Справа № 2а-3818/12/1470
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 р.Справа № 2а-3818/12/1470

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Миколаївського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 09
листопада 2012 року по справі за позовом
Миколаївського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

13.07.2012 року Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулось до суду першої
інстанції з адміністративним позовом
до публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
про стягнення з відповідача коштів в
сумі 581286,83 грн., з яких:
адміністративно-господарські санкції
за 2011 рік у розмірі 571570,48 грн. та пеня за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
за 2011 рік у розмірі 9716,35 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 09.11.2012 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 05.12.2012 року
Миколаївське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів подало
апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Миколаївське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
посилалось на те, що Публічним
акціонерним товариством "Миколаївська
теплоелектроцентраль" не було виконано
нормативу робочих місць для інвалідів,
у зв'язку з чим відповідач повинен
сплатити суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови Миколаївського
окружного адміністративного суду від
09.11.2012 року та ухвалення нової
постанови, якою позовні вимоги
задовольнити.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть учать у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до вимог статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,

фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, надавати
державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до вимог статті 19
зазначеного Закону, для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Судом встановлено, що середньооблікова
чисельність штатних працівників
публічного акціонерного товариства
«Миколаївська теплоелектроцентраль» у
2011 році склала 569 осіб, що
підтверджується копією звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2011 рік (т. 1 а.с. 8). У
відповідності з нормативом робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів,
відповідач повинен був створити 23
робоче місце.

Згідно зазначеного Звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2011 рік впродовж 2011 року на
підприємстві працювало 10 інвалідів.

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, посилалось на те, що
публічне акціонерне товариство
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
не мало достатньої кількості вільних
робочих місць для інвалідів, не вживало
всіх заходів для виконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, у зв'язку з чим позивач
вважає, що підприємство повинно
сплатити адміністративно-господарські
санкції за 13 робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами у 2011 році в розмірі
571 570,48 грн.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суддів суду
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно відмови у задоволенні
позовних вимог Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів,
зважаючи на наступне:

Згідно ст. 18 зазначеного Закону
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань
здійснює Державна служба зайнятості.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Частиною 2 статті 218 Господарського
Кодексу України встановлено, зокрема,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для не
припущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином, відповідно до частини 2
статті 218 Господарського Кодексу
України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
учасника господарських відносин за
порушення ним правил, встановлених
законодавчими актами, при наявності в
діях суб'єкту господарювання вини у
вчиненні такого порушення та якщо ним
не приймались заходи, спрямовані на
недопущення господарського
правопорушення.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідачем
вжито всіх необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів.

Згідно листа Заводського районного
центру зайнятості від 30.05.2012 року №
04-871/13 на запит Миколаївського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів,
протягом 2011 року відкритим акціонерним
товариством «Миколаївська
теплоелектроцентраль» щомісячно
надавались звіти за формою 3-ПН «Звіт
про наявність вакансій» із вакансіями
для осіб з обмеженими фізичними
можливостями (т. 1 а.с. 9).

Крім того, Заводським районним центром
зайнятості повідомлено, що у вказаний
період на підприємство відповідача
були направлені громадяни: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 При цьому, гр.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були працевлаштовані
на підприємстві на посади
прибиральників виробничих приміщень.

Гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5 були направлені до
підприємства ВАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль», однак, не були
прийняті на роботи у зв'язку власною
відмовою (т. 1 а.с. 9).

При цьому, як зазначає Заводський
районний центр зайнятості, інших осіб з
обмеженими фізичними можливостями на
обліку у центрі не перебувало.

В матеріалах справи наявні звіти за
формою 3-ПН «Звіт про наявність
вакансій» із вакансіями для осіб з
обмеженими фізичними можливостями, які
надавались ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» до
Заводського районного центру
зайнятості у період з лютого 2011 року по
(м. 1 а.с. 10-60).

Наявні в матеріалах справи корінці
направлення на працевлаштування №
0002001 від 09.06.2011 року та № 0004002
від 23.12.2011 року, підтверджують
прийняття на роботу у ВАТ
«Миколаївська ТЕЦ» гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3
(т. 1 а.с. 61, 64).

Згідно корінців направлення на
працевлаштування гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5
відмовились від запропонованої роботи
(т. 1 а.с. 62-63).

Крім того, публічним акціонерним
товариством «Миколаївська ТЕЦ» були
надані до суду докази розміщення
протягом 2011 року у газеті «События и
комментарии» оголошень про запрошення
на роботу на підприємство інвалідів,
зокрема, і у січні 2011 року (а.с. 110-127).

Також ПАТ «Миколаївська ТЕЦ»
розміщувало інформацію про наявність
вакансій, в тому числі і інвалідів, на
своєму офіційному сайті у всесвітній
мережі Інтернет (т. 1 а.с. 128).

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
направляло інформацію про наявність
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів, окрім
Заводського районного центру
зайнятості, і до Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (т. 1 а.с.
130-134).

При цьому, Миколаївське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів листом від 29.08.2011 року № 02-69/630
рекомендувало ВАТ «Миколаївська
теплоелектроцентраль» звертатись до
районного або обласного центрів
зайнятості (т. 1 а.с. 135).

Крім того, колегія суддів суду
апеляційної інстанції звертає увагу на
те, що у листопаді 2011 року
Миколаївським обласним центром
зайнятості було оголошено ВАТ
«Миколаївська теплоелектроцентраль»
Подяку за плідну співпрацю, розвиток
соціального партнерства у вирішенні
питання соціального захисту осіб з
обмеженими фізичними можливостями та
реалізації державної політики
зайнятості (т. 1 а.с. 129).

У червні 2011 року ВАТ «Миколаївська ТЕЦ»
приймало участь у засіданні «Круглого
столу» на тему: «Турбота про інвалідів -
справа кожного», який проводився
Заводським районним центром
зайнятості, приймало участь у
проведеному 27.09.2011 року виїзному
ярмарку вакансій для інвалідів із
застосуванням мобільного центру
зайнятості (т. 1 а.с. 228-230).

Протягом 2011 року, а саме: у січні,
травні, липні, жовтні 2011 року ВАТ
«Миколаївська ТЕЦ» направляло
інформацію про наявність вакансій для
інвалідів до кадрової агенції «Трудові
резерви», « 100 робіт», кадрового
агентства «Відділ кадрів» (т. 1 а.с. 243-254).

Враховуючи все вищезазначене, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що в ВАТ «Миколаївська ТЕЦ»
вживались всі необхідні заходи,
передбачені діючим законодавством
України для працевлаштування
інвалідів, а тому у суду немає жодних
підстав для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

Посилання апелянта на те, що саме на
підприємство покладено обов'язок з
виявлення, підбору та працевлаштування
інвалідів відповідно до кількості
створених робочих місць для інвалідів,
є необґрунтованими.

Як вже зазначалось, обов'язок щодо
пошуку підходящої роботи для інваліда
покладено саме на державну службу
зайнятості.

Таким чином, не направлення для
працевлаштування інваліда
відповідними органами, не може
вважатися виною відповідача та
підставою для застосування до нього
адміністративно-господарських
санкцій.

Слід зазначити, що оскільки статтею 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлена відповідальність за меншу
кількість працюючих інвалідів, ніж це
передбачено нормативом робочих місць,
з врахуванням положень статтей 18, 181
цього ж Закону стосовно обов'язку
державних органів щодо
працевлаштування інвалідів і
відсутність аналогічного обов'язку у
підприємств, установ, організацій, а
тому відповідальність підприємств,
установ, організацій може наступити
тільки у разі відмови у
працевлаштуванні інвалідів у
кількості відповідно до встановлених
нормативів. Тільки відмова у
працевлаштуванні є доказом того що
підприємство не забезпечило норматив
робочих місць.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» було
надано належні докази, які
підтверджують вжиття підприємством
заходів для працевлаштування
інвалідів згідно встановленого
нормативу, а тому, в даному випадку,
відсутні підстави для застосування до
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за порушення нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 200 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
Т.М. Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв