Справа № 2а-122/242/2013
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 2а-122/242/2013

10.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Кондрак Н.Й. ,

Курапової З.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу Залізничного районного суду
м. Сімферополя (суддя Уржумова Н.В.) від
08.11.2013 року у справі №2а-122/242/2013

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Міністерства соціальної політики
України АР Крим (вул. Горького, 7, м.
Сімферополь, Автономна Республіка
Крим, 95000),

Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим
(вул. Горького, 27, м. Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95006),

Головного управління Державної
казначейської служби України в АР Крим
(вул. Севастопольська, 19, м. Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95024),

про визнання бездіяльності незаконною,
стягнення сум, спонукання до виконання
певних дій та утримуватися від
вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08.11.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 у частині
визнання права на отримання у повному
обсязі щорічної одноразової грошової
допомоги по державним гарантіям,
встановленим частиною 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
порушеним з 2005 року по 2007 рік; про
стягнення боргу за державними
зобов'язаннями за незаконно
невиплачену у повному обсязі щорічну
одноразову грошову допомогу у
відповідності з положеннями частини 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005
року по 2007 рік залишено без розгляду.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою
суду, позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 08.11.2013 року по справі
№2а-122/242/13 та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог про
стягнення грошових коштів за 2005-2007
роки.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

У судове засідання 10.02.2014 року сторони
та їх представники не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином та
своєчасно, про причини неявки суд не
повідомили.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Судова колегія, керуючись положеннями
пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнала за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Розглянувши справу в порядку статей 195,
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.12.2008 року ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з адміністративним позовом до
Міністерства соціальної політики
України АР Крим, Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим, Головного
управління Державної казначейської
служби України в АР Крим, уточнивши
позовні вимоги у порядку статті 51
Кодексу адміністративного судочинства
України, про визнання права на
отримання у повному обсязі щорічної
одноразової грошової допомоги за
державними гарантіями, встановленими
частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», порушеним з 2005
року по теперішній час; визнання
неправомірною бездіяльності
Міністерства праці та соціальної
політики України АР Крим, яке
виразилось у відмові поновлення прав
позивача щодо виплати щорічної
одноразової грошової допомоги у
повному обсязі, законодавчо
закріпленої частиною 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмір 8 мінімальних пенсій за віком;
визнання незаконною бездіяльності
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя, яка
виразилась у відмові поновлення прав
позивача з виплати щорічної
одноразової грошової допомоги у
повному обсязі, законодавчо
закріпленої частиною 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмір 8 мінімальних пенсій за віком;
стягнення з відповідачів боргу за
державними зобов'язаннями за незаконно
невиплачені позивачу у повному обсязі
у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
щорічної одноразової грошової
допомоги відповідно до положень
частини 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005
року по 2013 рік включно; стягнення з
відповідачів штрафних санкцій (індекс
інфляції та 3 проценти річних) за
незаконне затримання виплат у повному
обсязі щорічної одноразової грошової
допомоги відповідно до положень
частини 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005
року по 2013 рік включно; зобов'язання
Міністерства праці та соціальної
політики України АР Крим, Управління
праці та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя утриматись від дій,
спрямованих на обмеження прав позивача
щодо забезпечення у порядку частини 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» з виплати
грошових сум меншого розміру ніж
зазначено у частині 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а
саме менше 8 мінімальних пенсій за
віком.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду АР Крим від 03.03.2009 року, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03.07.2009 року, зазначену
адміністративну справу передано до
Залізничного районного суду м.
Сімферополя за підсудністю (Т.1 а.с.34,
73-79).

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
залишення без розгляду позовних вимог
позивача за період з 2005 року по 2007 рік з
наступних підстав.

Відповідно до статей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Строк звернення до адміністративного
суду з адміністративним позовом - це
проміжок часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах. Вона
дисциплінує учасників цих відносин у
випадку, якщо вони стали спірними,
запобігає зловживанням і можливості
регулярно погрожувати зверненням до
суду, сприяє стабільності діяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
виконання своїх функцій. Відсутність
цієї умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до положень статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції діючій на час
спірних правовідносин),
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції діючій
на час спірних правовідносин)
встановлено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Згідно частині 1 статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції, яка діє на час розгляду
справи) адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений
судом, - продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі (частина перша статті 102 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Частиною 3 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що якщо в ході судового
розгляду справи суд встановить, що
провадження у справі відкрито за
позовною заявою, поданою з пропущенням
установленого законом строку
звернення до адміністративного суду,
або викладений в ухвалі про відкриття
провадження у справі висновок суду про
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними був передчасним, і суд не
знайде інших підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними,
позовна заява залишається без
розгляду.

Про порушення своїх прав позивач
повинен був дізнатись у період з 2005 по
2007 рік при отриманні щорічної
одноразової грошової допомоги, однак
звернувся до суду з позовом лише 27.12.2008
року. Жодних поважних причин пропуску
строку позивач не зазначив, також їх не
встановлено судом першої інстанції та
судовою колегією при апеляційному
перегляді справи.

Частиною 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Таким чином, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції про залишення позовних вимог
ОСОБА_2 в частині визнання права на
отримання у повному обсязі щорічної
одноразової грошової допомоги по
державним гарантіям, встановленим
частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» порушеним з 2005
року по 2007 рік; про стягнення боргу за
державними зобов'язаннями за незаконно
невиплачену у повному обсязі щорічну
одноразову грошову допомогу у
відповідності з положеннями частини 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005
року по 2007 рік без розгляду, оскільки
строк для звернення до суду з
адміністративним позовом у цій частині
на час звернення минув.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх порушення
судом першої інстанції є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Все вищезазначене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а ухвала суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 1 статті 195, статтею 197,
пунктом 1 частини 1 статті 199, статтею 200,
пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями
206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08.11.2013 року у
справі №2а-122/242/2013 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08.11.2013 року у
справі №2а-122/242/2013 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис Н.Й.
Кондрак

підпис З.І.Курапова

З оригіналом згідно

Суддя
С.О. Воробйова