Справа № 307/1730/13-а 2а/307/76/13
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 р.
Справа № 876/14917/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Клюби В. В.

суддів:
Рибачука А. І., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 12 листопада 2013 року по справі
№307/1730/13 - а за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Тячівському районі
Закарпатської області про визнання
протиправними та скасування рішення
про утримання сум пенсій, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тячівський
районний суд Закарпатської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Тячівському районі Закарпатської
області і просила: визнати
протиправним рішення відповідача про
переплату їй пенсії за період з 30
травня 2008 року до 28 лютого 2013 року,
визначення заборгованості і
здійснення утримання з її пенсії та
скасувати дане рішення; визнати
протиправними дії відповідача,
пов'язані із перерахунком її пенсії у
бік зменшення і проведення стягнення
сум із призначеної їй пенсії;
зобов'язати відповідача повернути
безпідставно стягнуті з неї кошти.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона
є пенсіонером за віком і у березні 2013
року отримала пенсію в меншому розмірі
ніж за попередній місяць. Звернувшись
до відповідача за роз'ясненнями з цього
приводу, отримала відповідь, що раніше
розмір її пенсії індексувався в зв'язку
із збільшенням розміру прожиткового
мінімуму як для особи, що втратила
працездатність, як це передбачено ст. 42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Проте в даний час
Управлінню Пенсійного фонду
Тячівського району стало відомо, що
вона займалася підприємницькою
діяльністю, отримує доходи, у зв'язку з
чим індексація її пенсії не повинна
була проводитися. В квітні 2013 року
відповідач надіслав листа, у якому
повідомив, що вона вела підприємницьку
діяльність, а тому їй безпідставно
проводили перерахунок пенсії, який
здійснювали у зв'язку із ростом
прожиткового мінімуму. В листі також
повідомлено, що загальна сума
переплати пенсії за період із 30 травня
2008 року до 28 лютого 2013 року становить 505
гривень 10 коп. Розрахунок вказаної суми
заборгованості відповідач не зробив.

В ході розгляду справи позивачем у
відповідності до ст. 51 Кодексу
адміністративного судочинства України
подано заяву, згідно якої позивач
просила: визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача №207 «Про
утримання сум пенсій, надміру
виплачених пенсіонерам внаслідок
зловживання з їх сторони» (протокол від
23 травня 2013 року №4) в частині
встановлення позивачу переплати
пенсії за період із 02 червня 2008 року по
28 лютого 2013 року, визначення
заборгованості та здійснення
утримання з її пенсії; зобов'язати
відповідача повернути безпідставно
стягнуті з позивача кошти.

Постановою Тячівського районного суду
Закарпатської області від 12 листопада
2013 року в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Тячівському районі Закарпатської
області про визнання протиправним і
скасування рішення Управління
Пенсійного фонду України у Тячівському
районі від 23 травня 2013 року за №4 та
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України у Тячівському районі
повернути стягнуті з ОСОБА_1 кошти
відмовлено.

Позивач не погодилася із таким судовим
рішенням суду першої інстанції і
оскаржила його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на те, що
судом першої інстанції безпідставно не
були враховані викладені в
адміністративному позові доводи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою повністю задовольнити
позовні вимоги.

Особа, яка подала апеляційну скаргу
(позивач) в судове засідання не прибула,
а також не направив представника в
судове засідання відповідач, хоча
сторони були належним чином та у
встановленому законом порядку
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

При цьому, від осіб, які беруть участь у
справі, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участі та участі
їх представників.

У зв'язку з цим справу розглянуто у
відповідності до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження на
підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно рішення відповідача від 23
травня 2013 року (протокол №4) визначено,
що упродовж періоду із 02 червня 2008 року
по 28 лютого 2013 року утворилася
переплата пенсії позивачу в сумі 392
гривні 44 коп. згідно розрахунку, у
зв'язку із неповідомленням про роботу,
оскільки 30 травня 2008 року позивач була
зареєстрована суб'єкт підприємницької
діяльності фізична особа - підприємець.
При цьому, як зазначає суд першої
інстанції, відповідно до ст. 102 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
пенсіонери зобов'язані повідомити
органи пенсійного забезпечення про
обставини , що спричиняю зміну розміру
пенсії або припинення її виплати.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми пенсії, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягаються на підставі
рішення територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позивачем в даній справі не
спростовано доводів відповідача щодо
правомірності оскаржуваного рішення, а
тому в задоволенні адміністративного
позову слід відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із таким висновком суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено та підтверджено
матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 на
підставі її особистої заяви від 06
березня 2003 року та доданих до неї
документів, рішенням відповідача від 24
березня 2003 року ( протокол №6335 від 24
березня 2003 року) із 08 січня 2003 року
призначено пенсію за віком. В тексті
поданої нею заяви про призначення
пенсії також зазначено, що позивач
зобов'язувалася повідомляти
Управління Пенсійного фонду про всі
зміни, що викликають зміну розміру
виплачуваної пенсії.

30 травня 2008 року була проведена
державна реєстрація ОСОБА_1 як фізичної
особи - підприємця, про що видане
свідоцтво Серії НОМЕР_2, а 05 червня 2008
року позивач у Державній податковій
інспекції у Тячівському районі
отримала свідоцтво платника податків
серії НОМЕР_1, видане Державною
податковою інспекцією у Тячівському
районі. З часу реєстрації позивач
систематично подавала до ДПІ у
Тячівському районі податкові
декларації про майновий стан і доходи,
з яких зазначала, що доходів не
отримувала.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
обчислений відповідно до статті 28
цього Закону (крім пенсіонерів, які
працюють (провадять діяльність,
пов'язану з отриманням доходу, що є
базою нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування). Перерахунок
пенсії проводиться з дня встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму.
Пенсіонерам, які працюють (провадять
діяльність, пов'язану з отриманням
доходу, що є базою нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування), після
звільнення з роботи або припинення
такої діяльності пенсія
перераховується з урахуванням
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, який встановлений на дату
звільнення з роботи або припинення
такої діяльності.

Згідно рішення відповідача від 23.05.2013
року( протокол №4) визначено, що
упродовж періоду з 2 червня 2008 року по 28
лютого 2013 року утворилася переплата в
сумі 392.44 гривень, згідно розрахунку, у
звязку з неповідомленням про роботу(
а.с.41, 42).

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» пенсіонери
зобовязані повідомити органи
пенсійного забезпечення про обставини
, що спричиняють зміну розміру пенсії
або припинення її виплати. У разі
невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців» дата
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про проведення державної
реєстрації фізичної особи - підприємця
є датою державної реєстрації фізичної
особи - підприємця.

Відповідно до вимог ст. 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» державна реєстрація
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця
проводиться у разі прийняття фізичною
особою - підприємцем рішення про
припинення підприємницької діяльності
та інше.

Відповідно до вимог ст. 47 цього ж Закону
для внесення до Єдиного державного
реєстру запису про рішення фізичної
особи - підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності така
фізична особа - підприємець або
уповноважена нею особа має подати
державному реєстраторові (надіслати
рекомендованим листом з описом
вкладення) заяву про припинення
підприємницької діяльності.

Згідно з вимогами ст. 51 вказаного
закону, державний реєстратор у день
державної реєстрації припинення
фізичної особи - підприємця у порядку,
визначеному ст. ст. 47 - 50 закону,
зобов'язаний надіслати відповідним
органам статистики, державної
податкової служби, Пенсійного фонду
України повідомлення про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем та відомості
реєстраційної картки про проведення
державної реєстрації припинення
фізичної особи-підприємця.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що Управлінням
Пенсійного фонду України в Тячівському
районі Закарпатської області
правомірно прийнято рішення №207 про
утримання сум пенсій, надміру
виплачених пенсіонеру, яке було
затверджене протоколом №4 від 23 травня
2013 року.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, виходячи із змісту
вищевказаних нормативно - правових
актів, колегія суддів апеляційного
суду приходить до висновку, що суд
першої інстанції прийняв оскаржуване
судове рішення у відповідності до
вимог законодавства, яким визначено
підстави та порядок здійснення
відрахування переплаченої пенсії.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що
позивачем не подавалися до органу
Пенсійного фонду України неправдиві
дані, а також, що нею протягом вказаного
періоду не здійснювалася
підприємницька діяльність і
відповідно не отримувався дохід, не
заслуговують на увагу, оскільки в
законодавчому порядку передбачено
обов'язок пенсіонера повідомити орган,
що призначив пенсію, про обставини що
припиняють чи змінюють виплату пенсії
і позивачем не було виконано цього
обов'язку.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд ухвалює рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, підтверджених дослідженими
доказами.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи та не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відтак, на підставі вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції, вирішуючи
даний спір, правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування і
відповідно - до задоволення
апеляційної скарги апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 12 листопада 2013 року по справі
№307/1730/13 - а за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Тячівському районі
Закарпатської області про визнання
протиправними та скасування рішення
про утримання сум пенсій - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
ухвали суду і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
А. І. Рибачук

І. О. Яворський