Справа № 815/4876/13-а
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4876/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року м. Одеса

13:36

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання -
Мураховської А.І.;

представника позивача - Пономаренка
Ю.П. (за довіреністю від 27.06.2013 року);

представника відповідача - Покотило
Д.Ю. (за довіреністю від 21.01.2014 року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «БТК-Трейд» до
Південної митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
рішень, визнання недійсними картки
відмови, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Південної митниці
Міндоходів в якому просив суд визнати
протиправними та скасувати рішення від
24.05.2013 року №500060001/2013/610052/2, від 25.05.2013
року №500060001/2013/610053/2, визнати недійсними
картки відмови від 24.05.2013 року
№500060001/2013/00274 та від 25.05.2013 року
№500060001/2013/00275 Південної митниці
Міндоходів.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «БТК-Трейд» уклало з
компанією «Henan Chisun Import&Export Co.LTD» (Китай)
зовнішньоекономічний контракт № SW0612
від 06.12.2012 року, відповідно до умов
якого продавець продав, а покупець
купив товари у відповідності до
інвойсів, які являються додатками до
цього контракту.

Відповідно до додатку № 1 від 07.12.2012
року товаром за вищезазначеним
договором є сантехнічні вироби.

Також, Товариство з обмеженою
відповідальністю «БТК-Трейд» уклало з
компанією «Shlinde Textiles Import and Export Company of
Guangdong» (Китай) зовнішньоекономічний
контракт № GL-12 від 10.12.2012 року,
відповідно до умов якого продавець
продав, а покупець купив товари у
відповідності до інвойсів, які
являються додатками до цього
контракту.

Відповідно до інвойсу № F003 від 21.02.2013
року товаром за вищезазначеним
договором є освітлювальні вироби.

В травні 2013 року позивач заявив до
митного оформлення отриманий товар за
вказаними вище контрактами. Товариство
з обмеженою відповідальністю
«БТК-Трейд» подало до Південної
митниці Міндоходів вантажно-митні
декларації №500060001/2013/020644 та
№500060001/2013/020651.

Митна вартість товарів визначена
позивачем за ціною господарської
операції, у відповідності до вимог
зовнішньоекономічних контрактів № SW0612
від 06.12.2012 року та становить 49617,49
доларів США, № GL-12 від 10.12.2012 року та
становить 15937,54 доларів США.

На підтвердження обґрунтованості
заявленої Товариством з обмеженою
відповідальністю «БТК-Трейд» митної
вартості товарів було подано митному
органу зовнішньоекономічні контракти
№ SW0612 від 06.12.2012 року та № GL-12 від 10.12.2012
року, додаток до контракту № 1 від 07.12.2012
року, інвойс № S002 від 07.12.2012 року та
інвойс № F003 від 21.02.2013 року, платіжні
доручення №20 від 19.12.2012 року, №50 від
25.04.2013 року, №49 від 25.04.2013 року, №28 від
26.02.2013 року.

Південна митниця Міндоходів своїми
рішеннями №500060001/2013/610052/2 від 24.05.2013 року
та №500060001/2013/610053/2 від 25.05.2013 року
здійснила коригування заявленої
позивачем митної вартості товарів у
сторону збільшення та встановила, що
митна вартість товарів (сантехнічних
виробів) за зовнішньоекономічним
контрактом № SW0612 від 06.12.2012 року
складає 99574,12 доларів США, а митна
вартість товарів (освітлювальних
виробів) за зовнішньоекономічним
контрактом № GL-12 від 10.12.2012 року складає
32968,32 доларів США.

Також, відповідач склав картки відмови
в прийнятті митних декларацій, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №500060001/2013/00274
від 24.05.2013 року та №500060001/2013/00275 від
25.05.2013 року.

Позивач не погоджується з рішеннями
Південної митниці Міндоходів про
коригування митної вартості товарів,
про відмову у митному оформленні
товарів та вважає їх незаконними,
винесеними з порушенням норм чинного
законодавства та такими, що належать до
скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві (а.с.4-11), заяві про уточнення
позовних вимог (а.с.117), додаткових
письмових поясненнях (а.с.181-182, 192-199),
письмових поясненнях (а.с.170-171) та
запереченнях на додаткові пояснення
відповідача (а.с.244-247).

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та
заперечував проти його задоволення з
підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову (а.с.155-160).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані письмові
докази, перевіривши матеріали справи, а
також проаналізувавши законодавство,
яке регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов належить задовольнити. Свій
висновок суд вмотивовує наступним
чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «БТК-Трейд»
зареєстроване Печерською районною
державною адміністрацією в місті Києві
21.02.2012 року, номер запису в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №0045832
відповідно до довідки з єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (ЄДРПОУ) серії АБ
№337057 (а.с.13).

Позивач зареєстрований та перебуває на
обліку у Державній податковій
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві з 22.02.2012 року за №61685 відповідно
до довідки про взяття на облік платника
податків від 23.02.2012 року (а.с.14).

06 грудня 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «БТК-Трейд» уклало з
компанією «Henan Chisun Import&Export Co.LTD» (Китай)
зовнішньоекономічний контракт № SW0612,
відповідно до умов якого продавець
продав, а покупець купив товари у
відповідності до інвойсів, які є
додатками до цього контракту (а.с.38-42).

Відповідно до додатку № 1 від 07.12.2012
року та інвойсу №S002 від 07.02.2012 року
товаром за вищезазначеним договором є
сантехнічні вироби (а.с.43, 63).

Крім того, 10 грудня 2012 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«БТК-Трейд» уклало з компанією «Shlinde
Textiles Import and Export Company of Guangdong» (Китай)
зовнішньоекономічний контракт № GL-12,
відповідно до умов якого продавець
продав, а покупець купив товари у
відповідності до інвойсів, які є
додатками до цього контракту (а.с.45-51).

Відповідно до інвойсу № F003 від 21.02.2013
року товаром за вищезазначеним
договором є освітлювальні вироби
(а.с.61).

В травні 2013 року позивач заявив до
митного оформлення отриманий товар за
вказаними вище контрактами, шляхом
подання до Південної митниці
Міндоходів вантажно-митних декларацій
№500060001/2013/020644 та №500060001/2013/020651 (а.с.52-55).

В підтвердження обґрунтованості
заявленої Товариством з обмеженою
відповідальністю «БТК-Трейд» митної
вартості товарів було подано митному
органу зовнішньоекономічні контракти
№ SW0612 від 06.12.2012 року та № GL-12 від 10.12.2012
року, додаток до контракту № 1 від 07.12.2012
року, інвойс № S002 від 07.12.2012 року та
інвойс № F003 від 21.02.2013 року; платіжні
доручення №20 від 19.12.2012 року (а.с.185), №50
від 25.04.2013 року (а.с.66), №49 від 25.04.2013 року
(а.с.68), №28 від 26.02.2013 року (а.с.67);
висновки Фонду державного майна
України від 15.05.2013 року № 51-13/05-2013 (а.с.84)
та від 15.05.2013 року № 51-12/05-2013 (а.с.83);
калькуляції собівартості товару
(а.с.71-76); копії декларації відправника
(а.с.57, 59-60); розрахунки послуг
перевізника (а.с.89-90); накладні на
перевезення контейнерів (а.с.85-88);
податкові накладні що стосуються
відчуження на території України
(а.с.77-80); рахунки-фактури по НДС
провінції Гуандун та Хенань № 25644816 від
11.03.2013 року, № 08292959 від 12.03.2013 року, №
25420854 від 24.03.2013 року, № 03537016 від 02.03.2013
року, № 00600724 від 11.03.2013 року (а.с.81-82, 92-107);
експортні декларації (а.с.56, 58),
прайс-листи від 03.12.2012 року та від 21.02.2013
року (а.с.109-112), інтернет-витяг (а.с.70),
сертифікати походження (а.с.37, 44).

Відповідач своїми рішеннями
№500060001/2013/610052/2 від 24.05.2013 року та
№500060001/2013/610053/2 від 25.05.2013 року здійснив
коригування заявленої позивачем
митної вартості товарів у сторону
збільшення та встановив, що митна
вартість товарів (сантехнічних
виробів) за зовнішньоекономічним
контрактом № SW0612 від 06.12.2012 року
складає 99574,12 доларів США (а.с.33-34), а
митна вартість товарів (освітлювальних
виробів) за зовнішньоекономічним
контрактом № GL-12 від 10.12.2012 року складає
32968,32 доларів США (а.с.35-36).

Одночасно з цим відповідач склав
картки відмови в прийнятті митних
декларацій, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№500060001/2013/00274 від 24.05.2013 року (а.с.118) та
№500060001/2013/00275 від 25.05.2013 року (а.с.119).

Такі висновки відповідача
обґрунтовані тим, що позивач для
підтвердження митної вартості товару
подав документи, які містять
розбіжності та в митного органу
відсутня інформація щодо вартості
операцій з ідентичними та подібними
товарами. Відповідач вважає, що в
наданих документах зазначені
недостовірні або неповні відомості,
які не підтверджені документально.

Суд вважає, що вказані висновки
відповідача є необґрунтованими.

Свій висновок суд обґрунтовує
наступним чином.

Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.52 Митного
кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Суд наголошує, що ч.2 вищезазначеної
статті містить вичерпний перелік
документів, які подаються декларантом
для підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення. До них відносяться:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Частина 3 ст.53 Митного кодексу України
передбачає, що у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ч.4 ст.53 Митного кодексу
України у разі якщо орган доходів і
зборів має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу органу доходів і
зборів, крім документів, зазначених у
частинах другій та третій цієї статті,
подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з ч.5 вищезазначеної статті
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З огляду на матеріали справи, суд
встановив, що позивач для
підтвердження обґрунтованості
заявленої митної вартості товарів
подав до митного органу всі необхідні
передбачені ст.53 Митного кодексу
України документи, а саме:
зовнішньоекономічні контракти,
інвойси, платіжні доручення, висновки
Фонду державного майна України,
калькуляції собівартості товару, копії
декларації відправника, розрахунки
послуг перевізника, накладні на
перевезення контейнерів,
рахунки-фактури, експортні декларації,
прайс-листи, сертифікати походження.

Згідно з ч.6 ст.53 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Суд не погоджується з доводами
відповідача щодо недостовірності
сертифікатів походження. Сертифікат
походження - це документ спеціально
установленої форми, який підтверджує,
що товари та послуги вироблені або
виконані в даній країні, і який містить
інформацію для їх ідентифікації.

Крім того, суд наголошує, що ст.53
Митного кодексу України не передбачає
такого документа, як сертифікат
походження, який необхідно обов'язково
надавати митним органам для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, він лише дає
можливість ідентифікувати товар по
родовим ознакам.

Суд не погоджується з доводами
відповідача, що ціна за продукцію,
зазначена у вантажно-митних
деклараціях, занижена по відношенню до
калькуляції собівартості товарів.

З огляду на матеріали справи, суд
встановив, що на підтвердження
заявленої митної вартості товарів
позивач самостійно подав до митного
органу калькуляції собівартості
товарів.

Проте, позивач подав до митного органу
калькуляції собівартості одиниці
продукції експортера, в якій наведено
собівартість виробника та додано 5%
надбавки експортера. В судовому
засіданні представник позивача
зазначив, що вищезазначені документи
надавалися митному органу для
підтвердження взаємозв'язку між
продавцем та покупцем на підтвердження
обґрунтованості митної вартості
товарів.

Відповідно до пп.г п.2 ч. 1 ст.57 Митного
кодексу України визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється, в тому числі за
резервним методом.

Згідно з ч.2 ст.57 Митного кодексу
України основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції).

Відповідно до ч.3 ст.57 Митного кодексу
України кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.57 Митного кодексу
України застосування другорядних
методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60цього
Кодексу. Під час таких консультацій
орган доходів і зборів та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Так, суд встановив, що позивач та
відповідач проводили консультацію. За
результатами якої було обрано метод
визначення митної вартості - резервний.

Відповідно до ч.8 ст.57 Митного кодексу
України У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.64 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58-63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі.

Відповідно до ч.2 ст.64 Митного кодексу
України митна вартість, визначена
згідно з положеннями цієї статті,
повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) органами доходів
і зборів митних вартостях.

В рішенні про коригування митної
вартості товарів зазначено, що
відповідач на підставі аналізу цін
бази даних ЄАІС ДМСУ встановив, що
рівень митної вартості товарів,
заявлених позивачем в митних
деклараціях №500060001/2013/020644 та
№500060001/2013/020651 є нижчим, ніж рівень
митної вартості подібних товарів.

Проте, з сукупного аналізу
встановлених вище фактів, суд
встановив, що позивач надав митному
органу всі необхідні документи для
визначення митної вартості товарів за
основним методом.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтвердив, що на вимогу
митного органу позивач надав документи
в повному обсязі.

Суд вважає, що відповідач не довів свою
позицію щодо правильності
використання резервного методу
визначення митної вартості товарів та
його обґрунтування.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище,
суд встановив, що відповідач всупереч
нормам чинного законодавства
безпідставно прийняв рішення про
коригування митної вартості товарів
від 24.05.2013 року №500060001/2013/610052/2, від 25.05.2013
року №500060001/2013/610053/2.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 статті 94 КАС України:
«Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідно місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його службова або
посадова особа».

Відповідно до пп. 3 п. 9 розділу VI
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас п. 19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
р. № 845 встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, орган Державної
казначейської служби України
зобов'язаний стягнути судові витрати
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

В даному випадку стягнення судових
витрат необхідно провести шляхом їх
безспірного списання із рахунка
Південної митниці Міндоходів..

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Митним кодексом
України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Південної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 24.05.2013 року №500060001/2013/610052/2.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення Південної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 25.05.2013 року №500060001/2013/610053/2.

4. Визнати недійсною картку відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення Південної
митниці Міндоходів №500060001/2013/00274 від
24.05.2013 року.

5. Визнати недійсною картку відмови у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення Південної
митниці Міндоходів №500060001/2013/00275 від
25.05.2013 року.

6. Стягнути з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «БТК-Трейд» суму
сплаченого судового збору в розмірі 2294
(дві тисячі двісті дев'яносто чотири),00
грн.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті
185, частини першої-другої, четвертої
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, сторони які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
дану постанову повністю або частково
шляхом подання апеляційної скарги до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
адміністративний суд першої інстанції,
який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 25
лютого 2014 року.

Суддя
О.Я. Бойко