Справа № 826/12934/13-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,
при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
приватного підприємства «Інкла-Київ»
на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2013 року адміністративну справу
за позовом приватного підприємства
«Інкла-Київ» до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача товариство з
обмеженою відповідальністю «Саноіл
Торг», про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Приватне підприємство «Інкла-Київ»
(надалі за текстом - «ПП «Інкла-Київ»)
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 02.08.2013 р., яким позивачеві
визначено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на прибуток на 288 786
грн. та податкового
повідомлення-рішення № від 02.08.2013
р., яким підприємству визначено суму
грошового зобов'язання із сплати
податку на додану вартість на 1 348 824 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нову постанову про
задоволення позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 02.07.2013 р. по 08.07.2013 р.
посадовцями державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби
(надалі за текстом - «ДПІ у
Шевченківському районі») проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПП «Інкла-Київ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Саноіл Торг» та
подальшої реалізації
товарно-матеріальних цінностей за
період з 01.01.2010 р. по 01.04.2013 р.

Результати перевірки оформлено актом
№ 369/22.8-15/30384525 від 15.07.2013 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено
вимоги ст.ст. 138, 139, 198, 201 Податкового
кодексу України внаслідок віднесення
до складу валових витрат та
податкового кредиту витрат з оплати
товарів за договором, укладеним з ТОВ
«Саноіл Торг».

Такий висновок податкового органу
вмотивовано наступним.

Відповідно до договору № 06-06-12 від
06.06.2012 р. ТОВ «Саноіл Торг»
зобов'язалось здійснити ПП
«Інкла-Київ» поставку товарів, а
позивач прийняти і оплатити їх.

На підставі названого договору
складено акти здачі-прийняття,
видаткові накладні та податкові
накладні на поставку меляси бурякової
на суму 1 320 165 грн., у т.ч. 220 027 грн. ПДВ,
олії соняшникової нерафінованої на
суму 3 394 546 грн. 18 коп., у т.ч. 565 757 грн. 70
коп. ПДВ, сої на суму 1 062 488 грн. 59 коп., у
т.ч. 177 081 грн. 43 коп. ПДВ, сої
нестандартної на суму 43 222 грн. 20 коп., у
т.ч. 7 203 грн. 87 коп. ПДВ., сої на суму 660 007
грн. 81 коп., у т.ч. 110 001 грн. 30 коп. ПДВ.

Розрахунки позивач здійснив шляхом
безготівкового перерахунку, а сплачені
кошти включив до валових витрат та
податкового кредиту.

Разом з тим, відповідно до актів
перевірки від 26.04.2013 р. та від 15.05.2013 р.,
складених ДПІ у Шевченківському
районі, не підтверджено факту
реального вчинення господарських
операцій ТОВ «Саноіл Торг».

Крім того, за матеріалами
кримінального провадження
невстановленими особами створено ряд
підприємств, що здійснюють діяльність
з мінімізації податкових зобов'язань.
При цьому, до такої діяльності було
залучене і ТОВ «Саноіл Торг» в якості
транзитного підприємства.

На думку органу доходів та зборів
наведене свідчить про неправомірність
формування позивачем валових витрат та
податкового кредиту.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, ДПІ у Шевченківському
районі прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 02.08.2013
р., яким позивачеві визначено суму
грошового зобов'язання із сплати
податку на прибуток на 288 786 грн., у тому
числі 231 029 грн. за основним платежем та
57 757 грн. за штрафними санкціями та
податкове повідомлення-рішення №
від 02.08.2013 р., яким підприємству
визначено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на додану вартість на
1 348 824 грн., у тому числі 1 079 059 грн. за
основним платежем та 269 765 грн. за
штрафними санкціями.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на прибуток і
податку на додану вартість валових
витрат та податкового кредиту
врегульовано статтями 138, 139, 198
Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1
названої статті ПК України витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операцій, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

На підтвердження реальності укладених
угод позивачем було надано копії:
договору купівлі-продажу № 06-06-12 від
06.06.2012 р., специфікацій, видаткових
накладних, актів приймання-передачі,
податкових накладних, банківських
виписок, а також контрактів, вантажних
митних декларацій, які свідчать про
подальшу поставку отриманого товару.

Тобто, зобов'язання за договором між
позивачем та його контрагентом
виконувались сторонами у повному
обсязі.

Таким чином, на момент проведення
перевірки у ПП «Інкла-Київ» були наявні
всі необхідні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
для віднесення до валових витрат та
податкового кредиту сум, сплачених
позивачем контрагентові, а аналіз
наданих позивачем податкових
накладних, інших первинних та
платіжних документів свідчить про
дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум валових витрат та
податкового кредиту по операціям з ТОВ
«Саноіл Торг».

Суд попередньої інстанції на наведене
уваги не звернув та дійшов помилкового
висновку про те, що позивачем не
доведено реальність господарських
операцій та факт використання
отриманих товарів у господарській
діяльності.

За змістом пояснення на судовий запит
та довідки № 853 від 13.09.2013 р. на складах
ТОВ «ЕВЕРІ» зберігалась меляса та
соняшникова олія, що належали ТОВ
«Саноіл Торг».

На думку судової колегії суд першої
інстанції помилково послався на той
факт, що товар на складах ТОВ «ЕВЕРІ»
передавався безпосередньо від ТОВ
«Саноіл Торг» до ТОВ «ЮГЕКОТОП».

В матеріалах справи міститься копія
договору комісії згідно якому ТОВ
«ЮГЕКОТОП» зобов'язалось від свого
імені та за рахунок ПП «Інкла-Київ»
здійснити зовнішньоекономічні угоди з
поставки на експорт товару.

Така форма господарської діяльності не
заборонена чинним законодавством.

Не можуть бути взяті до уваги посилання
відповідача на відсутність
транспортних документів.

В матеріалах справи містяться копії
товарно-транспортних накладних які
свідчать про перевезення товару
придбаного ТОВ «Саноіл Торг».

Водночас, згідно специфікацій поставка
товару ПП «Інкла-Київ» здійснювалась
на умовах EXW (франко-завод).

Відповідно до Офіційних правил
тлумачення торговельних термінів
Міжнародної торгової палати ІНКОТЕРМС
(редакція 2000 року) термін
«франко-завод» означає, що продавець
вважається таким, що виконав свої
зобов'язання щодо поставки, в момент,
коли він надав товар у розпорядження
покупця на площах свого підприємства
чи в іншому названому місці (наприклад,
на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без
здійснення митного очищення товару для
експорту та завантаження його на
будь-який приймаючий транспортний
засіб.

Необґрунтованим є твердження ДПІ у
Шевченківському районі про те, що ТОВ
«Саноіл Торг» було залучене до
діяльності з мінімізації податкових
зобов'язань.

В ході проведеної перевірки податковим
органом не було встановлено
обізнаності позивача щодо
протиправного характеру діяльності
його контрагента, прямої чи
опосередкованої причетності до такої
протиправної діяльності з метою
отримання податкової вигоди.

З огляду на викладене ухвалене у справі
судове рішення підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Інкла-Київ»
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року
скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 02.08.2013 року та № від
02.08.2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі в 20-ти денний строк з дня
складення постанови в повному обсязі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
з подачею документу про сплату
судового збору, а також копій
касаційної скарги відповідно до
кількості осіб, які беруть участь у
справі, та копій оскаржуваних рішень
судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

Постанова складена в повному обсязі 12
лютого 2014 р.

Головуючий суддя

Лічевецький І.О.

Судді:

Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.