Справа № 2-а-1398/09
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 лютого 2014 року м. Київ
В/800/353/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:
Черпака Ю.К. (судді-доповідача), Кочана
В.М., Лиски Т.О., Малиніна В.В., Мойсюка
М.І., перевіривши заяву ОСОБА_5 про
перегляд Верховним Судом України ухвал
Вищого адміністративного суду України
від 17 грудня 2013 року у справі за позовом
голови Воловецької районної ради
Закарпатської області ОСОБА_5 до
Воловецької районної ради
Закарпатської області про визнання
незаконними та скасування рішень,

встановив:

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду України від 23
січня 2014 року встановлено, що заява
ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом
України ухвал Вищого
адміністративного суду України від 17
грудня 2013 року не відповідає вимогам
статей 239 і 2391 КАС України, оскільки в
ній не зазначено, які саме норми
матеріального права неоднаково
застосовані судом (судами) касаційної
інстанції у подібних правовідносинах,
а зміст заяви фактично зводиться до
переліку порушень норм процесуального
права, допущених, на думку заявника,
судом касаційної інстанції. Окрім того,
заявником не сплачено судовий збір.

31 січня 2014 року на виконання ухвали
суду ОСОБА_5 надіслав квитанцію про
сплату судового збору в розмірі 51,16 грн
та заяву, в якій зазначив про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції в ухвалах від 17
грудня 2013 року і в ухвалі 22 лютого 2011
року статті 40 Кодексу законів про працю
України, статті 7 Закону України "Про
службу в органах місцевого
самоврядування" та статей 43, 55, 79 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

Пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України встановлено, що заява про
перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснено, що ухвалення
різних за змістом судових рішень
матиме місце в разі, коли суд (суди)
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за тотожних предмета
спору, підстав позову та за аналогічних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
протилежних висновків щодо заявлених
позовних вимог.

Проаналізувавши додані до заяви судові
рішення, колегія суддів не вбачає
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Так, в ухвалі від 22 лютого 2011 року
(справа № К-13260/10) Вищий
адміністративний суд України,
залишивши без змін постанову суду
апеляційної інстанції про задоволення
позову ОСОБА_5 в частині скасування
рішення 17 сесії Воловецької районної
ради Закарпатської області від 23.04.2009 р.
№ 346 і поновлення ОСОБА_5 на посаді
голови Воловецької районної ради
Закарпатської області, дійшов висновку
про порушення районною радою статті 40
Кодексу законів про працю України щодо
недопущення звільнення працівника в
період його тимчасової
непрацездатності.

Водночас в ухвалі від 17 грудня 2013 року
(справа № К-12160/10), щодо якої заявлено
клопотання про перегляд, суд
касаційної інстанції, з посиланням на
статті 48, 155 КАС України, погодився з
рішенням судів попередніх інстанцій
про залишення без розгляду позовної
заяви ОСОБА_5 як голови Воловецької
районної ради Закарпатської області
про визнання незаконним скликання
вісімнадцятої сесії п'ятого скликання
Воловецької районної ради
Закарпатської області та скасування
всіх прийнятих нею 12 травня 2009 року
рішень. Зокрема, касаційний суд виходив
з того, що на момент звернення до суду
(червень 2009 року) позивач був
звільнений з цієї посади, а тому не мав
адміністративної процесуальної
дієздатності на подання позову від
імені посадової особи органу місцевого
самоврядування.

Отже, в ухвалі від 17 грудня 2013 року не
відбулося застосування норм
матеріального права, оскільки суд
вирішував питання щодо наявності
адміністративної процесуальної
дієздатності у особи, яка подала
позовну заяву, та права цієї особи на
звернення до суду, що регулюється
нормами процесуального права.

У зв'язку з цим вказане судове рішення
не може бути переглянуто Верховним
Судом України з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України.

Не може бути переглянута з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права і
ухвала Вищого адміністративного суду
України від 17 грудня 2013 року, якою на
підставі статей 211, 220, 228, 231 КАС України
закрито касаційне провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу
Воловецького районного суду
Закарпатської області від 3 липня 2009
року.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Відмовити в допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом голови Воловецької районної
ради Закарпатської області ОСОБА_5 до
Воловецької районної ради
Закарпатської області про визнання
незаконними та скасування рішень для
перегляду ухвал Вищого
адміністративного суду України від 17
грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Кочан В.М. Лиска Т.О.
Малинін В.В. Мойсюк М.І.