Справа № 1570/3558/2012
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/3558/2012
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м.
Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Білостоцького О.В.

При секретарі:
Солдатовій О.С.

За участю сторін:

Представника позивача:
Унтілова І.П.

Представників відповідача:
Петровського В.В., Тимофєєва В.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Винконцерн» до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю (далі ТОВ)
«Винконцерн» звернулась до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (далі
Білгород-Дністровська ОДПІ) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.05.2012 року
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№, №, №, №,
№.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідачем
було винесено на підставі
необґрунтованих висновків акту
перевірки № 898/22-118/24541545 від 15.05.2012 року
«Про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Винконцерн» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 22.01.2011 року по
31.12.2011 року», а тому є протиправними та
такими, що підлягають скасуванню,
оскільки, на думку позивача,
зафіксовані в зазначеному акті
податковим органом з боку позивача
порушення вимог податкового
законодавства України не мали місця.
Також позивач в обґрунтування
протиправності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
Білгород-Дністровської ОДПІ посилався
на те, що позапланову виїзну перевірку
ТОВ «Винконцерн», за результатами якої
і було донараховано підприємству
податкові зобов'язання та застосовано
штрафні санкції, було проведено за
період, під час якого діяв мораторій на
задоволення вимог кредиторів,
запроваджений ухвалою Господарського
суду Одеської області від 14.05.2010 року у
процедурі банкротства платника
податків - ТОВ «Винконцерн», під час дії
якого відповідно до п.2 ч. 4 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом»
забороняється нарахування пені та
штрафних санкцій боржнику за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів за весь період
з дати початку дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів, до дня
його закінчення.

Представник позивача у судовому
засіданні, посилаючись на
обґрунтування, викладені у
адміністративному позові та письмових
доповненнях до адміністративного
позову (т. 1 а.с. 2-5, 163-167), підтримав
позовні вимоги у повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали з підстав, викладених
у запереченнях на адміністративний
позов (т. 1 а.с. 150-153; т. 2 а.с. 104-113),
наполягали, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є законними та
обґрунтованими, винесеними у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Судом під час офіційного з'ясування
обставин у справі встановлено
наступне:

ТОВ «Винконцерн» зареєстровано 22.10.1998
року Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією Одеської
області, (т. 1 а.с. 18, 19-20).
Підприємство знаходиться на обліку
платників податків в
Білгород-Дністровській ОДПІ.

В період з 19.03.2012 року по 07.05.2012 року
відповідно до вимоги
Білгород-Дністровської міжрайонної
прокуратури Одеської області від 14.03.2012
року № 16-1956-12вих, на підставі наказів
Білгород-Дністровської ОДПІ Одеської
області ДПС № 3 від 16.03.2012 року, № 154 від
25.04.2012 року та направлень від 16.03.2012 року
№81/23, №82/17-01, №82/17-01, №83/17-01, №84/19; від
25.04.2012 року №268/22, №269/22, фахівцями
Білгород-Дністровської ОДПІ Одеської
області ДПС ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Винконцерн» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 22.01.2011 року по 31.12.2011 року (т. 2
а.с. 114-130).

За результатами перевірки було
складено акт перевірки № 898/22-118/24541545
від 15.05.2012 року (т.1 а.с. 24-90), у висновках
якого відображено порушення позивачем:

- п. 49.1, п. 49.2, п. 49.3, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п.
135.1, п. 135.2, пп. 135.4.1 п.135.4 ст. 135, п. 138.8, пп.
138.10.1, пп. 138.10.2, пп. 138.10.3, пп. 138.10.4, пп. 138.10.5
п. 138.10 ст.138 Податкового кодексу
України, п. 4.1 ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1, пп. 5.2.5
п.5.2, пп. 5.4.7 п.5.4, пп. 5.5.1 п. 5.5, пп. 5.6.1 п. 5.6,
пп. 5.7.1 п. 5.7 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено від'ємне значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток за
1 квартал 2011 року в сумі 1045638,00 грн. та
занижено податкове зобов'язання з
податку на прибуток за 2011 рік в сумі
87723,00 грн., у тому числі по періодам: 2
квартал 2011 року - 379 372,00 грн., 2-3 квартали
2011 року - 130074,00 грн., 2-4 квартали 2011 року -
87723,00 грн.;

- п. 49.1, п. 49.2, п. 49.3, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п.
187.1 ст. 187, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суму залишку
від'ємного значення, яке після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту за
березень 2011 року в сумі 1021,00 грн.;
занижено суму залишку від'ємного
значення, яка після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту за грудень 2011 року
в сумі 28883,00 грн.; завищено чисту суму
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у сумі 152423,00 грн., у тому
числі по періодам: квітень 2011 року - 2095,00
грн., травень 2011 року - 3045,00 грн., липень
2011 року - 147283,00 грн.;

- пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п.
168.1 ст. 168, пп. 164.2.11 п.164.2 ст. 164, п. 164.5 ст.
164, п. 167.1 ст. 167, пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, пп.
170.9.2 п.170.9 ст. 170, п. 171.2 ст. 171 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб на загальну суму 400 300,03 грн.;

- пп. 2.11 п. 2 Положення про ведення
касових операцій в національній валюті
в Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 року № 637, в результаті чого
встановлено відсутність звітів про
використання коштів у загальному
розмірі 24 035,29 грн., виданих під звіт
особам, які отримали готівкові кошти з
каси підприємства;

- п. 49.1, п. 49.2, п. 49.3, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, пп.
214.1.1 п. 214.1 ст. 214, п. 216.1 ст. 216, п. 217.1 ст. 217
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством не
подано податкову звітність та занижено
акцизного податку у сумі 228 919,00 грн., у
тому числі по періодам: березень 2011
року - 40 389,00 грн., квітень 2011 року - 31 340,00
грн., травень 2011 року - 23 924,00 грн.,
червень 2011 року - 28 965,00 грн., липень 2011
року - 46 145,00 грн., серпень 2011 року - 380,00
грн., вересень 2011 року - 3 745,00 грн.,
жовтень 2011 року - 268,00 грн., листопад 2011
року - 25 172,00 грн., грудень 2011 року - 28 591,00
грн.;

- п. 49.1, п. 49.2, п. 49.3, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, пп.
263.5.1 п. 263.5, пп. 263.11.1 п.263.11 ст. 263
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством не
подано податкову звітність та занижено
податкове зобов'язання по платі за
користування надрами для видобування
корисних копалин в сумі 168,40 грн., у тому
числі по періодам: 1 квартал 2011 року - 50,00
грн., 2 квартал 2011 року - 49,94 грн., 3
квартал 2011 року - 40,20 грн., 4 квартал
2011 року - 28,26 грн.;

- п. 49.1, п. 49.2, п. 49.3, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п.
328.2 ст. 328 Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством не
подано податкову звітність та занижено
збір за спецвикористання води у сумі 1
568,82 грн., у тому числі по періодам:
1 квартал 2011 року - 500,00 грн., 2 квартал 2011
року - 453,43 грн., 3 квартал 2011 року - 354,00
грн., 4 квартал 2011 року - 261,39 грн.;

- п. 49.1, п. 49.2 ст. 49, пп. 269.1.1, пп. 269.1.2 п. 269.1
ст. 269, п. 286.2, п. 286.3 ст. 286 Податкового
кодексу України, в результаті чого
підприємством не подано податкову
звітність та занижено податок на землю
у сумі 32 397,87 грн., у тому числі по
періодам: березень 2011 року - 3 239,79 грн.,
квітень 2011 року - 3 239,79 грн., травень 2011
року - 3 239,79 грн., червень 2011 року - 3 239,79
грн., липень 2011 року - 3 239,79 грн., серпень
2011 року - 3 239,79 грн., вересень 2011 року - 3
239,79 грн., жовтень 2011 року - 3 239,79 грн.,
листопад 2011 року - 3 239,79 грн., грудень 2011
року - 3 239,76 грн.;

- п. 49.1, п. 49.2 ст. 49, п. 286.2, ст. 286, п. 288.1 ст. 288
Податкового кодексу України, в
результаті чого підприємством не
подано податкову звітність та занижено
орендну плату за землю у сумі 3 717,23
грн., у тому числі по періодам: березень
2011 року - 371,72 грн., квітень 2011 року - 371,72
грн., травень 2011 року - 371,72 грн., червень
2011 року - 371,72 грн., липень 2011 року - 371,72
грн., серпень 2011 року - 371,72 грн., вересень
2011 року - 371,72 грн., жовтень 2011 року - 371,72
грн., листопад 2011 року - 371,72 грн., грудень
2011 року - 371,75 грн.;

- п. 49.1, п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 3 Закону України «Про
збір на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства», в
результаті чого підприємством не
подано податкову звітність та занижено
збір на розвиток виноградарства,
садівництва і хмелярства у сумі 140,18
грн., у тому числі по періодам: березень
2011 року - 14,64 грн., квітень 2011 року - 17,33
грн., травень 2011 року - 6,04 грн., червень
2011 року - 102,18 грн.;

- п. 160.5 ст. 160 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток нерезидентів в
сумі 18 053,00 грн., у тому числі по
періодам: 1 квартал 2011 року - 1 517,00 грн., 2
квартал 2011 року - 16 536,00 грн.

На підставі висновків зазначеного акту
перевірки Білгород-Дністровською ОДПІ
Одеської області ДПС винесено
податкові повідомлення-рішення (т. 1 а.с.
109-121):

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі: 87 723,00 грн. - основний платіж та 4080,00
грн. - штрафні санкції;

- № від 23.05.2012 року про зменшення
ТОВ «Винконцерн» розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за березень 2011 року у сумі 1021,00
грн.;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі: 152 423,00 грн. - основний
платіж та 83 844,00 грн. - штрафні санкції;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
найманих працівників у сумі: 400 300,03 грн.
- основний платіж та 201 170,00 грн. - штрафні
санкції;

- № від 23.05.2012 року про
застосування до ТОВ «Винконцерн»
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 24
035,29 грн. за порушення пп. 2.11 п. 2
Положення про ведення касових операцій
в національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року № 637;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання за платежем «виноробна
продукція» у сумі: 228 919,00 грн. - основний
платіж та 62 354,50 грн. - штрафні санкції;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання по платі за користування
надрами загальнодержавного значення у
сумі: 168,40 грн. - основний платіж та 699,10
грн. - штрафні санкції;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання за платежем збір за
спеціальне використання води у сумі: 1
568,82 грн. - основний платіж та 835,85 грн. -
штрафні санкції;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання по земельному податку з
юридичних осіб у сумі: 32 397,87 грн. -
основний платіж та 10 743,40 грн. - штрафні
санкції;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання по орендній платі з
юридичних осіб у сумі: 3 717,23 грн. -
основний платіж та 2 139,18 грн. - штрафні
санкції;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання за платежем «збір за
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства» у сумі: 140,19 грн. - основний
платіж та 4 084,00 грн. - штрафні санкції;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
іноземних юридичних осіб у сумі: 18 053,00
грн. - основний платіж та 4 513,00 грн. -
штрафні санкції;

- № від 23.05.2012 року про збільшення
ТОВ «Винконцерн» суми грошового
зобов'язання у сумі 340,00 грн.

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду.

Протягом 2013 року відбулася
реорганізація органів Державної
податкової служби України та
здійснення покладених на ДПС України
завдань було передано до органів
Міністерства доходів і зборів України.

Внаслідок цього Білгород-Дністровська
ОДПІ Одеської області Державної
податкової служби було реорганізовано
в Білгород-Дністровську ОДПІ ГУ
Міндоходів в Одеській області, яка є її
правонаступником (т. 8 а.с. 108).

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги ТОВ
«Винконцерн» підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для прийняття
Білгород-Дністровською ОДПІ
податкового повідомлення-рішення №
від 23.05.2012 року про збільшення ТОВ
«Винконцерн» суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі: 87 723,00 грн. - основний платіж та 4080,00
грн. - штрафні санкції, були висновки
акту перевірки №898/22-118/24541545 від 15.05.2012
року про порушення позивачем п. 49.1, п.
49.2, п. 49.3, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 135.1, п. 135.2,
пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135, п. 138.8, пп. 138.10.1, пп.
138.10.2, пп. 138.10.3, пп. 138.10.4, пп. 138.10.5 п. 138.10
ст. 138 Податкового кодексу України, п. 4.1
ст. 4, п. 5.1, пп. 5.2.1, пп. 5.2.5 п.5.2, пп. 5.4.7 п. 5.4,
пп. 5.5.1 п. 5.5, пп. 5.6.1 п.5.6, пп. 5.7.1 п. 5.7 ст. 5,
пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Представники відповідача у судовому
засіданні пояснили, що грошове
зобов'язання з податку на прибуток за
основним платежем в розмірі 87 723,00 грн.
було визначено шляхом самостійного
встановлення контролюючим органом під
час здійснення перевірки обсягу
валових доходів та валових витрат ТОВ
«Винконцерн» за період з 22.01.2011 року по
31.12.2011 року, у зв'язку з неподанням,
починаючи з 2 кварталу 2010 року,
підприємством до
Білгород-Дністровської ОДПІ
податкової звітності з податку на
прибуток (т. 10 а.с. 223; т. 11 а.с. 1-6). В ході
проведення позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Винконцерн» податковим
органом шляхом дослідження всіх
первинних документів, наданих
позивачем до перевірки на
обґрунтування доходів, витрат та
амортизаційних відрахувань
підприємства, було встановлено, що
товариством з обмеженою
відповідальністю «Винконцерн»
занижено за перевіряємий період
валовий дохід на суму 15 349 318,00 грн.,
валові витрати на 14 821 496,00 грн. та суму
амортизаційних відрахувань на 146 419,00
грн. Шляхом співставлення зазначених
сум податковим органом був визначений
об'єкт оподаткування підприємства з
податку на прибуток, з якого вирахувана
сума податкових зобов'язань, що
підлягають сплаті до бюджету у сумі 87
883,00 грн. ((15 349 318,00 - 14 821 496,00 - 146 419,00) * 23% = 87
883,00).

Представник позивача проти зазначених
представниками відповідача обставин
не заперечував, але зазначав, що
зазначена сума визначеного ТОВ
«Винконцерн» податкового зобов'язання
з податку на прибуток є
необґрунтованою, з тих підстав, що
підприємством у перевіряємому періоді
було також занижено суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток за 1 квартал 2011 року
на суму 1 045 638,00 грн., яка повинна була
бути врахована податковим органом при
обчисленні об'єкта оподаткування з
податку на прибуток підприємства.

З цього приводу представники
відповідача зазначили, що ТОВ
«Винконцерн» зазначену суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток за 1 квартал 2011 року
не декларувало, а тому податковому
органу про неї не було відомо. Крім
того, представники відповідача
посилались на лист Державної
податкової служби України від 08.09.2011
року №828/3/15-1212 (т. 10 а.с. 227), яким було
передбачено, що частина від'ємного
значення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток, яка увійшла до
складу цього показника у 1 кварталі 2011
року з 2010 року, в подальшому не
враховується при визначенні об'єкта
оподаткування.

Згідно п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі ПК
України) він регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 16.1.2, 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК
України платники податків зобов'язані
вести в установленому порядку облік
доходів і витрат, складати звітність,
що стосується обчислення і сплати
податків та зборів; подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів.

Пунктами 49.1, 49.2, 49.3 ст. 49 ПК України
передбачено, що податкова декларація
подається за звітний період в
установлені цим Кодексом строки
контролюючому органу, в якому
перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за
кожний встановлений цим Кодексом
звітний період подавати податкові
декларації щодо кожного окремого
податку, платником якого він є,
відповідно до цього Кодексу незалежно
від того, чи провадив такий платник
податку господарську діяльність у
звітному періоді.

Податкова декларація подається за
вибором платника податків, якщо інше не
передбачено цим Кодексом, в один із
таких способів: особисто платником
податків або уповноваженою на це
особою; надсилається поштою з
повідомленням про вручення та з описом
вкладення; засобами електронного
зв'язку в електронній формі з
дотриманням умови щодо реєстрації
електронного підпису підзвітних осіб у
порядку, визначеному законодавством.

Згідно п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові
декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в
разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця;

- календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя);

- календарному року, крім випадків,
передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5
цього пункту - протягом 60 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року;

- календарному року для платників
податку на доходи фізичних осіб - до 1
травня року, що настає за звітним.

Відповідно до пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 ПК
України, контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо, зокрема, платник
податків не подає в установлені строки
податкову декларацію.

Пунктом 120.1 ст. 120 ПК України
встановлено, що неподання або
несвоєчасне подання платником
податків або іншими особами,
зобов'язаними нараховувати та
сплачувати податки, збори податкових
декларацій (розрахунків), - тягнуть за
собою накладення штрафу в розмірі 170
гривень, за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання. Ті самі дії,
вчинені платником податків, до якого
протягом року було застосовано штраф
за таке порушення, - тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 1020 гривень
за кожне таке неподання або
несвоєчасне подання.

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України, у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суми податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, - тягне за собою накладення на
платника податків штрафу в розмірі 25
відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування. При
повторному протягом 1095 днів визначенні
контролюючим органом суми податкового
зобов'язання з цього податку, зменшення
суми бюджетного відшкодування - тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу у розмірі 50 відсотків
суми нарахованого податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.133.1 ст. 133 ПК України
платниками податку з числа резидентів
є, зокрема, суб'єкти господарювання -
юридичні особи, які провадять
господарську діяльність як на
території України, так і за її межами.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України
доходи - загальна сума доходу платника
податку від усіх видів діяльності,
отриманого (нарахованого) протягом
звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Пунктом 135.1 ст. 135 ПК України визначено,
що доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Згідно п. 135.2. ст. 135 ПК України доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК
України дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає:
дохід від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, у тому
числі винагороди комісіонера
(повіреного, агента тощо).

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України визначено,
що витрати, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПК України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;іінших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно пп. 138.10.1, 138.10.2, 138.10.3, 138.10.4, 138.10.5 п.
138.10 ст. 138 ПК України до складу інших
витрат включаються: адміністративні
витрати, спрямовані на обслуговування
та управління підприємством; витрати
на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг; інші
операційні витрати; фінансові витрати,
до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Пунктом 1 підрозділу 4 Розділу XX
Перехідних положень Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI
(далі ПК України) визначено, що розділ III
ПК України застосовується під час
розрахунків з бюджетом починаючи з
доходів і витрат, що отримані і
проведені з 01 квітня 2011 року, якщо інше
не встановлено цим підрозділом.

До 01 квітня 2011 року правовідносини у
сфері справляння податку на прибуток
підприємств регулювались Законом
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
(далі Закон України № 334/94-ВР).

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» об'єктом оподаткування є
прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму
валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
№ 334/94-ВР валові витрати виробництва та
обігу - сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно п.п. 5.2.1 п. 5.2 цієї ж статті Закону
№ 334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п. 10.1 ст. 10 Закону України
№ 334/94-ВР прибуток платників податку,
включаючи підприємства, засновані на
власності окремої фізичної особи,
оподатковується за ставкою 25 відсотків
до об'єкта оподаткування.

Статтею 6 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
був встановлений порядок урахування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування у результатах наступних
податкових періодів.

Так, відповідно до п. 6.1 ст. 6 цього
Закону, якщо об'єкт оподаткування
платника податку з числа резидентів за
результатами податкового року має
від'ємне значення об'єкта
оподаткування (з урахуванням суми
амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

Законом України від 20.05.2010 року № 2275-VI
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», який
набрав чинності 16.06.2011 року:

- п. 6.1 ст. 6 Закону України № 334/94-ВР
доповнено абзацом другим, згідно із
яким у 2010 році норми цього пункту діють
з урахуванням особливостей,
встановлених п. 22.4 ст. 22 цього Закону;

- ст. 22 Закону України № 334/94-ВР
доповнено п. 22.4, згідно із яким у 2010 році
у складі валових витрат платника
податку враховується 20 відсотків суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток,
яке утворилося станом на 1 січня 2010
року. У 2011 році сума від'ємного
значення, яка відповідно до абзацу
першого цього пункту не була врахована
у складі валових витрат, та від'ємне
значення об'єкта оподаткування, яке
виникло у 2010 році, підлягають включенню
до складу валових витрат у порядку,
встановленому статтею 6 цього Закону,
без обмежень, встановлених цим пунктом.

З 01.04.2011 року порядок обліку від'ємного
значення об'єкту оподаткування в
результатах наступних податкових
періодів визначається ст. 150
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 150.1 ст. 150 ПК України,
якщо результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками податкового
року є від'ємне значення, то сума такого
від'ємного значення підлягає включенню
до витрат першого календарного
кварталу наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Згідно п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» ПК України,
пункт 150.1 статті 150 Кодексу
застосовується у 2011 році з урахуванням
такого: якщо результатом розрахунку
об'єкта оподаткування платника податку
з числа резидентів за підсумками
першого кварталу 2011 року є від'ємне
значення, то сума такого від'ємного
значення підлягає включенню до витрат
другого календарного кварталу 2011 року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками другого, другого і третього
кварталів, другого - четвертого
кварталів 2011 року здійснюється з
урахуванням від'ємного значення,
отриманого платником податку за перший
квартал 2011 року, у складі витрат таких
податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Дослівне тлумачення зазначеної норми
Податкового кодексу України, на думку
суду, дає підстави вважати, що у разі
наявності від'ємного значення об'єкту
оподаткування у 1 кварталі 2011 року сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу витрат 2 кварталу
2011 року. Обмеження витрат, що мають бути
враховані у складі валових витрат 2
кварталу 2011 року, зазначена
законодавча норма не містить.

Аналогічна позиція була викладена
Комітетом Верховної Ради України з
питань фінансів, банківської
діяльності, податкової та митної
політики у листі №04-39/10-1160 від 10.11.2011
року «Щодо права платників податку на
перенесення від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток на наступні звітні періоди».

Згідно висновку судово-економічної
експертизи №121 від 06.11.2013 року, яка
проводилась в адміністративній справі,
та пояснень судового експерта ОСОБА_9,
що її проводила, у судовому засіданні,
сума грошового зобов'язання з податку
на додану вартість за основним
платежем у сумі 87 833,00 грн., визначена
податковим органом ТОВ «Винконцерн»
податковим повідомленням-рішенням №
від 23.05.2012 року, документально не
підтверджується саме через те, що
Білгород-Дністровською ОДПІ при
визначенні об'єкта оподаткування з
податку на прибуток підприємства за
перевіряємий період не було враховано
(окрім суми валових доходів і витрат,
амортизаційних відрахувань) суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток за
1 квартал 2011 року (т. 8 а.с. 73; 74; 115-136).

Як було достовірно встановлено судом
під час судового розгляду справи,
податковим органом було визначено
об'єкт оподаткування позивача з
податку на прибуток шляхом
співставлення вірно визначених на
підставі первинних документів
підприємства валових доходів і витрат
та амортизаційних відрахувань. Разом з
тим, при обчисленні зазначеного об'єкта
оподаткування контролюючим органом не
було враховано суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток за 1 квартал 2011 року
у розмірі 1045638,00 грн., яку було визначено
у висновках акту перевірки №
898/22-118/24541545 від 15.05.2012 року.

Твердження представників відповідача
про те, що Білгород-Дністровській ОДПІ
не було відомо про наявність у позивача
зазначеної суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток спростовується матеріалами
справи, дослідженими в судовому
засіданні. Крім того, наявність у ТОВ
«Винконцерн» від'ємного зазначення
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток за 2010 рік, підтверджується
актом № 1120/23-118/24541545 від 18.04.2011 року
документальної позапланової виїзної
перевірки Білгород-Дністровською ОДПІ
товариства з обмеженою
відповідальністю ТОВ «Винконцерн» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 року по 21.03.2011 року (т. 10
а.с. 179-214).

З огляду на встановлені у судовому
засіданні обставини щодо неврахування
контролюючим органом при визначенні
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток ТОВ «Винконцерн» за
перевіряємий період суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток за 1 квартал 2011 року
у сумі 1 045 638,00 грн., та положення
податкового законодавства, що
регулюють спірні правовідносини,
згідно яких при визначенні об'єкта
оподаткування зазначений показник
повинен враховуватись, суд доходить
висновку, що у позивача було відсутнє
позитивне значення об'єкту
оподаткування за 2-4 квартали 2011 року, з
якого повинно розраховуватись
податкове зобов'язання з податку на
прибуток (15 349 318,00 - 14 821 496,00 - 146 419,00 - 1 045
638,00 = - 664 235,00), а тому
Білгород-Дністровською ОДПІ
відповідне податкове зобов'язання у
розмірі 87 883,00 грн. позивачу розраховано
необґрунтовано.

Посилання представників відповідача
на лист Державної податкової служби
України від 08.09.2011 року №828/3/15-1212 суд при
вирішенні справи до уваги не приймає,
оскільки викладена у цьому листі
позиція податкового органу суперечить
вимогам чинного податкового
законодавства.

З цих підстав суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської ОДПІ №
від 23.05.2012 року в частині визначення ТОВ
«Винконцерн» грошового зобов'язання з
податку на прибуток за основним
платежем у сумі 87 723,00 грн. прийняте без
урахування фактичних обставин, що
мають значення для прийняття рішення
та не ґрунтується на вимогах чинного
законодавства, у зв'язку з чим в
зазначеній частині це рішення є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, а позовні вимоги ТОВ
«Винконцерн» в цій частині -
задоволенню.

Що стосується штрафних санкції у сумі
4080,00 грн., застосованих до ТОВ
«Винконерн» податковим
повідомленням-рішенням
Білгород-Дністровської ОДПІ №
від 23.05.2012 року, судом було встановлено,
що вони були розраховані контролюючим
органом за неподання позивачем
податкової звітності за 1, 2, 3, 4 квартали
2011 року за кожне таке неподання у
розмірі 1020,00 грн.

Як було встановлено податковим органом
під час проведення перевірки ТОВ
«Винконцерн» та не заперечувалось
представником позивача у судовому
засіданні, позивач з 2 кварталу 2010 року
не подавав до податкового органу
податкову звітність з податку на
прибуток. При цьому, в акті перевірки №
1120/23-118/24541545 від 18.04.2011 було зафіксовано
порушення підприємством п.п. 49.1, 49.2, 49.3
ст. 49 Податкового кодексу України у
вигляді неподання відповідної
звітності також і у 2010 році, на підставі
висновків якого у 2011 році
Білгород-Дністровською ОДПІ було
застосовано до позивача податковим
повідомленням-рішенням № від
04.05.2011 року штрафні санкції у сумі 510,00
грн.

Отже, враховуючи те, що неподання
податкової звітності за 1, 2, 3, 4 квартали
2011 року було вчинено ТОВ «Винконцерн» у
2011 році після того, як протягом року до
підприємства були застосовані штрафні
санкції за теж саме порушення
податкового законодавства, суд вважає,
що Білгород-Дністровською ОДПІ у
відповідності до п. 120.1 ст. 120 ПК України
застосовано до позивача штрафні
санкції у подвійному розмірі, тобто по
1020,00 грн. за кожне неподання податкової
звітності за відповідні податкові
періоди.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що податкове повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської ОДПІ №
від 23.05.2012 року в частині визначення ТОВ
«Винконцерн» грошового зобов'язання з
податку на прибуток за штрафними
санкціями у сумі 4080,00 грн. є
обґрунтованим та правомірним,
прийнятим у відповідності до вимог
чинного законодавства та, а тому
позовні вимоги ТОВ «Винконцерн» у цій
частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо
обґрунтованості та правомірності
податкових повідомлень-рішень
Білгород-Дністровської ОДПІ №
від 23.05.2012 року (про зменшення ТОВ
«Винконцерн» розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за березень 2011 року у сумі 1021,00
грн.) та № від 23.05.2012 року (про
збільшення ТОВ «Винконцерн» суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі: 152 423,00 грн. за
основним платежем та 83 844,00 грн. за
штрафними санкціями), суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Податковим органом в акті перевірки №
898/22-118/24541545 від 15.05.2012 року зазначено, що
товариством з обмеженою
відповідальністю «Винконцерн» у
порушення п.49.1, п. 49.2, п. 49.3, пп. 49.18.2 п. 49.18
ст. 49, п. 187.1 ст. 187, пп. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192,
п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
завищено суму залишку від'ємного
значення, яке після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту за березень 2011
року в сумі 1021,00 грн.; занижено суму
залишку від'ємного значення, яка після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту за
грудень 2011 року в сумі 28883,00 грн. та
завищено чисту суму податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у сумі 152 423,00 грн., у тому числі
по періодам: квітень 2011 року - 2 095,00 грн.,
травень 2011 року - 3 045,00 грн., липень 2011
року - 147 283,00 грн.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування податку на
додану вартість є операції платників
податку, зокрема, з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Згідно п.187.1 ст. 187 ПК України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; дата відвантаження товарів, а
в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Підпунктом 192.1.1 п. 192.1 ст. 192 ПК України
передбачено, якщо внаслідок такого
перерахунку відбувається зменшення
суми компенсації на користь платника
податку - постачальника, то:
постачальник відповідно зменшує суму
податкових зобов'язань за результатами
податкового періоду, протягом якого
був проведений такий перерахунок, та
надсилає отримувачу розрахунок
коригування податку; отримувач
відповідно зменшує суму податкового
кредиту за результатами такого
податкового періоду в разі, якщо він
зареєстрований як платник податку на
дату проведення коригування, а також
збільшив податковий кредит у зв'язку з
отриманням таких товарів/послуг.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі у разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку протягом такого звітного
періоду у зв'язку із, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог.

Пунктами 201.1, 201.4 ст. 201 ПК України
визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товару (послуг).

Відповідно до п. 201.2 ст. 201 ПК України
форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Кодексу податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.3 ст. 200 ПК України визначено,
що при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Згідно п.200.4 ст.200 ПК України,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання включеного до
податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Як було встановлено судом під час
судового розгляду справи, у зв'язку з
тим, що ТОВ «Винконцерн» останню
податкову звітність з податку на
додану вартість було подано до
Білгород-Дністровської ОДПІ за травень
2011 року (т. 10 а.с. 223; 244-250), об'єкт
оподаткування з податку на додану
вартість підприємства за перевіряємий
період був самостійно визначений
контролюючим органом шляхом
дослідження всіх первинних документів
та податкових накладних, наданих
позивачем до перевірки, на підставі
чого було встановлено, що
підприємством за перевіряємий період:

- занижено податкові зобов'язання у
сумі 808 382,00 грн., у тому числі по
періодам: червень 2011 року - 198 914,00 грн.,
липень 2011 року - 453 502,00 грн., серпень 2011
року - 592,00 грн., вересень 2011 року - 63 966,00
грн., жовтень 2011 року - 846,00 грн., листопад
2011 року - 37 923,00 грн., грудень 2011 року - 52
639,00 грн.;

- занижено податковий кредит в сумі 689
983,00 грн., у тому числі по періодам:
травень 2011 року - 200 493,00 грн., липень 2011
року - 304 641,00 грн., серпень 2011 року 184 781,00
грн., вересень 2011 року - 68,00 грн.;

- занижено суму залишку від'ємного
значення, яка після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту за березень 2011
року в сумі 1021,00 грн.;

- завищено податковий кредит в сумі 5
140,00 грн., у тому числі по періодам:
березень 2011 року - 1021,00 грн., квітень 2011
року - 1074,00 грн., травень 2011 року - 3045 грн.;

- занижено суму залишку від'ємного
значення, яка після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту за грудень 2011 року
в сумі 28883,00 грн.

З цих підстав податковим органом було
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 23.05.2012
року про зменшення ТОВ «Винконцерн»
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за березень
2011 року у сумі 1021,00 грн. та розраховано
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті ТОВ «Винконцерн до бюджету в
сумі 152 423,00 грн., яку визначено також як
грошове зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
податковому повідомленні-рішенні №
від 23.05.2012 року. На зазначену суму
податкового зобов'язання контролюючим
органом також були нараховано штрафні
санкції у сумі 83 844,00 грн., а саме: за
порушення податкового законодавства,
допущені підприємством у квітні та
травні 2011 року по 1,00 грн. за кожний
місяць, а у липні 2011 року - 73 642,00 грн.; за
неподання податкової звітності з
податку на додану вартість за
відповідні податкові періоди
(липень-грудень 2011 року) по 1020,00 грн. за
кожний випадок неподання звітності.

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що він не
погоджується із податковим
повідомленням-рішенням № від
23.05.2012 року про збільшення ТОВ
«Винконцерн» суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі: 152 423,00 грн. - основний
платіж та 83 844,00 грн. - штрафні санкції, з
тих підстав, що на його думку, сума
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість, була розрахована
податковим органом без врахування
самостійно визначеної
Білгород-Дністровською ОДПІ суми
залишку від'ємного значення у розмірі
28883,00 грн., яка після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту за грудень 2011 року.

Як вбачається з висновку
судово-економічної експертизи від
06.11.2013 року, яка проводилась у справі,
висновки акту перевірки від 15.05.2012 року
про завищення ТОВ «Винконцерн» розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість за березень 2011 року у
сумі 1021,00 грн. документально не
підтверджено у повному обсязі та про
заниження суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
у розмірі 152 423,00 грн. документально
підтверджено лише у сумі 39 860,00 грн., в
іншій сумі - не підтверджено. З цього
приводу, судовим експертом ОСОБА_9 в
судовому засіданні пояснено, що такий
висновок був зроблений нею з двох
підстав, а саме: при визначенні суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість податковим органом не
було враховано суми залишку від'ємного
значення, яка після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту за грудень 2011 року
в сумі 28883,00 грн.; крім того ТОВ
«Винконцерн» на експертизу згідно
супровідного листа від 31.01.2013 року №
07/31/3 було додатково надано податкові
накладні та реєстри виданих та
отриманих податкових накладних,
податковий кредит за якими у загальній
сумі 83 679,00 грн. не був врахований
Білгород-Дністровською ОДПІ при
визначенні податкових зобов'язань
позивача з податку на додану вартість.

Представник відповідача - головний
держаний податковий ревізор інспектор
Білгород-Дністровської ОДПІ ОСОБА_3,
який безпосередньо брав участь у
проведенні перевірки ТОВ «Винконцерн»,
у судовому засіданні пояснив, що
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість було визначено
контролюючим органом вірно, на
підставі наданих до перевірки
податкових накладних шляхом
співставлення наявних в них податкових
зобов'язань та податкового кредиту. Що
стосується суми залишку від'ємного
значення, яка після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту за грудень 2011 року
у розмірі 28883,00 грн., то вона була
розрахована перевіряючими податкової
інспекції самостійно, і у зв'язку з тим,
що її зменшення не мало наслідком
сплату позивачем зазначених коштів до
бюджету та не потребувало зменшення
показників податкової звітності з
податку на додану вартість, вона не
враховувалась податковим органом при
винесенні податкового
повідомлення-рішенням № .

Суд вважає помилковою позицію
представника відповідача щодо того, що
вищезазначену суму залишку від'ємного
значення за грудень 2011 року, яка після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступних податкових періодів, не
потрібно було враховувати при
визначенні податкового зобов'язання з
податку на додану вартість, оскільки
згідно вимог Податкового кодексу
України, відповідний показник повинен
враховуватись при обчисленні
податкового зобов'язання, що підлягає
сплаті до бюджету.

З цих підстав, суд вважає, що
Білгород-Дністровською ОДПІ було
невірно розраховано суму податку на
додану вартість, яка підлягає сплаті до
бюджету позивачем, та така сума повинна
складати 123 539,00 грн. (152 423,00 - 28883,00 = 123
539,00). Думка суду в цій частині
податкового зобов'язання з ПДВ
ґрунтується на обставинах справи,
встановлених в судовому засіданні та
узгоджується з висновком
судово-економічної експертизи. Крім
того, податковим органом в акті
перевірки від 15.05.2012 року (п. 3.2 акту),
зазначено, що податкові зобов'язання з
податку на додану вартість за
перевіряємий період були визначені
відповідачем шляхом співставлення сум
податкових зобов'язань у сумі 808 382 та
податкового кредиту у сумі 684 843, 00 грн.
(808 382,00 - 684 843,00 = 123 539,00).

Враховуючи вищевикладене суд вважає,
що податкове повідомлення-рішення
№ від 23.05.2012 року в частині
збільшення ТОВ «Винконцерн» грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у сумі 28
883,00 грн. та штрафних санкцій,
нарахованих на зазначену суму
основного платежу, є протиправним та
підлягає скасуванню, а вимоги позивача
в цій частині - задоволенню.

Разом з тим, суд при прийнятті рішення
по справі в цій частині, не приймає до
уваги посилання представника позивача
та пояснення судового експерта щодо
того, що Білгород-Дністровською ОДПІ
при визначенні податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за перевіряємий період не
були враховані податкові накладні на
суму податкового кредиту у розмірі 83
679,36 грн., додатково надані позивачем
експерту вже при проведенні
судово-економічної експертизи,
оскільки відповідно до положень ст. 44
Податкового кодексу України, яку суд
вважає за можливе за аналогією закону
застосувати до спірних правовідносин,
у разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Як встановлено в судовому засіданні,
податкові накладні на підтвердження
суми податкового кредиту у розмірі 83
679,36 грн. по контрагентах ДП
«Держзовнішінформ», ПП «Таврія Плюс»,
ВАТ «Октябрьский», ВАТ
«Одесаобленерго», ПАТ «Укртелеком»,
ТОВ «Рекламне агентство «Віват», ТОВ
ВТФ «Авіас» не були надані ТОВ
«Винконцерн» до
Білгород-Дністровської ОДПІ і до 23.05.2012
року, що позбавило можливості
податковий орган врахувати ці
документи відповідно до вимог ч. 3 п. 44.6
ст. 44 Податкового кодексу України при
винесенні податкових
повідомлень-рішень № та №.

Суд також не приймає до уваги посилання
представника позивача на те, що за
відсутності вищезазначених податкових
накладних, керівництвом ТОВ
«Винконцерн» контролюючому органу до
перевірки були надані реєстри виданих
та отриманих податкових накладних за
перевіряємий період, які свідчили про
отримання підприємством відповідних
податкових накладних, з огляду на те, що
згідно приписів податкового
законодавства України лише податкова
накладна є підтвердженням сум податку
на додану вартість, що відносяться до
податкового кредиту. Як було
встановлено під час судового розгляду
справи, такі податкові накладні під час
перевірки у позивача були відсутні та
до перевірки не надавались, що було
підтверджено у судовому засіданні
представником ТОВ «Винконцерн». Крім
того, як зазначено в судовому засіданні
представником Білгород-Дністровської
ОДПІ та вбачається з матеріалів
адміністративної справи реєстри
отриманих позивачем податкових
накладних по зазначених контрагентах
були надані ТОВ «Винконцерн» лише
31.01.2013 року листом позивача № 07/31/3
судовому експерту для проведення
судово-економічної експертизи (т. 8 а.с.
113; 118; 124; 137-158).

З цих підстав суд вважає податкове
повідомлення-рішення № від 23.05.2012
року в частині збільшення ТОВ
«Винконцерн» грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем у сумі 123 539,00 грн., а також
податкове повідомлення-рішення №
від 23.05.2012 року про зменшення ТОВ
«Винконцерн» розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за березень 2011 року у сумі 1021,00
грн. обґрунтованими та правомірними, а
тому позовні вимоги ТОВ «Винконцерн» в
цій частині задоволенню не підлягають.

Суд також вважає правомірним та
обґрунтованим податкове
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської ОДПІ №
від 23.05.2012 року про збільшення ТОВ
«Винконцерн» суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
найманих працівників у сумі: 400 300,03 грн.
- основний платіж та 201 170,00 грн. - штрафні
санкції. При цьому суд виходить на
наступного.

Білгород-Дністровською ОДПІ в акті
перевірки № 898/22-118/24541545 від 15.05.2012 року
зазначено, що ТОВ «Винконцерн» у
порушення пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14, пп. 168.1.2,
пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп. 164.2.11 п. 164.2 ст. 164,
п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп.170.9.1 п. 170.9 ст.
170, пп. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170, п. 171.2 ст. 171
Податкового кодексу України занижено
податок з доходів фізичних осіб на
загальну суму 400 300,03 грн.

Зазначене податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб було
визначено податковим органом на
підставі наданих ТОВ «Винконцерн» до
перевірки документів бухгалтерського
обліку підприємства, за результатами
дослідження яких було встановлено, що
платником податку: несвоєчасно
перераховано до бюджету податок з
доходів фізичних осіб, що підлягав
сплаті станом на 01.01.2012 року у
загальному розмірі 396 058, 00 грн.;
порушено вимоги ПК України у вигляді
не оподаткування суми надміру
витрачених коштів, виданих працівникам
підприємства під звіт у перевіряємий
період та неповернутих у встановлені
законодавством строки у загальній сумі
24 035,29 грн., у зв'язку з чим не
нараховано та не сплачено до бюджету
податок з доходів фізичних осіб у сумі
4242,00 грн.

Статтею 162 ПК України платниками
податку на доходи фізичних осіб
визначені: фізична особа - резидент, яка
отримує доходи як з джерела їх
походження в Україні, так і іноземні
доходи; фізична особа - нерезидент, яка
отримує доходи з джерела їх походження
в Україні; податковий агент.

Згідно пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України
базою оподаткування податку на доходи
фізичних осіб є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Згідно п. 164.2 ст. 164 ПК України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються, зокрема: доходи у
вигляді заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту); сума надміру витрачених
коштів, отриманих платником податку на
відрядження або під звіт та не
повернутих у встановлені
законодавством строки, розмір якої
обчислюється відповідно до пункту 170.9
статті 170 цього Кодексу.

Пунктом 164.5 ст. 164 ПК України
передбачено, що під час нарахування
(надання) доходів у будь-якій
негрошовій формі базою оподаткування є
вартість такого доходу, розрахована за
звичайними цінами, правила визначення
яких встановлені згідно з цим Кодексом,
помножена на коефіцієнт, який
обчислюється за такою формулою: К = 100 :
(100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка
податку, встановлена для таких доходів
на момент їх нарахування. У такому
самому порядку визначаються об'єкт
оподаткування і база оподаткування для
коштів, надміру витрачених платником
податку на відрядження або під звіт та
не повернутих у встановлені
законодавством строки.

Згідно п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Відповідно до ст. 171 ПК України особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку, а особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з інших доходів,
зокрема, є податковий агент - для
оподатковуваних доходів з джерела їх
походження в Україні.

Пунктом 168.1 ст. 168 ПК України визначений
порядок оподаткування доходів,
нарахованих (виплачених, наданих)
платнику податку податковим агентом.

Так, податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.
168.1.1).

Податок сплачується (перераховується)
до бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до бюджету
(пп. 168.1.2).

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» № 3609-VІ
від 07.07.2011 року п. 168 ст. 168 ПК України
було доповнено пп. 168.1.5, згідно якого
передбачено, що якщо оподатковуваний
дохід нараховується податковим
агентом, але не виплачується (не
надається) платнику податку, то
податок, який підлягає утриманню з
такого нарахованого доходу, підлягає
перерахуванню до бюджету податковим
агентом у строки, встановлені цим
Кодексом для місячного податкового
періоду.

Відповідно до п. 170.9 ст. 179 ПК України
податковим агентом платника податку
під час оподаткування суми, виданої
платнику податку під звіт та не
повернутої ним протягом встановленого
підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є
особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує
суму витрат платника податку на таке
відрядження, розрахованій згідно з
розділом ІІІ цього Кодексу;

б) під звіт для виконання окремих
цивільно-правових дій від імені та за
рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що
перевищує суму фактичних витрат
платника податку на виконання таких
дій.

Сума податку, нарахована на суму такого
перевищення, утримується особою, що
видала такі кошти, за рахунок
будь-якого оподатковуваного доходу
(після його оподаткування) платника
податку за відповідний місяць, а у разі
недостатності суми доходу - за рахунок
оподатковуваних доходів наступних
звітних місяців до повної сплати суми
такого податку.

Згідно пп. 170.9.2 п. 170.9 ст. 179 ПК України
звіт про використання коштів, виданих
на відрядження або під звіт, подається
за формою, встановленою центральним
органом державної податкової служби,
до закінчення п'ятого банківського дня,
що настає за днем, у якому платник
податку: завершує таке відрядження;
завершує виконання окремої
цивільно-правової дії за дорученням та
за рахунок особи, що видала кошти під
звіт. За наявності надміру витрачених
коштів їх сума повертається платником
податку в касу або зараховується на
банківський рахунок особи, що їх
видала, до або під час подання
зазначеного звіту.

При цьому, ДПА України в листах від
25.03.2004 року № 2776/5/17-2116 та від 21.04.2004 року
№ 3928/5/17-3116 зазначила, що надміру
витраченими коштами, отриманими
платником податку на відрядження або
під звіт, слід вважати перевищенням
норм добових витрат (витрати на
харчування та фінансування інших
особистих потреб фізичної особи),
встановлених постановою Кабміну
Міністрів України від 23.04.1999 року №663
«Про норми відшкодування витрат на
відрядження витрат на відрядження в
межах України та за кордон»; суму
наданих під звіт коштів, яка була
фактично використана, але не
підтверджується відповідними
документами (касовими і товарними
чеками, розрахунковими квитанціями,
проїзними документами тощо).

Відповідно до пп. «а» та «б» п. 176.2 ст. 176
ПК України, особи, які відповідно до
цього Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані: своєчасно та
повністю нараховувати, утримувати та
сплачувати (перераховувати) до бюджету
податок з доходу, що виплачується на
користь платника податку та
оподатковується до або під час такої
виплати за її рахунок;подавати у
строки, встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також суми утриманого з них
податку до контролюючого органу за
місцем свого розташування. Такий
розрахунок подається лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку податковим агентом
протягом звітного періоду.
Запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається.

Пунктом 127.1 ст. 127 ПК України
передбачено, що ненарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків, -
тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно
протягом 1095 днів, - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 50
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми
податкового зобов'язання або
податкового боргу, що виникає
внаслідок вчинення таких дій, та
обов'язок щодо погашення такого
податкового боргу покладається на
особу, визначену цим Кодексом, у тому
числі на податкового агента. При цьому
платник податку - отримувач таких
доходів звільняється від обов'язків
погашення такої суми податкових
зобов'язань або податкового боргу.

Представник позивача, оспорюючи суму
визначеного податковим органом ТОВ
«Винконцерн» податкового зобов'язання
в частині несвоєчасно перераховано до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб, що підлягав сплаті станом на
01.01.2012 року у розмірі 396 058, 00 грн., у
судовому засіданні зазначив, що
зазначена сума податкового
зобов'язання частково складається із
суми 224 744,38 грн., яка була визначена
податковим органом як заборгованість
підприємства з податку на доходи
фізичних осіб за попередні податкові
періоди станом на 01.01.2011 року, які не
були охоплені спірною перевіркою ТОВ
«Винконцерн», проведеною у 2012 році.

З цього приводу представник
відповідача ОСОБА_3, який безпосередньо
брав участь у проведенні перевірки ТОВ
«Винконцерн», пояснив, що зазначену
суму було самостійно визначено
підприємством у документах
бухгалтерського обліку як нарахований
та не сплачений до бюджету станом на
01.01.2011 року податок з доходів фізичних
осіб. Наявність у позивача
заборгованості зі сплати податку з
доходів фізичних осіб станом на 01.01.2011
року у сумі 224 744,38 грн. було встановлено
податковим органом ще під час
проведення перевірки ТОВ «Винконцерн»
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2009 року по 21.03.2011 року та
зафіксовано у акті перевірки №
1120/23-118/24541545 від 18.04.2011 року (т. 10 а.с. 179-214).
Однак, оскільки норму законодавства,
якою визначено, що податок з доходів
фізичних осіб підлягає сплаті з
нарахованого податковим агентом, а не
виплаченого доходу було внесено до
Податкового кодексу лише у липні 2011
року, то на підставі акту перевірки від
18.04.2011 року спірна сума - 224 744,38 грн.
контролюючим органом в якості
податкового зобов'язання позивачу не
визначалась та податкове
повідомлення-рішення про її
донарахування не виносилось. Після
відповідних змін у податковому
законодавстві, податковим органом
зазначена заборгованість за
наслідками спірної перевірки ТОВ
«Винконцерн» в якості податкового
зобов'язання була включена до суми
податку з доходів фізичних осіб, яка
підлягає сплаті до бюджету в межах
строку давності, визначеного ст. 102
Податкового кодексу України. В іншій
частині сума несвоєчасно
перерахованого до бюджету податку з
доходів фізичних осіб була визначена
контролюючим органом за період з 01.01.2011
року по 31.12.2011 року у розмірі 171 313,65 грн.
(396 058, 00 - 224 744,38 = 171 313,65), виходячи із
документів бухгалтерського обліку і
фонду заробітної плати підприємства.

Згідно висновку судово-економічної
експертизи №121 від 06.11.2013 року, яка
проводилась по даній адміністративній
справі, висновки акту перевірки від
15.05.2012 року про заниження ТОВ
«Винконцерн» податку з доходів
фізичних осіб підтверджений лише на
суму 70 388,09 грн.

Разом з тим, як було достовірно
встановлено судом під час судового
розгляду справи судовим експертом при
проведенні судово-економічної
експертизи обставини щодо наявності у
ТОВ «Винконцерн» заборгованості зі
сплати нарахованого податку з податків
фізичних осіб станом на 01.01.2011 року у
загальній сумі 224 744,38 грн. не
перевірялись, а тому зазначений
висновок судово-економічної
експертизи не спростовує висновку
Білгород-Дністровської ОДПІ щодо того,
що самостійно нарахований
підприємством та не сплачений до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб у сумі 224 744,38 грн. є податковим
зобов'язанням, яке підлягає сплаті до
бюджету.

Що стосується суперечностей щодо
визначення суми податкового
зобов'язання, що підлягає
донарахуванню позивачу за період з
01.01.2011 року по 31.12.2011 року, зазначеної у
висновку судово-економічної
експертизи та акті перевірки від 15.05.2012
року, то згідно пояснень судового
експерта ОСОБА_9 в судовому засіданні,
вони виникли у зв'язку з наданням ТОВ
«Винконцерн» на перевірку документи
щодо нарахування та виплати
працівникам підприємства заробітної
плати лише за 1 квартал 2011 року, з якої
нею було розраховано суму податку з
доходів фізичних осіб, в той час як
контролюючий орган при проведенні
виїзної перевірки виходив при
нарахуванні цього податку з відомостей
бухгалтерського обліку та фонду
заробітної плати підприємства з 01.01.2011
року по 31.12.2011 року.

З цих підстав, суд не приймає до уваги
висновок судово-економічної
експертизи №121 від 06.11.2013 року в частині
обґрунтованості визначення податковим
органом позивачу податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у сумі 396 058, 00 грн., та
дослідивши у сукупності надані
сторонами докази, вважає, що зазначене
податкове зобов'язання було
розраховано контролюючим органом
обґрунтовано та у відповідності до
вимог податкового законодавства
України.

Що стосується донарахування
відповідачем ТОВ «Винконцерн» податку
з доходів фізичних осіб у сумі 4242,00 грн.,
то як було встановлено під час судового
розгляду справи, зазначена сума
податкового зобов'язання була
визначена контролюючим органом із суми
неповернутих до каси підприємства
надміру витрачених коштів, виданих
працівникам підприємства під звіт у
перевіряємий період у загальному
розмірі 24 035,29 грн., витрачання яких не
було підтверджено первинними
документами (касовими і товарними
чеками, розрахунковими квитанціями,
проїзними документами, тощо), яка
відповідно до п. 170.9 ст.170 ПК України
оподатковується податком з доходів
фізичних осіб, що підлягає сплаті
товариством з обмеженою
відповідальністю «Винконцерн», як
особою, що видала ці кошти під звіт.

Висновок судово-економічної
експертизи щодо підтвердження
зазначеного висновку
Білгород-Дністровської ОДПІ щодо
неповернення до каси підприємства
надміру витрачених коштів лише у
розмірі 32, 56 грн., суд до уваги не
приймає, оскільки як було встановлено у
судовому засіданні та підтверджено
представником позивача і судовим
експертом ОСОБА_9 суму податку з
доходів фізичних осіб в цій частині
було розраховано експертом на підставі
документів, які податковому органу ні
під час перевірки, ні до винесення
податкового повідомлення рішення №
від 23.05.2012 року позивачем не
надавались, а були надані
підприємством лише для проведення
відповідної експертизи (т. 8 а.с. 114; 117-118;
203-208; т. 9 а.с. 1-250; т. 10 а.с. 1-66).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем обґрунтовано
та правомірно визначено та
донараховано ТОВ «Винконцерн»
податкове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у сумі: 400 300,03 грн.
та штрафні санкції за заниження
зазначеного податкового зобов'язання.

Крім того, судом було встановлено, що за
порушення позивачем пп. 2.11 п. 2
Положення про ведення касових операцій
в національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
року № 637 (далі Положення № 637) у вигляді
відсутності документально
підтверджених первинними документами
звітів про використання коштів у
загальному розмірі 24 035,29 грн., виданих з
каси підприємства особам під звіт,
відповідачем податковим
повідомленням-рішенням № від
23.05.2012 року до ТОВ «Винконцерн» було
застосовано штрафні санкції у 100 %
розмірі виданих під звіт сум - 24 035,29
грн.

Відповідно до пп. 2.11 п. 2 Положення № 637
видача готівкових коштів під звіт або
на відрядження (далі - під звіт)
здійснюється відповідно до
законодавства України.

Видача відповідній особі готівкових
коштів під звіт проводиться за умови
звітування нею у встановленому порядку
за раніше отримані під звіт суми.

Звітування за одержані під звіт
готівкові кошти здійснюється
відповідно до законодавства України.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм регулювання обігу
готівки» від 12.06.1995 року № 436/95
визначено, що за видачу готівкових
коштів під звіт без повного звітування
щодо раніше виданих коштів, до
юридичних осіб всіх форм власності,
фізичних осіб - громадян України,
іноземних громадян та осіб без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійних представництв нерезидентів,
через які повністю або частково
здійснюється підприємницька
діяльність, застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафу у розмірі 25
відсотків виданих під звіт сум.

Представник позивача в судовому
засіданні в обґрунтування
протиправності зазначеного
податкового повідомлення-рішення
зазначив, що податковим органом за одне
і теж саме податкове правопорушення
було двічі притягнуто позивача до
відповідальності.

Суд вважає зазначене твердження
представника ТОВ «Винконцерн»
помилковим, оскільки згідно
зазначеного податкового
повідомлення-рішення до позивача
застосовано штрафні санкції не за
заниження податку на додану вартість у
сумі 4242,00 грн., а за порушення ведення
касової дисципліни, відповідальність
за яке передбачено Указом Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм регулювання
обігу готівки».

Разом з тим, перевіряючи юридичну та
фактичну обґрунтованість спірного
податкового повідомлення-рішення
Білгород-Дністровською ОДПІ №
від 23.05.2012 року на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд
доходить висновку, що сума штрафних
санкцій розрахована відповідачем не
вірно, оскільки положеннями Указу
Президента України № 436/95 передбачено
застосування штрафу за вчинене
позивачем правопорушення лише у
розмірі 25 % виданих під звіт сум, в той
час як податковим органом було
застосовано штраф у 100 % розмірі.

З цих підстав, суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення № від 23.05.2012
року в частині застосування до ТОВ
«Винконцерн» штрафних санкцій в сумі 18
026,47 грн. (24 035,29 - (24 035,29 * 25 %) = 18 026,47) є
протиправним та підлягає скасуванню, а
вимоги позивача в цій частині -
задоволенню.

В іншій частині (на суму штрафних
санкцій 6 008,82 грн.) зазначене податкове
повідомлення рішення є правомірним та
обґрунтованим, а тому позовні вимоги
ТОВ «Винконцерн» щодо його скасування
в цій частині задоволенню не
підлягають.

Частиною 3 ст. 72 КАС України визначено,
що обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Тому, вирішуючи спір щодо
правомірності та обґрунтованості
податкових повідомлень-рішень
Білгород-Дністровської ОДПІ від 23.05.2012
року №, №, №, №,
№, №, №, № суд
виходить з того, що позивачем в
судовому засіданні не заперечувалось
обставин вчинення ТОВ «Винконцерн»
порушень податкового законодавства,
зазначених в акті перевірки
Білгород-Дністровської ОДПІ №
898/22-118/24541545 від 15.05.2012 року «Про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Винконцерн» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 22.01.2011 року по
31.12.2011 року», та математичної
обґрунтованості розрахунків
податкового органу щодо необхідності
сплати позивачем податкових
зобов'язань та штрафних санкцій за цими
повідомленнями рішеннями з: акцизного
податку, плати за користування надрами
загальнодержавного значення, збору за
спеціальне використання води,
земельного податку з юридичних осіб,
орендної плати за землю, збору за
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства та податку на прибуток
іноземних юридичних осіб.

Крім того, при вирішенні питання
обґрунтованості зазначених рішень
суб'єкта владних повноважень суд
враховує висновок висновку
судово-економічної експертизи №121 від
06.11.2013 року та пояснення експерта в
судовому засіданні, згідно яких
документально підтверджені у повному
обсязі висновки відповідача в акті
перевірки щодо заниження ТОВ
«Винконцерн» сум податків і зборів у 2011
році, визначених
Білгород-Дністровською ОДПІ у
податкових повідомленнях-рішеннях від
23.05.2012 року №, №, №,
№, №, №, №,
№ в якості грошових зобов'язань
ТОВ «Винконцерн».

Позивач в судовому засіданні
оскаржував обґрунтованість та
правомірність винесення податкових
повідомлень-рішень від 23.05.2012 року
№, №, №, №,
№, №, №, № лише з
тих підстав, що позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Винконцерн», за
результатами якої і було донараховано
підприємству податкові зобов'язання та
застосовано штрафні санкції, було
проведено за період, під час якого діяв
мораторій на задоволення вимог
кредиторів, введений ухвалою
Господарського суду Одеської області
від 14.05.2010 року (т. 1 а.с. 122) у процедурі
банкротства платника податків - ТОВ
«Винконцерн». На думку позивача, під
час дії мораторію відповідно до п.2 ч. 4
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом»
забороняється нарахування пені та
штрафних санкцій боржнику за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів за весь період
з дати початку дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів до дня
його закінчення.

Разом з тим, суд вважає зазначене
твердження позивача таким, що
ґрунтується на хибному тлумаченні норм
чинного законодавства України, з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що ухвалою
Господарського суду Одеської області
від 14.05.2010 року у господарській справі
№ 1-32/68-10-2064 було порушено справу про
банкрутство ТОВ «Винконцерн» та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів (т.1 а.с. 122-134).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 року № 2343-XII ( в редакцій
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) (далі Закон України
№2343-XII) мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Частиною 4 ст. 12 цього Закону України
№2343-XII встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. Протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

При цьому, кредитором у відповідності
до ст. 1 Закону України №2343-XII є
юридична або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника, щодо виплати
заборгованості із заробітної плати
працівникам боржника, а також органи
державної податкової служби та інші
державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. До конкурсних кредиторів
відносяться також кредитори, вимоги
яких до боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство.

Поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Отже, оскільки мораторій
запроваджується щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до прийняття
рішення про його введення, то і
заборона застосування санкцій за
невиконання зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) під час дії мораторію
стосується саме податкових
зобов'язань, які виникли до введення
мораторію.

На думку суду, мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після дня
введення мораторію, а отже, не припиняє
і заходів, спрямованих на їх
забезпечення, оскільки з порушенням
провадження у справі про банкрутство
не завершується підприємницька
діяльність боржника, він має право
укладати договори та вчиняти інші
правочини, є платником податків та
зборів, у зв'язку з чим у нього
виникають права та обов'язки, виконання
яких забезпечується на загальних
засадах. При цьому, невиконання таких
зобов'язань є правопорушенням.

Нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
з усіх видів заборгованості за
зобов'язаннями, строк виконання яких
настав після порушення справи про
банкрутство та введення мораторію,
припиняється згідно з частиною першою
статті 23 Закону України №2343-ХІІ лише з
дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Таким чином, дія мораторію поширюється
лише на задоволення вимог конкурсних
кредиторів. Поточні ж вимоги
кредиторів боржника знаходяться у
вільному правовому режимі до визнання
боржника банкрутом. За поточними
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів).

Як вбачається з акту перевірки №
898/22-118/24541545 від 15.05.2012 року, період за
який податковим органом були
встановлені зафіксовані у цьому акті
порушення позивачем вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, за
що відповідно і були нараховані
спірними податковими
повідомленнями-рішеннями ТОВ
«Винконцерн» грошові зобов'язання, у
тому числі штрафні (фінансові) санкції,
починається з 01.01.2011 року, тобто після
введення мораторію у 2010 році. Зазначені
обставини свідчать про те, що строк
виконання податкових зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів) та штрафних санкцій,
визначених ТОВ «Винконцерн» за
результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки за період з 22.01.2011 року по
31.12.2011 року, настав після порушення
справи про банкрутство позивача та
введення мораторію.

Отже, враховуючи те, що податкові
зобов'язання по сплаті податків та
зборів за податковими
повідомленнями-рішеннями відповідача
від 23.05.2012 року № , №, №
, №, № , № , №
, № , №, № , №
, № , № виникли у ТОВ
«Винконцерн» після порушення
Господарським судом Одеської області
провадження у справі про банкрутство
та введення мораторію, встановлені
Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» обмеження
щодо виконання цих податкових
зобов'язань та застосування штрафних
санкцій за їх невиконання, на спірні
правовідносини не поширюються.

Такий висновок суду відповідає позиції
Вищого адміністративного суду України,
викладеній в постанові від 11.11.2010 року
№ К-28328/06 та Верховного Суду України у
постанові від 15.04.2008 року № 08/94.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів. Належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Відповідно до ст.
86 КАС України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

З огляду на викладене суд вважає, що
відповідач у судовому засіданні не
довів правомірності та
обґрунтованості спірних податкових
повідомлень-рішень: № від 23.05.2012
року в частині збільшення ТОВ
«Винконцерн» грошового зобов'язання з
податку на прибуток за основним
платежем у сумі 87 723,00 грн., № від
23.05.2012 року в частині застосування до
ТОВ «Винконцерн» штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 18 026,47 грн., № від
23.05.2012 року в частині збільшення ТОВ
«Винконцерн» грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем у сумі 28 883,00 грн. та штрафних
санкцій, нарахованих на зазначену суму
основного платежу, у зв'язку з чим
адміністративний позов ТОВ
«Винконцерн» підлягає частковому
задоволенню шляхом скасування
податкових повідомлень-рішень
Білгород-Дністровської ОДПІ від 23.05.2012
року № , № та № у
зазначених частинах. В іншій частині
відповідач у судовому засіданні довів
правомірність та обґрунтованість
зазначених податкових
повідомлень-рішень, а також податкових
повідомлень-рішень від 23.05.2012 року №
, № , № , №, №
, № , № , № , №
, № позивачем належних та
достатніх доказів їх незаконності
надано не було, у зв'язку з чим
адміністративний позов ТОВ
«Винконцерн» в цій частині
задоволенню не підлягає.

Судові витрати суд вважає за необхідне
розподілити відповідно до приписів ст.
94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 122, 158-163, 167,
186, 254 КАС України , суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю
«Винконцерн» до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби № від 23.05.2012 року в частині
збільшення товариству з обмеженою
відповідальністю «Винконцерн»
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем у сумі 87
723,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби № від 23.05.2012 року в частині
збільшення товариству з обмеженою
відповідальністю «Винконцерн»
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
сумі 28 883,00 грн. та штрафних санкцій,
нарахованих на зазначену суму
основного платежу.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби № від 23.05.2012 року в частині
застосування до товариства з обмеженою
відповідальністю «Винконцерн»
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 18
026,47 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України - з дня отримання копії
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги на постанову, встановленого
статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу
не було подано.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний суддею 24 лютого 2014 року.

Суддя
Білостоцький О.В.