Справа № 30018/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2010 р. справа № 2а-1423/2009

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А.
Добродняк І.Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області

на постанову Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької від 07
грудня 2009 року у справі № 2а-1423/09 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області, в якому просив:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

визнати протиправною бездіяльність
відповідача щодо не здійснення
перерахунку та невиплати у повному
обсязі надбавки до пенсії за період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року по 31.08.2009
року;

зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату надбавки до
пенсії згідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року та з 01.01.2009 року
по 31.08.2009 року у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачу
відповідач керувався положеннями
нормативних актів що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької області від
07 грудня 2009 року адміністративний
позов задоволено, а саме поновлено
строк звернення до суду з
адміністративним позовом; визнано дії
відповідача щодо не нарахування та
невиплаті позивачу надбавки до пенсії
як дитині війни за період з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року, та з 01.01.2009 року по 31.08.2009 року -
протиправними; зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу надбавку до пенсії
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року, та з 01.01.2009
року по 31.08.2009 року у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з
відрахуванням отриманих позивачем сум
підвищення у період вказаний період.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести рішення яким
позивачу в позові відмовити повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1940 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
посвідчення (а.с.10).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має право на
отримання підвищення до пенсії, у
розмірах, які визначено Законом, а
відтак має право на звернення до суду
за захистом порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до суду
не є абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду.

Так, відповідно ст..99 КАС України, яка
діяла в редакції на час розгляду справи
в суді першої інстанції, відповідно до
якої адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України, в
редакції яка діяла на час розгляду
справи в суді першої інстанції,
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2007,
2008 роки подано до суду 23.11.2009р., тобто з
пропуском встановлено строку
звернення до суду.

Представник відповідача, подав до суду
заперечення на адміністративний позов
в якій наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с.18).

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі. Як вбачається з заявленого
позову, обґрунтовуючи причини пропуску
строку позивач зазначав, що про
порушення своїх прав він дізнався
після висвітлення подій у засобах
масової інформації, у зв'язку з чим не
мав можливості звернутися до суду у
визначені законом строки.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати підвищення до пенсії
є щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
право звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішень Конституційним Судом
України.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2007рік, 2008 рік, порушив вимоги
процесуального законодавства, не
застосувавши встановлений річний
строк звернення з позовом до суду, що
призвело до неправильного вирішення
справи у цій частині заявлених
позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням
часу звернення позивача з позовом до
суду (23.11.2009р.) та враховуючи те, що
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині визнання
бездіяльності відповідача
протиправною та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу надбавку до пенсії
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та з
22.05.2008 року по 22.11.2008 року - скасувати, з
прийняттям нової постанови про відмову
у задоволені позовних вимог в цій
частині.

В той же час, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на перерахунок підвищення до
пенсії як «дитині війни»з 22 травня 2008
року оскільки Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/08
від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в Кам'янсько-Дніпровському
районі Запорізької області будь-яких
дій з цього приводу не здійснювало.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС
України та враховуючи час звернення до
суду позивача з позовом, колегія судів
приходить до висновку про необхідність
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області провести
перерахунок та виплатити позивачу
недоотримані суми щомісячної надбавки
до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з 23 листопада 2008 року по 31
грудня 2008 року.

На час розгляду справи Законом України
«Про Державний бюджет України на 2009
рік»не призупинено дію ст..6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», а відтак відповідач був
зобов'язаний виплачувати позивачу
підвищення до пенсії у розмірах, які
визначено ст..6 названого Закону.

Тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
зобов'язання відповідача нараховувати
та виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»з 01
січня 2009 року по 31 серпня 2009 року
(заявлені позовні вимоги).

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суд
обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки
питання фінансування цих видатків не є
предметом спору, що розглядається.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог і судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись п. 3
ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області задовольнити
частково.

Постанову Кам'янсько-Дніпровського
районного суду Запорізької від 07
грудня 2009 року у справі № 2а-1423/09 в
частині визнання бездіяльності
Управління Пенсійного фонду України в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області протиправною та
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в
Кам'янсько-Дніпровському районі
Запорізької області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
надбавку до пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року, та з 22.05.2008 року по 22.11.2008 року
-скасувати та прийняти нову постанову
про відмову у задоволені позовних
вимог в цій частині.

В іншій частині постанову
Кам'янсько-Дніпровського районного
суду Запорізької від 07 грудня 2009 року у
справі № 2а-1423/09 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк