Справа № 2025/2а-7847/11
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2012 р. 28.02.14 Справа №
2025/2а-7847/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Лозівської міської ради Харківської
області на постанову Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 11.01.2012р. по справі №
2025/2а-7847/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Лозівської міської
ради Харківської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

29.08.11 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду із позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Лозівської міської
ради Харківської області про
зобов'язання вчинити певні дії.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 11.01.2012
року адміністративний позов було
задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Лозівської міської ради Харківської
області щодо недонарахування щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
позивачу відповідно до ст.12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»за 2011
рік.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Лозівської міської ради Харківської
області здійснити перерахунок
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня за 2011 рік позивачу учаснику
бойових дій, відповідно до ст.12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування», та провести виплати з
урахуванням виплаченої суми за цей рік.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог було відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив скасувати
оскаржувану постанову, та ухвалити
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції
дійшов до помилкового висновку про
порушення вимог діючого законодавства.
Позивачу щорічна разова грошова
допомога за 2011 рік була виплачена на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України "Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"та "Про жертви
нацистських переслідувань"№341. Окрім
того, відповідно до ст. 23 Бюджетного
кодексу України будь-які платежі можна
здійснювати лише за наявності
бюджетного призначення.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу згідно п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України
в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України
справа розглядається в межах
апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
щорічної разової грошової допомогу до 5
травня згідно ч.5 ст.12 Закону України
"Про статус ветеранів війни та гарантії
їх соціального захисту", відповідач у
2011 році провів виплату зазначеної
компенсаційної виплати у розмірі
меншому, ніж це передбачено
відповідним Законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач є учасником
бойових дій та має право на отримання
щорічної разової грошової допомогу до 5
травня згідно ч.5 ст.12 Закону України
"Про статус ветеранів війни та гарантії
їх соціального захисту".

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи листа та довідки відповідача
зазначено, що позивачу у 2011 році
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня було виплачено у квітні 2011 року
в розмірі 460 грн.

Відповідачем виплату щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня згідно
ст.12 Закону України "Про статус
ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту" було проведено на
підставі постанов Кабінету Міністрів
України "Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"та "Про жертви
нацистських переслідувань"№341.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" щорічно до 5
травня учасникам бойових дій
виплачується разова грошова допомога у
розмірі п'яти мінімальних пенсій за
віком.

Пунктом 21 Розділу ІІ Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" була
змінена вище зазначена стаття Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", а
саме зазначено, що щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом України про
Державний бюджет.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 визнані такими, що
не відповідають Конституції України
положення п. 20 розділу ІІ Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України" стосовно
виплати щорічної разової допомоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

У 2011 році зміни до ст. 12 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" не вносилося.

Таким чином, відповідач у 201 році
повинен був застосовувати
законодавство, яке діяло на час
проведення відповідних щорічних
виплати грошової допомоги до 5 травня,
а саме, ст. 12 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" в редакції від
09.07.2007 року, а саме щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком

Право на встановлення у 2011 році розміру
разової грошової допомоги до 5 травня
надано Кабінету Міністрів України
законодавцем не було. А тому при
виплаті позивачу даної допомоги,
відповідач повинен був керуватися
положеннями Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Посилання відповідача, як на
правомірність своїх дій, щодо
проведення виплати щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення
позивачу відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України "Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується у 2011 році відповідно до
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту"та "Про жертви нацистських
переслідувань"№341 колегія суддів
вважає безпідставними, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції
України, виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст. 75
Конституції України встановлено, що
єдиним органом законодавчої влади в
Україні є парламент - Верховна Рада.
Конституція не надавала права
парламенту делегувати свої
повноваження іншим державним органам,
а останнім - своїми
нормативно-правовими актами змінювати
положення законів.

Також відповідно до ч.4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при здійсненні позивачу нарахування
або перерахунку пенсії застосуванню
підлягають положення Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", а не постанов
КМУ, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Таким чином, відповідач, провівши
виплату щорічної допомоги до 5 травня у
2011 році в розмірі визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
діяв всупереч вимогам чинного
законодавства.

З огляду на вищезазначене, постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що підстав для її
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги щодо
правомірності дій по нарахуванню та
виплаті допомоги позивачеві є
безпідставними з вище наведених
підстав і висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скарзі без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. .

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, п. 3 ч. 1 ст. 197, 198,
200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Лозівської міської ради Харківської
області залишити без задоволення.

Постанову Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 11.01.2012р. по
справі № 2025/2а-7847/11 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Григоров А.М.Судді
Мельнікова Л.В. Подобайло З.Г.