Справа № 826/15217/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19.12.2013 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича, Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, третя особа -
Державна реєстраційна служба України
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду першої
інстанції із позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії
комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» щодо відмови
у внесенні змін до технічного паспорту
будинку АДРЕСА_1; зобов'язати
комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» внести зміни
до технічного паспорту на будинок
АДРЕСА_1 та виключити зі штампу
«самочинне будівництво» цього
технічного паспорту підвал під літерою
«а1» площею 74,1 кв.м., прибудову під
літерою «а3-1» площею 26,4 кв.м., надбудову
під літерою «а4-1» площею 164,6 кв.м,
мансарду під літерою «а4» площею 136,7
кв.м., сарай під літерою «В» площею 22,0
кв.м., сарай під літерою «в» площею 2,7
кв.м., гараж під літерою «Г» площею 41,3
кв.м., сарай під літерою «Г1» площею 41,3
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1»; визнати
незаконним та скасувати рішення № 5223168
від 22.08.2013 державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича про відмову у
реєстрації права власності на
приміщення будинку АДРЕСА_1 згідно
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22.08.2013; зобов'язати
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича зареєструвати за
ОСОБА_2 право власності на підвал під
літерою «а1» площею 74,1 кв.м., прибудову
під літерою «а3-1» площею 26,4 кв.м.,
надбудову під літерою «а4-1» площею 164,6
кв.м, мансарду під літерою «а4» площею
136,7 кв.м., сарай під літерою «В» площею
22,0 кв.м., сарай під літерою «в» площею 2,7
кв.м., гараж під літерою «Г» площею 41,3
кв.м., сарай під літерою «Г1» площею 41,3
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19.12.2013 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового процесу, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що зазначена апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно договору купівлі-продажу від
03.02.1977 позивач придбав Ѕ частину
житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель. Право власності на вказану
частину будинку зареєстровано в КМБТІ
08.04.1977 за № 17108.

В 1978 позивачем добудовано на земельній
ділянці кухню, коридор, веранду, басейн.
В період 2005-2006 років за письмовою
згодою іншого співвласника будинку
ОСОБА_4 позивачем зроблено за власний
рахунок прибудови та добудови до
будинку АДРЕСА_1

15.07.2013 позивач звернувся з заявою до
реєстраційної служби Головного
управління юстиції в м. Києві про
реєстрацію вказаних приміщень.

За наслідком розгляду заяви позивача
відповідачем-1 прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації права
власності від 22.08.2013 № 5223168.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідачі діяли
правомірно, оскільки подані позивачем
документи не відповідали установленим
вимогам та не давали змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, що є
підставою для відмови у проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень відповідно до частини 1 статті
24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що дії
та рішення відповідачів не
відповідають вимогам законодавства,
порушують законні права та інтереси
позивача як співвласника Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
необґрунтованими та погоджується з
рішенням суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація речових
прав на нерухоме майно - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Пунктом й частини 1 статті 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі:

- договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

- свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

- свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;
державних актів на право власності або
постійного користування на земельну
ділянку у випадках, встановлених
законом;

- рішень судів, що набрали законної
сили;

- інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що документи, що
встановлюють виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і подаються для державної
реєстрації прав, повинні відповідати
вимогам, встановленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

- заявлене право не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;

- нерухоме майно або більша за площею
його частина перебуває в іншому
реєстраційному (кадастровому) окрузі;

- із заявою про державну реєстрацію
звернулася особа, яка відповідно до
цього Закону не може бути суб'єктом
права власності на даний об'єкт
нерухомого майна або представником
такого суб'єкта;

- подані документи не відповідають
вимогам, установленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами,
або не дають змоги установити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

- заяву про державну реєстрацію права
власності відповідно до правочину про
відчуження нерухомого майна було
подано після державної реєстрації
обмежень, вчинених щодо цього майна;

- заявлене право власності або інше
речове право вже зареєстроване.

Колегія суддів не бере до уваги доводи
апелянта про те, що рішення про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень було прийнято всупереч
рішенню Шевченківського районного
суду м. Києва від 28.02.2013 у справі №
2610/24727/2012, яким визнано за позивачем
право власності з огляду на наступне.

Як вбачається з описової частини
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28.02.2013 у справі
№2610/24727/2012 у 1978 році до частини
житлового будинку, що належить ОСОБА_2
було добудовано кухню, коридор, веранду
та басейн. Зазначеним рішенням суду за
позивачем визнано право власності на:
«підвал під літерою «а1», прибудову під
літерою «а-3-1», прибудову під літерою
«а4-1», мансарду під літерою «а4», сарай
під літерою «В», сарай під літерою «в»,
гараж під літерою «Г», сарай під
літерою «Г1», що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1».

В свою чергу, відповідно до статті 5
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» у Державному
реєстрі прав реєструються речові права
та їх обтяження на земельні ділянки, а
також на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення. Якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Зі змісту рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 28.02.2013 у
справі № 2610/24727/2012 вбачається, що до
частини житлового будинку, що належить
ОСОБА_2 було добудовано кухню, коридор,
веранду та басейн, разом із тим,
заявником не подано документів, що
свідчать про введення наведених
об'єктів в експлуатацію, а питання щодо
правомірності спорудження відповідних
прибудов в рамках справи №2610/24727/2012 не
досліджувались.

Більш того, зміст рішення суду у справі
№2610/24727/2012 не дає змоги встановити чи є
підвал під літерою «а1», прибудова під
літерою «а-3-1», прибудова під літерою
«а4-1», мансарда під літерою «а4», сарай
під літерою «В», сарай під літерою «в»,
гараж під літерою «Г» та сарай під
літерою «Г1», право власності на які
визнано за ОСОБА_2, об'єктами нерухомого
майна в розумінні 5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», що
унеможливлює визначення можливості
проведення державної реєстрації прав
власності на зазначені речі. Крім того,
якщо зазначені речі є нерухомими, то із
наведеного рішення суду не вбачається
за можливе встановлення їх характеру,
а саме чи є вони самостійними
нерухомими речами, складають складну
нерухому річ або ж є складовими
частинами головної нерухомої речі -
житлового будинку або його частини.

З матеріалів справи видно, що заявником
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на житловий будинок в
той час, якщо зазначені об'єкти
нерухомості є окремими нерухомими
речами, то відповідно до абзацу другого
пункту 7 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 № 703, заява
про державну реєстрацію подається щодо
кожного об'єкта нерухомого майна
окремо.

Також зазначене рішення суду не
містить необхідної для внесення до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно інформації, а саме:
призначення об'єкта нерухомого майна
(житловий або нежитловий); площа об'єкта
нерухомого майна (загальна та (за
наявності) житлова); відомості про
складові частини об'єкта нерухомого
майна (найменування та/або присвоєння
літера, загальна та (за наявності)
житлова площа об'єкта нерухомого майна,
який є складовою частиною складної
речі та призначений для обслуговування
іншої (головної) речі, пов'язаної з нею
спільним призначенням та є її
приналежністю).

Як вбачається з рішення суду, житловий
будинок, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в
рівних частках (по Ѕ частини) і був
реконструйований ОСОБА_2 за наявності
спільної часткової власності.

Відповідно до пункту 46 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703, у разі коли державна
реєстрація прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
проводиться на реконструйований об'єкт
нерухомого майна, що до проведення
реконструкції належав на праві
спільної власності, заявник, крім
документів, що зазначені в цьому
пункті, подає органові державної
реєстрації прав письмову згоду всіх
співвласників об'єкта нерухомого майна
щодо проведення його реконструкції.
Якщо розмір відповідних часток у праві
спільної власності змінився у зв'язку з
проведенням реконструкції об'єкта
нерухомого майна, заявник подає
органові державної реєстрації прав
письмову заяву співвласників про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт нерухомого
майна. У разі коли державна реєстрація
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно
проводиться на новозбудований або
реконструйований об'єкт нерухомого
майна, будівництво якого здійснювалося
двома і більше особами, заявник, крім
документів, що зазначені в цьому
пункті, подає органові державної
реєстрації прав документ, яким
визначено окрему частину об'єкта
нерухомого майна, що набувається у
власність кожною з таких осіб, або
письмову заяву даних осіб про розподіл
часток у спільній власності на
новозбудований або реконструйований
об'єкт нерухомого майна у зв'язку з
набуттям права спільної власності на
такий об'єкт.

Колегія суддів звертає увагу, що
позивачем не було подано відповідних
документів для проведення державної
реєстрації прав.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про те, що оскільки
подані позивачем документи не
відповідали установленим вимогам та не
давали змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, то відповідач-1 правомірно
відмовив у проведенні державної
реєстрації прав та їх обтяжень
відповідно до частини 1 статті 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Колегія суддів зазначає, що з
матеріалів технічної інвентаризації
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
на об'єкт нерухомого майна, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
вбачається, що станом на 04.11.2011
позивачем здійснено самовільне
будівництво, а саме: підвал під літ. «а1»
пл.. 74,1 кв.м; прибудова під літ. «а3-1» пл.
26,4 кв.м; надбудова під літ. «а4-1», 164,6
кв.м; мансарда над. літ. «а4» 136,7 кв.м.;
сарай під літ. «В» пл. 22,0 кв.м; сарай під
літ. «в» пл.. 2,7 кв.м.; гараж під літ. «Г»
пл. 41,3 кв.м., сарай під літ. «Г1» пл.. 41,3
кв.м.; гараж під літ. «Д» пл. 20,0 кв.м.

Відповідно до абз. 38 пункту 3.2
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, виявлені в
установленому порядку самочинно
збудовані будинки або прибудови до
будинків, господарські будівлі
(прибудови), торговельні, господарські
кіоски та павільйони, металеві гаражі
підлягають технічній інвентаризації з
уключенням їх у планові та інші
матеріали. У разі самочинного
будівництва на оригіналах
інвентаризаційної справи, технічного
паспорта і копіях планових матеріалів,
що їх видають власникам, на вільному
від записів місці, з лицьового боку
проставляють штампи встановленого
зразка: «Збудовано самочинно».

Відповідно до ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до постанови КМ України
«Про питання прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
прийняття в експлуатацію об'єктів» від
13.04.2011 №461 об'єкти, що належать до І-III
категорії складності, та об'єкти,
будівництво яких здійснено на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації Інспекцією поданої
замовником декларації про готовність
об'єкта до експлуатації. Датою
прийняття в експлуатацію об'єкта є дата
реєстрації такої декларації.

У відповідності до п.9.1.2 Правил
забудови м. Києва, затверджених
рішенням Київської міської ради від
27.01.2005 експлуатація та використання
об'єктів незавершених будівництвом і
не прийнятих в експлуатацію
забороняється.

Таким чином, оскільки позивачем не
надано доказів, на підтвердження того,
що дана будівля введена в експлуатацію,
то Київським міським бюром технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
правомірно було внесено до технічного
паспорту відмітку про відсутність
введення в експлуатацію вказаних
будівель, що вірно встановлено судом
першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належні
докази, що підтверджують факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19.12.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко
Я.М.

Судді:
Кузьменко
В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений
17.02.2014.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.