Справа № П/805/55/14
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 р.
Справа №П/805/55/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12 год. 50
хв.

Донецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Чекменьова Г.А.,

при секретарі
Проніні Д.С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 14.08.2013
року,

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3
звернувся до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 14.08.2013 року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що з 11 липня 2013 року
по 19 липня 2013 року Головним управлінням
Міндоходів у Донецькій області
проводилася фактична перевірка, за
результатами якої було складено акт
перевірки дотримання суб'єктами
господарювання порядку проведення
розрахунків за товари (послуги), за
наявністю свідоцтв про державну
реєстрацію суб'єктів підприємницької
діяльності, вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій. За висновками акту перевірки
встановлено порушення позивачем вимог
п. 2.6 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 14.08.2013
року, яким застосовано до позивача
штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в
сумі 32625,00 грн., зазначено, що нібито
перевіряючими встановлено факт
неоприбуткування готівкових коштів за
11.07.2013 року на загальну суму 6225,85 грн., а
саме готівкові кошти отримані від
продажу товарів під час проведення
перевірки у відділах «NIKE» магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» у сумі 899 грн. та відділу
«Мегаспорт» магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» в
сумі 5636,85 грн. з огляду на відсутність
відповідного запису у книзі обліку
доходів і витрат ФОП ОСОБА_2

З прийнятим рішенням позивач не
погодився, зазначив , що не вважаються
продажем товарів операції з надання
товарів у межах договорів комісії
(консигнації), поруки, схову
(відповідального зберігання),
доручення, довірчого управління,
оперативного лізингу (оренди), інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачі прав власності
на такі товари. Послався на норми ЦК
України, зокрема, статті 936 та 942 ЦК
України, згідно з якими за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності, зберігач
зобов'язаний вживати усіх заходів,
встановлених договором, законом,
іншими актами цивільного
законодавства, для забезпечення
схоронності речі. Також послався на
норму до ст. 1000 ЦК України, яка
передбачає, що за договором доручення
одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя, а
повірений має право на плату за
виконання свого обов'язку за договором
доручення, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зважаючи на вказані норми, позивач
вважає, що за договорами
відповідального зберігання та
доручення не здійснював продаж
(реалізацію) товарів, в книзі обліку
доходів відображав лише винагороду за
зберігання товарів, через що просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 14.08.2013 року Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
надав додаткові докази на
підтвердження фактичної діяльності,
яку здійснював позивач, просив позов
задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали, надали суду
письмові заперечення (а.с.38), пояснили,
що на момент проведення перевірки в
касі ФОП ОСОБА_2 знаходились готівкові
кошти у сумі 5636,00 грн. у відділі
магазину «Мегаспорт» та при проведенні
контрольної розрахункової операції до
каси ФОП ОСОБА_2 у відділі «NIKE» надійшли
готівкові кошти на суму 889,00 грн. від
покупців - посадових осіб ГУ Міндоходів
у Донецькій області. Весь товар, який
знаходився у відділі «Мегаспорт» та
який було куплено в рамках контрольної
розрахункової операції у відділі «NIKE»,
був з цінниками та маркуванням ФОП
ОСОБА_2 Таким чином, вся сума готівкових
коштів, що знаходилась у касах відділів
магазину, де здійснював діяльність ФОП
ОСОБА_2, є виручкою за проданий товар,
яка повинна бути оприбуткована у Книзі
доходів відповідно до вимог п.2.6.
Положення № 637.

При проведенні перевірки Книги обліку
доходів ФОП ОСОБА_2, зареєстрованої від
05.06.2013 №2319 у ДПІ у Ленінському районі м.
Донецька, встановлено, що зазначені
суми у книзі не оприбутковані та
останній запис здійснено 30.06.2013 р.

При проведенні контрольної
розрахункової операції у
господарському об'єкті за адресою:
АДРЕСА_1, був придбаний товар, а саме
кросівки «NIKE» 1 шт. за ціною 699,00 грн. та
рюкзак 1 шт. за ціною 190,00 грн. з
цінниками та маркуванням на товарах
ФОП ОСОБА_2 Продавцем зазначеного
товару ОСОБА_5 будь які документи щодо
належності товару іншій особі надано
не було. Під час проведення перевірки
документи, які свідчать про належність
товару іншим особам позивачем також не
надавалися. З наведених підстав
представники відповідача просили у
задоволенні позову відмовити.

У судове засідання 30.01.2014 р.
представники відповідача не з'явилися,
були належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду справи,
через що суд розглянув справу за їх
відсутністю.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
судом встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_2 зареєстрований як
фізична особа - підприємець відповідно
до виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії ААВ № 810770 (а.с.
99), здійснює діяльність на умовах
сплати єдиного податку (а.с.100).

Працівниками Головного управління
Міндоходів у Донецькій області 11.07.2013
була проведена фактична перевірка
господарського об'єкту - магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме: відділ «NIKE» та
відділ «Мегаспорт» за адресою: АДРЕСА_1,
господарську діяльність в якому
здійснює ФОП ОСОБА_2 За результатами
перевірки був складений акт перевірки
від 22.07.2013 р. № 0007/05/99/22/НОМЕР_2 (а.с.104-107).

В ході проведення перевірки було
встановлено порушення п.2.6 Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України №637 від
15.12.2004 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р.
за №40/10320, в частині неоприбуткування
готівкових коштів у касі в сумі 6525,0 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у
Ленінському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 14.08.2013 року, яким застосовано до
Позивача штрафну (фінансову) санкцію
(штраф) в сумі 32625,00 грн., яке направлено
на адресу позивача 15.08.2013 р. (а.с.101-103).

Підставою для застосування фінансової
санкції є висновок перевірки про
неоприбуткування позивачем готівкових
коштів за 11.07.2013 року на загальну суму
6225,85 грн., а саме готівкові кошти
отримані від продажу товарів під час
проведення перевірки у відділах «NIKE»
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» у сумі 899 грн. та
відділу «Мегаспорт» магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в сумі 5636,85 грн. з огляду
на відсутність відповідного запису у
книзі обліку доходів ФОП ОСОБА_2

Позивачем не оспорюється факт
неоприбуткування вказаних коштів у
книзі обліку доходів, яка досліджена у
судовому засіданні та витяг з якої
долучений до матеріалів справи (а.с.33-37).

За поясненнями представника позивача
вказана книга містить лише відомості
про фактично отримані доходи за
зберігання товарів за договором
відповідального зберігання № 26 від
01.01.2013 року, укладеним з ТОВ «МС 52».

На підтвердження вказаних обставин
стороною позивача наданий договір
відповідального зберігання № 26 від
01.01.2013 року, укладений з Товариством з
обмеженою відповідальністю "МС 52" (а.с.32)
з додатковою угодою від 14.01.2013 року
(а.с.108). Згідно з п. 1.1. вказаного
договору Депонент (ТОВ "МС 52") передає, а
Зберігач (позивач) приймає
товарно-матеріальні цінності для
відповідального зберігання та
організації експозиції. Пунктом 4.1
даного договору передбачено, що
винагорода Зберігача за даним
договором визначається згідно актів
виконаних робіт по мірі виконання
таких робіт та послуг.

Також з боку позивача суду наданий
договір доручення № 1854 від 28.05.2012 року
(а.с.30-31), укладений з Громадською
організацію «Спілка споживачів
«Мегаспорт», з додатковою угодою від
30.01.2013 р. (а.с.137). Згідно з п. 1.1. вказаного
договору довіритель доручає
повіреному здійснити наступні
юридичні дії: організувати всі роботи і
операції, пов'язані з організацією
повноцінного функціонування
експозиційної точки мережі
ІНФОРМАЦІЯ_1; експозиція продукції для
спорту та відпочинку в експозиційних
точках ІНФОРМАЦІЯ_1; організація всіх
супутніх процесів, пов'язаних з
експозицією продукції для найбільш
повного та якісного представлення
такої продукції перед споживачами
згідно стандартів та умов
обслуговування кінцевого споживача та
інші. Пунктом 4.1 даного договору
передбачено, що вартість виконаних
робіт та наданих послуг визначається
на договірній основі.

Крім того, з боку позивача надана
довіреність від 01.06.2013 р., за якою ТОВ "МС
52" уповноважує фізичну особу ОСОБА_2
приймати від кінцевих споживачів
залогові кошти, передавати залогові
кошти на банківські рахунки ТОВ "МС 52".

Представником позивача зазначено, що
договором відповідального зберігання
передбачено, що зберігач має право
передати майно третім особам. Також за
домовленістю сторін, усі отримані в
результаті передачі майна третім
особам грошові кошти інкасуються на
визначені депонентом (довірителем)
банківські рахунки. В межах виконання
договорів, усі отриманні грошові кошти
ФОП ОСОБА_2 інкасуються на чітко
визначені банківські рахунки. Щоденно
грошові кошти з експозиційної точки
забираються співробітниками
банківської установи, що
підтверджується відповідними копіями
супровідних відомостей до сумки з
готівковою виручкою,

Виконання вищевказаних договорів з
боку позивача підтверджено звітом про
передачу товарно-матеріальних
цінностей (а.с.46-98), копіями супровідних
відомостей до сумки з грошовою
виручкою (а.с.110-112), актами
здачі-прийняття виконаних робіт
(а.с.114-136), переліками залогових цін на
товарно-матеріальні цінності та актами
їх інвентаризації (а.с.138-229).

З урахуванням встановлених по справі
обставин, вирішивши питання, яку
правову норму належить застосувати до
спірних правовідносин, суд дійшов
висновку про те, що заявлені позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги
відсутністю фактів реалізації товару з
посиланням на п. 14.1.202 ст. 14 ПК України.

Відповідно до вказаної норми продаж
(реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів. Не вважаються продажем
товарів операції з надання товарів у
межах договорів комісії (консигнації),
поруки, схову (відповідального
зберігання), доручення, довірчого
управління, оперативного лізингу
(оренди), інших цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачі прав власності на такі товари;

Аналіз діяльності позивача свідчить
про безпідставність доводів щодо
відсутності з його боку факту
реалізації товарів з огляду на таке.

Наданими з боку позивача документами
підтверджено, що він фактично
отримував товари за узгодженим
сторонами переліком із зазначенням їх
певної вартості за договором
відповідального зберігання. При цьому,
передача товару на цій стадії
господарських відносин не носить ознак
продажу товару, оскільки позивач не
набував права власності на такий товар,
що саме і передбачено другим реченням
п. 14.1.202 ст. 14 ПК України.

Проте, як зазначено представником
позивача, договором відповідального
зберігання встановлено, що зберігач
має право передати майно третім особам,
усі отримані в результаті передачі
майна третім особам грошові кошти
інкасуються на визначені депонентом
(довірителем) банківські рахунки.

Крім того, на підставі довіреності від
01.06.2013 р. ТОВ "МС 52" уповноважило фізичну
особу ОСОБА_2 приймати від кінцевих
споживачів залогові кошти та
передавати залогові кошти на
банківські рахунки ТОВ "МС 52".

Саме оплатна передача товарів до
кінцевих споживачів обумовлює перехід
права власності на вказаний товар, і за
своєю правовою суттю є продажем
(реалізацією) товарів в розумінні як п.
14.1.202 ст. 14 ПК України, так і ст. 655 ЦК
України. При цьому факт реалізації
товару, який не знаходився у власності
позивача, не спростовує висновку про
його продаж, оскільки законом
передбачена можливість такого продажу
особою, яка не є власником, зокрема, за
договорами доручення або комісії.

Так, відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Згідно зі ст. 1011 ЦК України за договором
комісії одна сторона (комісіонер)
зобов'язується за дорученням другої
сторони (комітента) за плату вчинити
один або кілька правочинів від свого
імені, але за рахунок комітента.
Відповідно до ч. 3 ст. 1012 ЦК України
істотними умовами договору комісії, за
якими комісіонер зобов'язується
продати або купити майно, є умови про це
майно та його ціну.

Представниками відповідача вказано, що
товар, який знаходився у відділі
«Мегаспорт» та який було куплено в
рамках контрольної розрахункової
операції у відділі «NIKE», був з
цінниками та маркуванням ФОП ОСОБА_2, що
стороною позивача не спростовано.

Тому, фактичний зміст правовідносин
між позивачем та власником товару - ТОВ
"МС 52", відповідає ознакам договору
комісії, за яким позивач здійснював
реалізацію товару, належного
Товариству "МС 52", за дорученням та
ціною визначеною комітентом, незалежно
від назви укладених вказаними особами
договорів.

Факт такої реалізації повністю
підтверджений в ході проведеної
перевірки, якою встановлено, що при
проведенні контрольної розрахункової
операції у господарському об'єкті за
адресою: АДРЕСА_1 був придбаний товар, а
саме кросівки «NIKE» 1 шт. за ціною 699,00
грн. та рюкзак 1 шт. за ціною 190,00 грн. з
цінниками та маркуванням на товарах
ФОП ОСОБА_2

За таких обставин, відповідач дійшов
правильного висновку про порушення з
боку позивача норм Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України 15.12.2004 № 637,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320,
яке згідно з його преамбулою,
розроблено відповідно до статті 33
Закону України "Про Національний банк
України", визначає порядок ведення
касових операцій у національній валюті
України підприємствами (підприємцями).

Відповідно до п. 2.6. вказаного Положення
уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" надано право проводити
розрахунки готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Недотримання вимог вказаного
Положення тягне відповідальність,
передбачену п. 1 Указу Президента
України від 12 червня 1995 року N 436/95 "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки", яким встановлено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу:

за перевищення встановлених лімітів
залишку готівки в касах - у двократному
розмірі сум виявленої понадлімітної
готівки за кожний день;

за неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Вказані нормативні акти на час
виникнення спірних відносин та
розгляду справи є діючими, не
суперечать нормам Податкового кодексу
та іншим законам України, через що
оскаржені
адміністративно-господарські санкції
підлягають застосуванню до позивача.

Посилання позивача на п. 296.1.1 ст. 296 ПК
України суд не приймає до уваги з
огляду на інший предмет правового
регулювання, який не стосується
підстав застосування штрафних санкцій
до позивача. Зокрема, вказаною нормою
передбачено, що платники єдиного
податку першої і другої груп та
платники єдиного податку третьої та
п'ятої групи, які не є платниками
податку на додану вартість, ведуть
книгу обліку доходів шляхом щоденного,
за підсумками робочого дня,
відображення отриманих доходів. Форма
книги обліку доходів, порядок її
ведення затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Позивач послався на ведення вказаної
книги, в якій відображені фактично
отримані ним доходи за надання послуг
за договорами з ТОВ "МС 52".

Також суд погоджує твердження позивача
про те, що суми готівкових коштів,
отриманих від реалізації товарів, не є
доходами позивача, оскільки він не є
власником товарів, які реалізовував.
Відповідно до п. 292.4 ст. 292 ПК України у
разі надання послуг, виконання робіт за
договорами доручення, транспортного
експедирування або за агентськими
договорами доходом є сума отриманої
винагороди повіреного (агента).

Проте, ведення книги доходів за назвою
та змістом статті 296 ПК України має на
меті забезпечення обліку і складення
звітності платниками єдиного податку.
Зазначена стаття міститься у Главі 1
Розділу XIV ПК України. Відповідно до п.
291.1. ст. 296 ПК України у цій главі
встановлюються правові засади
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, а
також справляння єдиного податку.

Отже, норми вказаної Глави ПК України
не регулюють питання обігу та обліку
готівкових коштів, які врегульовані
вищезазначеними спеціальними
нормативними актами.

При цьому наявність у суб'єктів
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування,
обов'язку належним чином обліковувати
отримані готівкові кошти,
підтверджується системним аналізом
інших актів законодавства.

Зокрема, відповідно до п. 6 ст. 9 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 06.07.1995 року N 265/95-ВР
реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки не застосовуються
при продажу товарів (наданні послуг)
фізичними особами - підприємцями, які
сплачують єдиний податок.

Але за загальним правилом п. 3.1
вищезазначеного Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, касові операції повинні бути
оформлені документами, що
підтверджують факт продажу продукції
(надання послуг) і одержання готівки.

Вказана норма діє щодо всіх суб'єктів
підприємницької діяльності, оскільки
відповідно до п. 1.1 вимоги цього
Положення не поширюються лише на
розташовані на території України
іноземні дипломатичні, консульські та
інші офіційні представництва,
міжнародні організації та їх філії, що
користуються імунітетом і
дипломатичними привілеями;
представництва іноземних організацій
і філій, які не здійснюють
підприємницької діяльності.

Крім того, п. 11 ст. 8 Закону України "Про
захист прав споживачів" від 12.05.1991 р. №
1023-ХП визначає, що при продажі товару
продавець зобов'язаний видати
споживачу розрахунковий документ
установленої форми, що засвідчує факт
покупки.

Аналогічна норма міститься у п. 18
Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами,
затверджених наказом Мінекономіки від
19.04.2007 р. № 104.

Тому суд зазначає, що підприємець, який
застосовує спрощену систему
оподаткування, одержавши готівкові
кошти від покупця, повинен видати
розрахунковий документ установленої
форми, яким може бути розрахункова
квитанція за типовою формою РК-1,
затвердженою наказом ГНАУ від 01.12.2000 р.
№ 614, або товарний чек, або касовий чек
із застосовуванням реєстратора
розрахункових операцій, не переводячи
його у фіскальний режим відповідно до
ч. 4 ст. 13 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг".

При цьому такий підприємець
зобов'язаний забезпечити облік
отриманих готівкових коштів
відповідно до Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, незалежно від того, чи
відносяться отримані готівкові кошти
до складу доходу такого підприємця.

Згідно зі ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При розгляді справи судом встановлено,
що відповідач діяв правомірно, на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України, оскаржене рішення прийнято
відповідно до обставин, встановлених в
результаті перевірки позивача. Тому
заявлений позов задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 7, 17, 86, 94, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 14.08.2013 року - відмовити.

Вступна та резолютивна частина
постанови складена у нарадчій кімнаті
та проголошена у судовому засіданні 30
січня 2014 року. Постанова у повному
обсязі виготовлена 04 лютого 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого КАС України, якщо
таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову може
бути подана до адміністративного суду
апеляційної інстанції через Донецький
окружний адміністративний суд
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
Чекменьов Г.А.