Справа № 826/957/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2014 року № 826/957/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк»до Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києвітреті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Публічне акціонерне товариство
«Кредитпромбанк», ОСОБА_1, - прозняття
майна з-під арешту, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»,
позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом про зняття арешту із
заставленого майна - транспортного
засобу марки VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2008 року
випуску, номер шасі (кузов, рама,
коляска) № НОМЕР_2, легковий
універсал-в, реєстраційний № НОМЕР_1,
зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в
м. Києві 02 квітня 2008 року, накладеного
Відділом державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві (далі - Відділ ДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві,
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва про відкриття провадження
в адміністративній справі від 29 січня
2014 року до участі у справі в якості
третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
залучені: Публічне акціонерне
товариство «Кредитпромбанк» (далі - ПАТ
«Кредитпромбанк», третя особа 1), ОСОБА_1
(далі - ОСОБА_1, третя особа 2).
В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що в результаті
накладеного арешту на все майно ОСОБА_1,
зокрема і на транспортний засіб, в тому
числі із забороною здійснення
відчуження, порушені його права на
предмет застави, як заставодержателя, а
тому, арешт з такого майна має бути
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.
Представник третьої особи 2 в судовому
засіданні та у наданих суду письмових
поясненнях позовні вимоги повністю
підтримав та просив зняти арешт із
Представники відповідача та третьої
особи 1 у судове засідання не з'явилися,
про дату, час та місце судового
засідання належним чином повідомлені,
заперечень та будь-яких письмових
пояснень стосовно заявлених ПАТ
«Укрсоцбанк» позовних вимог до суду не
У зв'язку з неявкою представників
відповідача та третьої особи 1 в судове
засідання, призначене на 04.02.2014 р., суд,
відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, ухвалив подальший
розгляд справи проводити в письмовому
Розглянувши подані особами, які беруть
участь у справі документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
позивача та третьої особи 2, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд, -
03 квітня 2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник) був
укладений Договір кредиту на купівлю
автотранспортних засобів № 10-29/6180 (далі
По умовам Договору кредиту, Кредитор
надає Позичальнику у користування на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти у
сумі 43 291,00 доларів США, зі сплатою 8,88
процентів річних та порядком погашення
суми основної заборгованості до 10
числа кожного місяця згідно графіку
(пп. 1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору кредиту).
В якості забезпечення Позичальником
виконання своїх зобов'язань щодо
погашення кредиту, сплати відсотків,
можливих штрафних санкцій, а також
інших витрат на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, Сторони
укладають з ОСОБА_1 ОСОБА_2 застави
транспортного засобу, визначеного п. 1.2
цього Договору, заставною вартістю 50
931,00 доларів США, який також забезпечує
виконання зобов'язань Позичальника за
Додатковим договором (пп. 1.3.1 п. 1.3 ст. 1
03 квітня 2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(Заставодержатель) та ОСОБА_1
(Заставодавець) був укладений Договір
застави № 02-10/1228 (далі - Договір
По умовам Договору застави,
Заставодавець передає в заставу
Заставодержателю у якості
забезпечення виконання зобов'язань за
Договором кредиту транспортний засіб
марки VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2008 року
випуску, номер шасі (кузов, рама,
коляска) № НОМЕР_2, Легковий універсал,
реєстраційний № НОМЕР_1,
зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м.
Києві 02 квітня 2008 року (далі - Предмет
застави) (п. 1.1 ст. 1 Договору застави).
Загальна заставна вартість Предмету
застави за згодою Сторін становить 257
200,00 грн., що за офіційним курсом гривні
до долара США, встановленим НБУ на день
укладення Договору застави (505 грн. = 100
доларів США) становить 50 930,69 доларів
США (п. 1.2 ст. 1 Договору застави).
Приймаючи до уваги, що відбулась зміна
найменування юридичної особи з
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк» на
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» (Свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи серії А01 №
365338, видане Голосіївською районною у м.
Києві державною адміністрацією), суд
вважає належним позивачем у вказаній
адміністративній справі Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк».
На підставі заяви про примусове
виконання від 04.07.2011 р. та виконавчого
листа № 2-1179/10, виданого 16.05.2011 р.
Печерським районним судом міста Києва
про стягнення солідарно з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь
Публічного акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» 292 428 (двісті
дев'яносто дві тисячі чотириста
двадцять вісім) доларів США 85 центів, що
за курсом НБУ становить 2 314 135 (два
мільйона триста чотирнадцять тисяч сто
тридцять п'ять) грн. 71 коп.
заборгованості за кредитним договором
№ 49.4/134/06-Z від 26.10.2006 р., 1 700 (одна тисяча
сімсот), 00 грн. у відшкодування судового
збору та 120 (сто двадцять), 00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи, Відділом ДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрито
виконавче провадження.
06 липня 2011 року державним виконавцем
Відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м.
Києві Александровою І.В. прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 27353057, в рамках якої, на
все майно, що належить боржнику -
ОСОБА_1, накладено арешт та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику, лише в
З аналізу вказаної постанови
вбачається, що оскільки арешт
накладено на все майно, що належить
боржнику - ОСОБА_1, транспортний засіб
входить в перелік майна, що арештоване.
Крім того, в процесі примусового
виконання рішення суду, державним
виконавцем Відділу ДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві
Александровою І.В. 22.12.2011 р. прийнято
постанову про розшук майна боржника,
якою транспортний засіб марки VOLKSWAGEN
Touareg, тип кузова: легковий універсал-В,
№ кузова: НОМЕР_2, рік випуску: 2008, ДЗН: №
НОМЕР_1, свідоцтво: НОМЕР_3, дата видачі:
02.04.2008 р., що належить боржнику ОСОБА_1,
Незгода з зазначеними вище діями
відповідача обумовила позивача
звернутись до суду.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані особами, які беруть участь у
справі докази та пояснення, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд погоджується з
доводами Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк», виходячи з
Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Цивільного кодексу України, Закону
України «Про державну виконавчу
службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР
(далі - Закон № 202/98-ВР), Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон №
606-XIV), Закону України «Про заставу» від
02 жовтня 1992 року № 2654-XII (далі - Закон №
Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до частини другої ст. 4
Закону № 202/98-ВР державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.
Статтею 11 Закону № 606-XIV передбачено, що
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 52 Закону № 606-XIV
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Згідно з частиною першою статті 54
Закону № 606-XIV звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Частиною третьою статті 54 Закону № 606-XIV
встановлено, що для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Як вбачається з матеріалів справи,
право застави виникло до винесення
судом рішення про стягнення з боржника
коштів, тобто до 30.11.2010 р. (дата набрання
чинності рішення суду), вартість
предмета застави (50 930 доларів США 69
центів) не перевищує розмір
заборгованості боржника
заставодержателю (50 931 долар США), а
тому, підстави для звернення стягнення
на заставлене майно боржника в
інтересах ПАТ «Кредитпромбанк», який
не є заставодержателем, у відповідача
були відсутні.

Окрім цього, Законом № 2654-XII визначено,
що застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору,
закону або рішення суду.

У відповідності до ст. 16 Закону № 2654-XII
право застави виникає з моменту
укладення договору застави, а в разі,
коли договір підлягає нотаріальному
посвідченню - з моменту нотаріального
посвідчення цього договору. Якщо
предмет застави відповідно до закону
чи договору повинен знаходитись у
заставодержателя, право застави
виникає в момент передачі йому
предмета застави. Якщо таку передачу
було здійснено до укладення договору, -
то з моменту його укладення.

Реєстрація застави не пов'язується з
моментом виникнення права застави та
не впливає на чинність договору
застави.

Частиною другою ст. 17 Закону № 2654-XII
передбачено, що заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за
згодою заставодержателя.

Статтею 19 Закону № 2654-XII встановлено, що
за рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором застави.

Частиною шостою статті 20 Закону № 2654-XII
передбачено, що звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду або третейського суду, на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
якщо інше не передбачене законом або
договором застави.

Крім того, статтею 572 Цивільного
кодексу України встановлено, що в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, позивач, як
заставодержатель, має переважне право
на задоволення своїх вимог перед
іншими кредиторами цього боржника
(заставодавця) за рахунок предмету
застави, а звернення стягнення на
заставлене майно шляхом накладення
арешту, порушує його права, визначенні
чинним законодавством.

Зі змісту ст. 60 Закону № 606-XIV
вбачається, що арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого, вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Отже, оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд вважає, що
позовні вимоги про зняття арешту із
заставленого майна - транспортного
засобу марки VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2008 року
випуску, номер шасі (кузов, рама,
коляска) № НОМЕР_2, легковий
універсал-в, реєстраційний № НОМЕР_1,
зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в
м. Києві 02 квітня 2008 року - підлягають до
задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 73,08 грн. з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 181, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити.

2. Зняти арешт з майна ОСОБА_1, яке є
предметом договору застави № 02-10/1228 від
03 квітня 2008 року, а саме: транспортного
засобу марки VOLKSWAGEN, модель Touareg, 2008 року
випуску, номер шасі (кузов, рама,
коляска) № НОМЕР_2, легковий
універсал-в, реєстраційний № НОМЕР_1,
зареєстрованого УДАІ ГУ МВС України в
м. Києві 02 квітня 2008 року.

3. Присудити з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у місті Києві на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» понесені ним витрати по
сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн.
(сімдесят три гривні 08 коп.).

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко