначений строк може
бути продовжено начальником, який
призначив службове розслідування, або
старшим прямим начальником, але не
більш як на один місяць.

Враховуючи викладене, суд не вбачає
порушень чинного законодавства при
продовженні терміну проведення
службового розслідування, враховуючи
наявність відповідних резолюцій
начальника УМВС України в
Чернігівській області Михайлика О.Г. на
рапортах голови комісії старшого
інспектора з ОД ВІОС УКЗ УМВС України в
Чернігівській області Вишнякова О.Г.
від 21.11.2013 та 06.12.2013.

Пункт 6.3.5 Інструкції передбачає право
особи рядового та начальницького
складу органів внутрішніх справ
України, стосовно якої проводиться
службове розслідування за письмовим
рапортом ознайомлюватися з висновком
службового розслідування, а також з
матеріалами, зібраними в процесі його
проведення, у частині, яка її
стосується, крім випадків, визначених
законодавством України.

Суд не бере до уваги посилання
позивача, що його не було ознайомлено з
матеріалами та висновками службового
розслідування, оскільки обов'язок
ознайомлення у відповідача, згідно
пункту 6.3.5 Інструкції, виникає у разі
написання особою відповідного рапорту.

Доказів подання такого рапорту суду не
було надано.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що службове
розслідування було проведено з
дотриманням процедури, визначеної
Дисциплінарним Статутом та
Інструкцією.

Що стосується суті виявлених порушень
службової дисципліни, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно наказу УМВС України в
Чернігівській області від 27.01.2011 №17 о/с
ОСОБА_1 було призначено старшим
оперуповноваженим сектору Державної
служби боротьби з економічною
злочинністю Чернігівського міського
відділу УМВС, а згідно наказу УМВС
України в Чернігівській області від
15.08.2013 №187 о/с - оперуповноваженим
сектору державної служби боротьби з
економічною злочинністю
Чернігівського міського відділу УМВС
(т.2 а.с.2-3).

Як встановлено в судовому засіданні,
посадові обов'язки за останньою
посадою позивача в Чернігівському
міському відділі УМВС України в
Чернігівській області відсутні.

Висновком службового розслідування
встановлено невиконання позивачем
пунктів 1.6, 1.7, 1.8, 1.11, 1.12, 1.13, 1.14
функціональних (посадових) обов'язків,
при цьому не конкретизовано
невиконання посадових обов'язків за
якою саме посадою позивача.

Враховуючи відсутність посадових
обов'язків на оперуповноваженого
сектору державної служби боротьби з
економічною злочинністю
Чернігівського міського відділу УМВС,
суд позбавлений об'єктивної можливості
надати оцінку їх виконанню позивачем з
моменту призначення на посаду (15.08.2013), а
дослідження виконання позивачем
посадових обов'язків старшого
оперуповноваженого сектору Державної
служби боротьби з економічною
злочинністю Чернігівського міського
відділу УМВС за період роботи на даній
посаді та з врахуванням меж строку
накладення дисциплінарного стягнення,
визначеного статтею 16 Дисциплінарного
статуту, не дає беззаперечних підстав
стверджувати про їх невиконання
позивачем.

Проте, суд вважає доведеним висновком
службового розслідування порушення
позивачем вимог пункту 3.12
розпорядження начальника УМВС області
від 19.03.2007 № 92, який містить заборону
виїзду працівників за межі гарнізону
без дозволу безпосередніх начальників
та вказує на необхідність при наданні
такого дозволу проводити всебічний
інструктаж працівника щодо правил
поведінки в побуті, громадських місцях,
безумовного дотримання правил
дорожнього руху.

Посилання позивача на не ознайомлення
з вказаним розпорядженням та
необізнаність з приводу необхідності
такого дозволу є необґрунтованими та
спростовуються матеріалами справи, а
саме рапортами від 02.06.2011, 10.11.2011, 01.11.2012,
13.04.2012, 06.02.2013, 05.11.2013 (т. 1 а.с. 61-64), в яких
позивач вказував виїзд за межі
Чернігівської області та про
ознайомлення з правилами поведінки та
дотримання вимог правил дорожнього
руху.

Крім того, висновком службового
розслідування встановлено, що ОСОБА_1 в
порушення вимог пунктів 2.6, 2.7 вказівки
МВС України від 29.01.2004 №851/Пв «Про
порядок звільнення від службових
обов'язків через тимчасову
непрацездатність», без належної
доповіді керівництву Чернігівського
МВ лікувався у м. Антрацит, Луганської
області, отримував довідки про
тимчасову непрацездатність, однак у
відділі медичного забезпечення УМВС
Чернігівської області їх не
реєстрував.

В судовому засіданні факти порушення
транспортної дисципліни 29.07.2013, 17.08.2013,
17.09.2013 та 03.10.2013 позивачем не
заперечувалися, постанови у справах
про адміністративні правопорушення не
оскаржувалися.

Факти вчинення прогулів позивачем
29.07.2013, 17.09.2013 та 03.10.2013 підтверджуються
матеріалами службового розслідування,
зокрема знаходженням позивача на
територіях інших областей в ці дні -
Рівненської, Полтавської та Київської,
про що свідчать відповідні протоколи
про адміністративні правопорушення,
які містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні встановлено, що
вказані дати були робочими днями для
позивача, проте позивач пояснив суду,
що у зв'язку з роботою у вихідні дні, він
відпрошувався у керівництва на
декілька годин для вирішення особистих
питань.

Суд не приймає до уваги вказані
пояснення позивача, оскільки з
пояснень безпосереднього начальника
ОСОБА_1 ОСОБА_15 встановлено, що жодних
розпоряджень щодо виїзду до інших
областей позивачу не надавалося, про
незаконні виїзди ОСОБА_1 за межі
Чернігівської області йому не було
відомо.

Суд вважає за необхідне звернути увагу,
що кожний з визначених висновком
службового розслідування факт
порушення службової дисципліни може
бути самостійною підставою для
притягнення працівника міліції до
дисциплінарної відповідальності.

Частиною десятою статті 14
Дисциплінарного статуту передбачено,
що при визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Таким чином, аналізуючи матеріали
справи, суд доходить висновку, що факти
порушення службової дисципліни, а саме
пункту 3.12 розпорядження начальника
УМВС області від 19.03.2007 № 92, вимог
пунктів 2.6, 2.7 вказівки МВС України від
29.01.2004 № 851/Пв, порушення транспортної
дисципліни 29.07.2013, 17.08.2013, 17.09.2013 та 03.10.2013,
а також вчинення прогулів 29.07.2013, 17.09.2013
та 03.10.2013 доведені висновком службового
розслідування, поясненнями осіб,
відібраних в ході його проведення, в
тому числі і самого позивача.

За таких обставин, враховуючи, що
позивач своїми діями грубо порушив
службову дисципліну, що є несумісним з
подальшим проходженням ним служби в
органах внутрішніх справ, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для визнання протиправними та
скасування наказів відповідача № 2754
від 24.12.2013 та № 3 о/с від 10.01.2014 в частині
звільнення з органів внутрішніх справ
позивача; визнання протиправним та
скасування наказу відповідача № 23 о/с
від 07.02.2014.

Враховуючи, що позовна вимога про
поновлення позивача на посаді
оперуповноваженого сектору державної
служби боротьби з економічною
злочинністю Чернігівського міського
відділу Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області є похідною від
попередніх вимог, то вона також не
підлягає задоволенню.

Щодо посилань позивача на прийняття
наказу № 2754 від 24.12.2013 в період його
відпустки, а також те, що наказом № 3 о/с
від 10.01.2014 його звільнено з 13.01.2014, коли
він перебував на стаціонарному
лікуванні, суд не приймає їх до уваги з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного
статуту, дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику. У разі проведення за фактом
учинення проступку службового
розслідування, провадження в
кримінальній справі або справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, провадження в
кримінальній справі або справі про
адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Згідно зі статтею 18 Дисциплінарного
статуту, дисциплінарне стягнення
виконується негайно, але не пізніше
місяця з дня його накладення, не
враховуючи періоду перебування особи
рядового або начальницького складу у
відпустці, відрядженні або її
тимчасової непрацездатності. Такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення
з посади та звільнення з органів
внутрішніх справ, накладені на осіб
рядового і начальницького складу, які
тимчасово непрацездатні або
перебувають у відпустці, відрядженні,
виконуються після їх прибуття до місця
проходження служби.

На підставі аналізу зазначених норм
права суд дійшов висновку, що на осіб
рядового і начальницького складу за
вчинення порушень службової
дисципліни наказ про накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з посади видається з
дотриманням строків, передбачених
статтею 16 Дисциплінарного статуту, у
тому числі й щодо осіб, які тимчасово
непрацездатні або перебувають у
відпустці. Подальше виконання такого
наказу відповідно до статті 18
Дисциплінарного статуту здійснюється
після прибуття їх до місця проходження
служби.

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
08.10.2013 по справі № 21-250а13, яка є
обов'язковою у застосуванні у
розумінні статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи те, що позивачем не було
повідомлено відповідача про
перебування на лікуванні, відповідачем
і було винесено наказ № 3 о/с від 10.01.2014,
до якого в подальшому після
ознайомлення відповідача з довідкою
про тимчасову непрацездатність особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ,
військовослужбовця внутрішніх військ
МВС № 7 від 13.01.2014, наказом № 23 о/с від
07.02.2014 було внесено зміни в частині
дати звільнення , а саме з 15.01.2014.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач довів правомірність своїх
дій.

Таким чином, виходячи з фактичних
обставин справи та вищенаведених
положень чинного законодавства, суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1, оскільки права
позивача в даному випадку відповідачем
не були порушені, а оскаржувані накази
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігівській області
були видані на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
нормами діючого законодавства.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 104, 122, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили та
може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, передбачені
статтями 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Н.М. Баргаміна