Справа № 2а/0519/138/12
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/57916/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Чумаченко Т.А. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Маріупольської міської ради на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Маріупольської міської ради про
визнання бездіяльності протиправною
та спонукання до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
Маріупольської міської ради, в якому
просив: визнання противоправною
бездіяльність відповідача щодо
розгляду заяв позивача про передачу у
приватну власність земельних ділянок,
оформлення та видачу державного акту
на право приватної власності на
земельні ділянки, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідача розглянути заяви позивача
про передачу у приватну власність
земельних ділянок, оформлення та
видачу державного акту на право
приватної власності на земельні
ділянки, відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивач звернувся до відповідача із
заявами про передачу йому власність
земельних ділянок, які перебували у
нього в оренді, однак на момент подання
позову вказані заяви відповідачем
розглянуті не були.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 01
червня 2012 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позовні вимоги задоволено:
визнано противоправною бездіяльність
відповідача в частині не розгляду заяв
позивача про оформлення та видачу
державних актів на право власності на
земельні ділянки від 04 червня 2011 року,
направлених поштою 13 серпня 2011 року,
згідно з частиною другою статті 118
Земельного кодексу України та пунктом
34 частини першої статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні"; зобов'язано відповідача
здійснити розгляд заяв позивача про
оформлення та видачу державних актів
на право власності на земельні ділянки
від 04 червня 2011 року, направлених
поштою 13 серпня 2011 року, з дотриманням
вимог земельного законодавства у
порядку, встановленому частиною другою
статті 118 Земельного кодексу України та
пунктом 34 частини першої статті 26
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні".

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим
рішенням, Маріупольська міська рада
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, згідно з
рішенням Маріупольської міської ради
від 26 травня 2009 року за № 5/33-5379 позивачу
затверджено технічну документацію з
землеустрою по складанню документів,
що підтверджують право на земельні
ділянки, та продовжено на 10 років строк
оренди земельних ділянок (землі жилої
та суспільної забудови) для
огородництва по АДРЕСА_1 площею 0,0449 га
(кадастровий номер :02:002:0049) та
площею 0,0312 га (кадастровий номер
:02:002:0410).

На виконання вказаного рішення ради,
між позивачем та відповідачем було
укладено договір оренди від 09 липня 2009
року, зареєстрований в Маріупольському
міському відділі Донецької
регіональної філії Державного
підприємства "Центр Державного
земельного кадастру", про що в книзі
записів державної реєстрації
договорів оренди землі вчинено запис
від 15 липня 2009 року № 04.09.162.01299.

Згідно з пунктом 2.1 розділу 2, пунктом 3.1
розділу 3, пунктом 5.1 розділу 5
вказаного договору, об'єктом оренди є
земельні ділянки площами 0,0449 га та 0,0312
га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
строком оренди на 10 років з їх цільовим
призначенням - для ведення городництва.

Відповідно до підпунктів 9.1.2, 9.1.6 пункту
9.1 розділу 9 договору, орендар (позивач)
має право за письмовою згодою
орендодавця зводити в установленому
законодавством порядку житлові,
виробничі, культурно-побутові та інші
будівлі і споруди та заклади,
багаторічні насадження та право
переважного придбання у власність
орендованої земельної ділянки у разі
продажу цієї земельної ділянки згідно
з законом.

Відповідно до підпункту 9.2.6 пункту 9.2
розділу 9 договору, орендар (позивач)
зобов'язаний використовувати земельну
ділянку відповідно до мети, визначеної
у договорі і згідно з цільовим
призначенням, з дотриманням режиму
використання земель.

05 липня 2010 року позивач подав до ради
заяви від 25 червня 2010 року про передачу
у приватну власність земельних
ділянок. В заявах позивач вказав, що
відповідно до статті 118 Земельного
кодексу України та Порядку
безоплатного оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
право власності на земельні ділянки,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 05 серпня 2009 року
№ 844, просить надати дозвіл на
виготовлення технічної документації
на земельні ділянки, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, передані позивачу в
оренду для городництва за договором
оренди від 15 липня 2009 року № 04.09.162.01299.

Листом № 06-1767 від 05 жовтня 2010 року
відділ регулювання земельних відносин
Маріупольської міської ради на заяви
позивача від 25 червня 2010 року
повідомив, що відповідно до статті 121
Земельного кодексу України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу їм земельних ділянок з земель
державної або комунальної власності
для: ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва, будування та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуального гаражу, а тому
розглянути заяви позивача про
передання йому орендованих земельних
ділянок у приватну власність для
ведення городництва не є можливим.

13 серпня 2011 року поштою позивач
направив на адресу відповідача заяви
від 04 червня 2011 року про оформлення та
видачу державного акта на право
власності на земельні ділянки, в яких
зазначив, що відповідно до статті 118
Земельного кодексу України та Порядку
безоплатного оформлення та видачі
громадянам України державних актів на
право власності на земельні ділянки,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 5 серпня 2009 року
№ 844, просить надати дозвіл на
виготовлення технічної документації
на земельні ділянки, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
передані позивачу в оренду за
договором оренди від 15 липня 2009 року №
04.09.162.01299.

Факт отримання радою 16 серпня 2011 року
цих заяв підтверджено довідкою Центру
поштового зв'язку № 5 від 05 березня 2012
року № 43 та штампом вхідної реєстрації
ради від 17 серпня 2011 року.

Листом № 1710/1686 від 08 вересня 2011 року
відділ регулювання земельних відносин
Маріупольської міської ради на заяви
позивача від 04 червня 2011 року, отримані
радою 17 серпня 2011 року, повідомив, що
передача у власність вказаних
земельних ділянок для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
всупереч цільового призначення оренди
- "городництва" не є можливим.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що заяви позивача були розглянуті
відповідачем у передбаченому
законодавством порядку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що відповідачем не
приймалось рішення відповідно до
статті 118 Земельного кодексу України, а
заяви були розглянуті відділом
регулювання земельних відносин в
порядку Закону України "Про звернення
громадян", що не відповідає нормам
законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі: а) приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; б) одержання
земельних ділянок внаслідок
приватизації державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій; в) одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Статтею 118 Земельного кодексу України
визначено, що громадянин, зацікавлений
у приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та документи,
що підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Рада міністрів Автономної Республіки
Крим, районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або
надає мотивовану відмову у його
наданні. Підставою відмови у наданні
такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Пунктом 34 частини першої статті 26
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються відповідно до закону
питання регулювання земельних
відносин.

З огляду на наведене колегія суддів
приходить до висновку про те, що
відповідачем не були розглянуті
належним чином заяви позивача у
передбачений законом строк, а лист
відділу регулювання земельних
відносин Маріупольської міської ради
не є таким рішенням відповідно до
положень законодавства.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Маріупольської
міської ради залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша