Справа № 1609/2а-2911/11
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.Справа № 1609/2а-2911/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління пенсійного фонду
України Київського району в м.Полтаві
на постанову Київського районного суду
м. Полтави від 27.11.2013р. по справі №
1609/2а-2911/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління пенсійного фонду
України Київського району в м.Полтаві
, Колегіального органу з
призначення пенсії управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м.Полтаві

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

11 березня 2011року ОСОБА_1 (надалі по
тексту - позивач) звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
(надалі по тексту - перший відповідач),
Колегіального органу з призначення
пенсії Управління пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
( надалі по тексту - другий відповідач),
в якому просив суд:

- визнати нечинним та скасувати рішення
Колегіального органу з призначення
пенсії Управління пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
від 12.01.2011 року, яким йому - ОСОБА_1
відмовлено у призначенні пенсії за
віком зі зниженням пенсійного віку на 8
років;

- визнати за ним - ОСОБА_1 право на пенсію
зі зниженням пенсійного віку на 8 років
відповідно до ст.55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи";

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України Київського району в
м.Полтаві призначити ОСОБА_1 пенсію зі
зниженням пенсійного віку на 8 років
відповідно до ст.55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з дня
виникнення права на пенсію-11 листопада
2010р., та вчинити дії по виплаті
нарахованих сум пенсії.

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 20.05.2011р., залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18.04.2012 року, зазначений позов
задоволено.

Визнано нечинним та скасовано рішення
Колегіального органу з призначення
пенсії Управління пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
від 12.01.2011 року. Визнано за позивачем
право на пенсію зі зниженням
пенсійного віку на 8 років відповідно
до ст.55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві призначити
позивачу пенсію зі зниженням
пенсійного віку на 8 років відповідно
до ст.55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 11 листопада 2010 року, та
провести відповідні виплати.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 08.10.2013 року постанову
Київського районного суду м. Полтави
від 20.05.2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18.04.2012 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 27.11.2013 року позовні
вимоги задоволено частково. Визнано
нечинним та скасовано рішення
Колегіального органу з призначення
пенсії Управління пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
від 12.01.2011 року, в задоволенні інших
позовних вимог - відмовлено.

Перший відповідач, не погодившись із
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського районного суду м.
Полтави від 27.11.2013 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, перший відповідач посилається
на прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального, зокрема
ст.55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

Позивач надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу та письмову заяву, в
якій справу розглянути без його
участі.

Представники відповідачів у судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами, на підставі п.1 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України .

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З 01.10.1986р. по 16.02.2011р. працював на посаді
лікаря-лаборанта 1 міської клінічної
лікарні м. Полтави.

Відповідно до наказу № 27-П від 30.01.1987
року відділу охорони здоров'я
виконкому Полтавської міської ради
"Про забезпечення медичними
працівниками Іванківської поліклініки
Київської області" для проведення
диспансеризації населення та
забезпечення роботи Іванківської
поліклініки в період з 01 лютого 1987 року
по 01 березня 1987 року наказано відрядити
медпрацівників, у тому числі і
позивача, як лаборанта 1 міськлікарні.

Згідно виписки з наказу № 21 від 30.01.1987
року виданого 1 міською лікарнею
м.Полтави позивач - ОСОБА_1 - лікар-
лаборант відповідно до наказу ГЗО № 27-П
від 30.01.1987р. відряджений в Іванківський
район, Київської області з 01.02.1987р.
строком на 1 місяць.

Довідкою № 549 від 03.11.1992р. виданою 1
Полтавською міською лікарнею
встановлено, що позивач в 1987 році
знаходився у відрядженні з 01.02.87р. по
01.03.87р. в Іванківському районі
Київської області За цей період
виплачена заробітна плата в
трьохкратному розмірі.

Згідно довідки № 204 від 17 травня 2003
року, яка видана управлінням охорони
здоров'я Київської обласної
держадміністрації Центральна районна
лікарня, позивач з 01.02.1987 року по 01.03.1987
року в період ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС працював в
Іванківському районі, де обстежував
місцеве населення в таких селах: смт.
Іванков, Терехів, Скачи, Шпили,
Воропаевка, Б.Берег, Коленці, Андріївка,
Н.Лидижичі, Запрудка.

Довідкою 1 міської клінічної лікарні м.
Полтави за № 1642 від 28.09.2004 року
встановлено, що згідно з наказом № 21
від 30.01.1987 року з 01.02.1987р. по 28.021987р.
позивач знаходився у відрядженні в
Київській області. Заробітна плата за
лютий 1987 року була нарахована в такому
розмірі : відпрацьовано 312 годин, з них
на ставку -144 годин - оплачено 110 крб., за
46 годин - в полуторному розмірі - 52, 76
крб., за 122 годин в подвійному розмірі -
186 крб.

Відповідно до довідки № 411 від 18.10.2010
року виданої 1 МКЛ м. Полтави позивач
ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на
роботах, передбачених постановою Ради
Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986
року № 665-195, що дають право на державну
пенсію на пільгових умовах відповідно
до Списку №1, затвердженого постановою
Ради Міністрів СРСР від 22.08.56р. № 1173 з
01.02.1987 року по 01.03.1987р. Час вказаної
роботи до 1 січня 1988 року зараховується
до стажу при призначенні пенсій в
трьохкратному розмірі. Зазначені
підстави видачі довідки.

Довідкою від 08.11.2004 року № 1917 виданою 1
МКЛ згідно відомостях по особистому
рахунку за 1987 рік нарахована заробітна
плата в сумі 348 крб, 90 коп. з урахуванням
коефіцієнта 1,2 відповідно до постанови
Ради Міністрів Української РСР та
Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7.

Позивач має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1, відноситься до 2 категорії.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з
необґрунтованості посилання
відповідача на не підтвердження
позивачем роботи у зоні відчуження.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№796.

Відповідно до ст. 9 Закону №796, особами,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є:
1)учасники ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС - громадяни, які
брали безпосередню участь у ліквідації
аварії та її наслідків; 2)потерпілі від
Чорнобильської катастрофи-громадяни,
включаючи дітей, які зазнали впливу
радіоактивного опромінення внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", учасниками
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС вважаються
громадяни, які безпосередньо брали
участь у будь-яких роботах, пов'язаних з
усуненням самої аварії, її наслідків у
зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно
від кількості робочих днів, а у 1988-1990
роках - не менше 30 календарних днів, у
тому числі проведенні евакуації людей
і майна з цієї зони, а також тимчасово
направлені або відряджені у зазначені
строки для виконання робіт у зоні
відчуження, включаючи
військовослужбовців, працівники
державних, громадських, інших
підприємств, установ і організацій
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості, а також ті, хто
працював не менше 14 календарних днів у
1986 році на діючих пунктах санітарної
обробки населення і дезактивації
техніки або їх будівництві. Перелік цих
пунктів визначається Кабінетом
Міністрів України.

Статтею 14 Закону визначено категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Так, зокрема, учасники ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які працювали у зоні відчуження у
1987 році - не менше 14 календарних днів, а
також потерпілі від Чорнобильської
катастрофи відносяться до 2 категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Єдиним документом, що підтверджує
статус громадянина, який постраждав
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та надає право на користування
пільгами, встановленими Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", у тому
числі призначення пенсії зі зменшенням
пенсійного віку, встановленого для
одержання державних пенсій, є
посвідчення "Учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської
катастрофи".

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1987 році 2 категорії, що
підтверджується відповідним
посвідченням ( а.с. 12).

Відповідно до ст. 55 зазначеного Закону
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій. Учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які
працювали у 1987 році у зоні відчуження
не менше 14 календарних днів пенсійний
вік зменшується на 8 років.

Згідно ст.65 цього Закону посвідчення
«Учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий
від Чорнобильської катастрофи» є
документами, що підтверджують статус
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на тадають
право користування пільгами,
встановленими цим законом.

Як свідчать письмові докази, позивач з
01.10.1986р. по 16.02.2011р. працював на посаді
лікаря-лаборанта 1 міської клінічної
лікарні м. Полтави, відповідно до ряду в
період з 01 лютого 1987 року по 01 березня
1987 року знаходився у відрядженні в
Київській області, за цей період роботи
йому виплачена заробітна плата у
трьохкратному розмірі.

Колегія суддів вважає неправомірною
відмову позивачу в призначенні
вищевказаної пенсії колегіальним
органом з призначення пенсії
управління Пенсійного фонду України
Київського району в м.Полтаві, яка
ґрунтується на висновку, що довідка 1-ї
міської лікарні м. Полтави від 19.10.2010
року №411 форми 122 видана позивачу
безпідставно, з огляду на наступне.

Як передбачає чинне законодавство, і не
заперечується першим відповідачем в
апеляційній скарзі, у виключних
випадках для підтвердження періодів
роботи по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС можуть прийматись виписки з
особових рахунків про здійснення
підвищеної оплати за умови, що в
особових рахунках буде зазначено за
скільки днів здійснено підвищено
оплату праці.

Судом першої інстанції вірно
досліджено та підтверджено
матеріалами справи, що згідно копії
особового рахунку (а.с.154) у лютому 1987
року позивач працював на півтори
ставки, розмір його ставки становив 110
крб. та 55 крб. за половину ставки, а
всього його місячна заробітна плата
становила 165 крб., йому нарахована та
виплачена заробітна плата з оплатою
без коефіцієнта за роботу в зоні
відчуження 144 години, що складає 13
робочих днів та 168 годин з коефіцієнтом
збільшення у подвійному та полуторному
розмірі 168 годин, тобто 15 робочих днів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідач безпідставно не прийняв до
уваги для призначення пенсії
позивачеві його особовий рахунок, який
підтверджує те, що позивач дійсно
працював в зоні відчуження 15 робочих
днів, що дає йому право на вихід на
пенсію за віком на пільгових умовах зі
зниженням пенсійного віку на 8 років
відповідно до ст.55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 11.11.2010
року.

Виходячи в наведеного, колегія суддів
відхиляє доводи апеляційної скарги,
щодо не підтвердження позивачем роботи
у зоні відчуження.

Враховуючи те, що на час розгляду
справи судом першої інстанції
встановлено, що постанова Київського
районного суду м.Полтави від 20.05.2011 року
відповідачем виконана, позивачу
призначена та виплачується пенсія за
віком на пільгових умовах зі зниженням
пенсійного віку на 8 років з 11.11.2010 року,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції щодо відсутності
підстав для задоволення позовних вимог
щодо визнання за ОСОБА_1 права на пенсію
зі зниженням пенсійного віку на 8 років
відповідно до ст.55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України Київського району в
м.Полтаві призначити ОСОБА_1 пенсію зі
зниженням пенсійного віку на 8 років
відповідно до ст.55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з дня
виникнення права на пенсію-11 листопада
2010р., та вчинити дії по виплаті
нарахованих сум пенсії.

Оцінюючи дії другого відповідача на
відповідність критеріям зазначеним в
ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення
Колегіального органу з призначення
пенсії Управління пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
від 12.01.2011 року є незаконним та
необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при розгляді
справи судом першої інстанції, виконав
вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних
і допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості рішення
Колегіального органу з призначення
пенсії Управління пенсійного фонду
України Київського району в м. Полтаві
від 12.01.2011 року, що є предметом
оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає, що постанова
Київського районного суду м. Полтави
від 27.11.2013 року по справі №1609/2а-2911/11
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України Київського
району в м.Полтаві залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 27.11.2013р. по справі
№1609/2а-2911/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Бенедик А.П. Калиновський В.А.