Справа № 821/627/13-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/627/13-а

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції:
Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційні
скарги Управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області, Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області та Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області про визнання дій
та рішення неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19.02.2013р. ОСОБА_1 звернувся до
Херсонського окружного
адміністративного суду із позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області
та Управління МВС України в
Херсонській області, та з урахуванням
уточнень до позовних вимог, просив суд:

- визнати дії інспектора відділу
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Управління МВС України в
Херсонській області Піхоцької В.В.
неправомірними;

- визнати висновок інспектора ВГРІФО
Управління МВС України в Херсонській
області Піхоцької В.В. про скасування
дозволу на імміграцію в Україну
незаконним;

- зобов'язати Управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області поновити ОСОБА_1
посвідку на постійне проживання в
Україні;

- визнати недійсним рішення від 15.11.2011р.
про скасування дозволу на імміграцію
ОСОБА_1

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 вересня
2013 року адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково. Визнано
неправомірним та скасовано рішення від
15.11.2011р. заступника начальника ВГІРФО
УМВС України в Херсонській області
Кодолова С.О. про скасування ОСОБА_1 Усо
Надоєвичу дозволу на імміграцію в
Україну. Зобов'язано Управління
Державної міграційної служби України в
Херсонській області протягом тижня з
дня набрання судовим рішенням законної
сили видати ОСОБА_1 Усо Надоєвичу
посвідку на постійне проживання в
Україні. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представниками Управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області та Управління МВС
України в Херсонській області подано
апеляційні скарги, в яких зазначено, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
процесуального та матеріального права
та просять скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23.09.2013 року
та прийняти нову постанову якою
відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що ці апеляційні
скарги не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Судами обох інстанцій встановлено
наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
громадянином Вірменії. З 2003 року
отримав спочатку тимчасову, а потім
постійну посвідку на проживання в
Україні, у зв'язку з тим, що його
повнокровний брат ОСОБА_6 Надоєвич є
громадянином України. Дружина ОСОБА_1 -
ОСОБА_7 також отримала постійну
посвідку на проживання в Україні. В 2004
році позивач придбав у власність
житловий будинок, де мешкає на даний
час з 7 дітьми, четверо з яких,
народились на території України після
2003 року, тобто під час законного
проживання батька в Україні та мають
усі законні підстави на набуття
громадянства України.

Відповідно до «Порядку оформлення,
виготовлення і видачі посвідки на
постійне проживання та посвідки на
тимчасове проживання і технічного
опису їх бланків» органи ДМС
уповноважені, обмінювати посвідку в
разі досягнення особою 25- і 45-річного
віку.

18.02.2010р. постановою Цюрупинського
районного суду Херсонської області
позивача було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340
грн. за невчасний обмін посвідки по
досягненню 45 років, який позивачем було
сплачено добровільно.

28.10.2010р. ОСОБА_1 звернувся до СГІРФО
Цюрупинського РВ УМВС України із
заявою про заміну посвідки з
додаванням необхідних документів.
Заява прийнята і подані документи
перевірені начальником СГІРФО
Цюрупинського РВ УМВС України в
Херсонській області Г.М. Скибінською.

Так, механізм видачі посвідки на
постійне проживання іммігрантам на час
звернення ОСОБА_1 із заявою про
переоформлення посвідки викладено у
«Порядку оформлення і видачі посвідки
на постійне проживання» (затв.
Постановою КМУ від 26.12.2002р. №1983),
відповідно до якого, посвідка підлягає
обміну при досягненні особою 25 і
45-річного віку. Оформлення посвідки
замість втраченої проводиться у
порядку, встановленому для її
оформлення, а саме: подаються такі
документи, як заява встановленого
зразка; копія паспортного документа з
імміграційною візою; копія рішення про
надання дозволу на імміграцію;
квитанція про сплату державного мита.

Однак, як видно з матеріалів справи, у
встановлений законодавством тижневий
строк вказана заява ОСОБА_1 розглянута
не була.

18.10.2011р. інспектором ВГІРФО було
складено протокол про адміністративне
правопорушення, т.б. проживання за
недійсною посвідкою, яку ОСОБА_1 не
поміняв при досягненні 45-річного віку,
чим порушив п.8 Постанови КМУ від
26.12.2001р. №1983, з протоколом позивач
ознайомлений.

Проте, як вбачається з копії цієї
постанови заступника начальника УМВС
України в Херсонській області від
18.10.2011р., прізвище посадової особи
написано нерозбірливо, підпису
посадової особи в постанові, якою на
позивача накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510
грн. взагалі не має, але штраф сплачено
ОСОБА_1 добровільно 19.10.2011р.

Далі, як встановлено по справі, в січні
2013 року позивач отримав висновок
інспектора ВГРІФО УМВС України в
Херснській області Піхоцької В.В. про
скасування дозволу на імміграцію в
Україну (без дати та номера), який було
затверджено заступником начальника
УМВС України в Херсонській області, але
дата візування та прізвище посадової
особи відсутнє.

Так, в даному висновку інспектор вказує
на порушення позивачем законодавства
про правовий статус іноземців,
притягнення ОСОБА_1 до
відповідальності 18.10.11р. за п.1 ст.203
КУпАП. Також, в цьому висновку
зазначено, що інспектор вважає за
доцільне скасувати дозвіл на
імміграцію гр.ОСОБА_1 та направити
копію даного висновку до СГІРФО
Цюрупинського РВ для вилучення у
громадянина ОСОБА_1 посвідки серії ХС №
041747.

Як видно з матеріалів справи,
відповідачем УДМС під час судового
засідання в судді 1-ї інстанції була
надана на огляд справа ОСОБА_1, в якій
міститься рішення від 15.11.11р.
заступника начальника ВГІРФО УМВС
України в Херсонській області Кодолова
С.О. про скасування ОСОБА_1 дозволу на
імміграцію в Україну. Підставою
скасування дозволу в рішенні зазначено
п.5 ст.12 Закону «Про імміграцію». Але,
доказів повідомлення ОСОБА_1 про
отримання даного рішення або
ознайомлення з ним, судам обох
інстанцій не надано. ОСОБА_1 же, в свою
чергу, категорично заперечує факт
отримання ним даного документа.

Відповідно до наказу МВС України від
31.10.12р. №992 «Про організаційно-штатні
зміни, пов'язані з ліквідацією
підрозділів у справах громадянства.
Імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУМВС, УМВС» та наказу УМВС України в
Херсонській області від 13.11.12р. №368,
відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Управління
МВС України в Херсонській області
ліквідовано, скорочено всі посади
штатних працівників.

В подальшому, Указом Президента
України від 06.04.2011р. №405/2011 було
затверджено «Положення про Державну
міграційну службу України», на яку
покладено, зокрема, повноваження
приймати рішення про надання дозволу
на імміграцію, відмову в його наданні
та скасування такого дозволу,
оформлення та видача документів для
тимчасового або постійного проживання
в Україні, вилучення цих документів.

Таким чином, вирішуючи справу по суті
та задовольняючи позов, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що спірне рішення 15.11.2011р. заступника
начальника ВГІРФО УМВС України в
Херсонській області Кодолова С.О. про
скасування ОСОБА_1 дозволу на
імміграцію в Україну є неправомірним
та порушує права і свободи позивача.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції та вважає їх правильними і
обгрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.5 ст.12 Закону «Про
імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001р., дозвіл
на імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо
з'ясується, що іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства.

А у відповідності до ст.13 цього Закону
№2491, орган спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань імміграції за місцем проживання
особи, стосовно якої прийнято рішення
про скасування дозволу на імміграцію,
не пізніш як у тижневий строк з дня
отримання цього рішення надсилає копію
рішення про скасування дозволу на
імміграцію особі, стосовно якої
прийнято таке рішення, та вилучає у неї
посвідку на постійне проживання. Особа,
стосовно якої прийнято рішення про
скасування дозволу на імміграцію,
повинна виїхати з України протягом
місяця з дня отримання копії цього
рішення. У відповідності до ст.15 Закону
№ 2491, дії та бездіяльність посадових і
службових осіб, які порушують порядок
та строки розгляду заяв про надання
дозволу на імміграцію, рішення,
прийняті спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
питань імміграції та підпорядкованими
йому органами, можуть бути оскаржені у
встановленому порядку до суду.

Процедуру ж провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрують в Україну, поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень визначає «Порядок провадження
за заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень» (затв. Постановою КМУ від
26.12.2002р. №1983).

Згідно з приписами пп.21-23 вказаного
Порядку (в редакції на час скасування
позивачу дозволу на імміграцію), дозвіл
на імміграцію скасовується органом,
який його видав. Питання щодо
скасування дозволу вправі порушити
орган внутрішніх справ, інший орган
виконавчої влади, який у межах наданих
йому повноважень забезпечує виконання
законодавства про імміграцію, якщо
стало відомо про існування підстав для
скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Міграційна служба, територіальні
органи і підрозділи всебічно вивчають
у місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання.

На підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до ст.13
Закону України «Про імміграцію».

Разом з тим, як встановлено судовою
колегією з матеріалів справи, ОСОБА_1 не
заперечує тієї обставини, що в лютому
2010 року він дійсно притягувався до
адміністративної відповідальності за
не здійснення обміну посвідки по
досягненню 45-річного віку, т.б. за п.1
ст.203 КУпАП.

Але, при цьому слід зазначити, що
відповідно до вимог ст.39 КУпАП, якщо
особа, піддана адміністративному
стягненню, протягом року з дня
закінчення виконання стягнення не
вчинила нового адміністративного
правопорушення, то ця особа вважається
такою, що не була піддана
адміністративному стягненню. Отже, за
таких обставин, при зверненні ОСОБА_1
28.10.2011р. до УМВС України із заявою про
переоформлення посвідки, він вважався
таким, що вже відповів перед державою
за свою протиправну поведінку і не має
перед державою та суспільством ніяких
зобов'язань, які б витікали з вчиненого
адміністративного правопорушення .

Також, ще слід звернути увагу й на ту
обставину, що замість того, щоб
розглянути заяву позивача про видачу
нової посвідки (переоформлення) в
тижневий строк з моменту звернення,
СГІРФО Цюрупинського РВ УМВС України в
Херсонській області почала діяти
всупереч вимогам чинного
законодавства. Так, сторони не
заперечують того, що від ОСОБА_1
вимагали надати оригінали свідоцтв про
народження його та його рідного брата,
тобто, СГІРФО вимагала документи, які
не потрібні при обміні посвідки при
досягненні 45-річного віку, а почала
перевірку правомірності видачі ОСОБА_1
дозволу на імміграцію через недоліки в
діяльності своїх посадових осіб, які не
завірили належним чином документи при
оформленні дозволу на імміграцію.

За формування справ, перевірку підстав,
законність перебування в Україні
іммігрантів, справжність поданих
документів та відповідність їх
оформлення вимогам законодавства,
несли відповідальність територіальні
підрозділи УМВС, до яких подавалась
заява про надання дозволу на
імміграцію. Ніяких порушень у видачі
позивачу дозволу СГІРФО не виявила.

Також, відповідачі не надали суду
доказів того, що дозвіл на імміграцію
позивачу був наданий на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність.

Однак, та обставина, на яку посилаються
відповідачі, а саме - що ОСОБА_1 не надав
на огляд оригіналів свідоцтв про
народження його та його брата, що
поставило під сумнів наявність
родинних зв'язків з громадянином
України, не є належною і достатньою
підставою для скасування йому дозволу
на імміграцію. Це по-суті, визнано і у
висновку інспектора Піхоцької В.В., яка
вказує іншу причину для скасування
дозволу на імміграцію - порушення
ОСОБА_1 законодавства про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства, за що притягнутий до
адміністративної відповідальності (п.5
ст.12 ЗУ «Про імміграцію»).

Окрім того, колегією суддів
встановлено що, ОСОБА_1 були надані до
суду 1-ї інстанції оригінали та
належним чином завірені копії
свідоцтва про його народження та брата
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є
громадянином України, і ці документи
свідчать про те, що батько та мати
братів одні й ті ж особи, отже, вони є
рідними братами.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, всупереч фактичним обставинам
справи інспектор ВГІРФО УМВС Піхоцька
В.В. більше ніж через рік після
звернення ОСОБА_1 із заявою про
переоформлення посвідки по досягненню
45річного віку формує висновок про
скасування дозволу на імміграцію
ОСОБА_1 і в якості підстави для такого
скасування вказує на порушення
останнім вимог ст.30 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» та притягнення його
18.10.2011р. до адміністративної
відповідальності за ст.203 КУпАП, а також
посилається і на п.5 ст.12 Закону «Про
імміграцію».

Проте, вищеперелічені норми
безпосередньо передбачають, що дозвіл
на імміграцію може бути скасовано лише,
якщо з'ясується, що іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства.
Але, належних доказів порушення ОСОБА_1
законодавства про правовий статус
іноземців суду відповідачами не
надано. До того ж, як вже зазначалося
вище, постанова заступника начальника
УМВС України в Херсонській області від
18.10.2011р. про накладення на позивача
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 510 грн. за проживання
за недійсною посвідкою, яку ОСОБА_1 не
поміняв при досягненні 45 річного віку,
не містить підпису посадової особи -
заступника начальника УМВС України в
Херсонській області.

Оскільки, діючою на той час редакцією
Кодексу про адміністративні
правопорушення посадовим особам УМВС
не було надано повноважень на
застосування адміністративних штрафів
за порушення, встановлених п.1 ст.203
КУпАП, це було виключною компетенцією
районних, міських судів відповідно до
ст.221 КУпАП.

Отже, за таких обставин, постанова
заступника начальника УМВС України в
Херсонській області про накладення на
позивача адміністративного штрафу від
18.10.2011р. є протиправною.

Крім того, слід вказати, що своїм
поданням заяви в жовтні 2010 року про
видачу йому нової посвідки, ОСОБА_1
фактично виконав вимоги щодо обміну
посвідки по досягненню 45-річного віку,
і після прийняття у нього заяви
відповідальність за невидачу посвідки
несе служба ГІРФО, яка, в свою чергу,
зволікала з видачею нової посвідки.

При цьому, колегія суддів також вважає
за необхідне заначити, що посилання
відповідачів на статтю 30 Закону
України від 22.09.2011р. №3773-VI «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» є помилковим, оскільки
дана стаття безпосередньо регулює
питання примусового видворення
іноземців та осіб без громадянства на
підставі винесеної постанови
адміністративного суду, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення.

Також, суд 2-ї інстанції ще раз
підкреслює і про відсутність належних
доказів надсилання позивачу спірного
рішення про скасування дозволу на
імміграцію.

Таким чином, за вказаних обставин, суд
апеляційної інстанції, як і окружний
суд вважає, що рішення 15.11.2011р.
заступника начальника ВГІРФО УМВС
України в Херсонській області Кодолова
С.О. про скасування ОСОБА_1 дозволу на
імміграцію в Україну є неправомірним.

До того ж, судова колегія, також
погоджується і з висновком суду
І-інстанції щодо вимог про визнання
неправомірними дій та висновку
інспектора відділу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Управління МВС України в Херсонській
області Піхоцької В.В. про скасування
ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну,
та вважає, що цей висновок фактично не
має ніякого обов'язкового характеру, а
є лише думкою інспектора, яка вважала б
за доцільне скасувати такий дозвіл.

Крім того, суд 2-ї інстанції звертає
увагу ще й на те, що згідно із ст.ст.11,71
КАС України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову, що, в свою чергу, в даному
випадку, і не було належним чином
зроблено представниками відповідачів
при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї
інстанцій.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційних
скаргах доводи правильності висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційних скарг
на постанову суду першої інстанції має
право залишити апеляційні скарги без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія,
діючи в межах доводів апеляційних
скарг, відповідно до ст.200 КАС України,
залишає ці апеляційні скарги без
задоволення, а постанову суду 1-ї
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Управління
Державної міграційної служби України в
Херсонській області та Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області - залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
23 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко