Справа № 826/16848/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Дегтярова О.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Оберон-Трейд" до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Оберон-Трейд»,
звернулось до суду з позовом Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів
від 16 серпня 2013 року №100270000/2013/300233/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 грудня 2013 року задоволено в повному
обсязі. Визнано протиправним та
скасовано рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 16 серпня 2013 року №
100270000/2013/300233/2.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, представник Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
подав апеляційну скаргу про скасування
постанови суду першої інстанції та
постановлення нового рішення про
відмову в задоволенні позову у повному
обсязі. У своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи, а також
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
виконання умов зовнішньоекономічного
контракту №DS130515-1 від 15.05.2013р.,
укладеного між позивачем та QINGDAO DOUBLESTAR
TIRE INDUSTRIAL CO. LTD (Китай) до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
декларантом позивача подано митну
декларацію №100270000/2013/174354 від 16.08.2013р. та
документи з метою здійснення митного
контролю та митного оформлення
товарів.

Митна вартість товарів була визначена
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції).

Відповідно до графи 44 митної
декларації для підтвердження
заявлених відомостей було подано також
наступні документи: міжнародну
автомобільну накладну; коносамент;
платіжний документ, що підтверджує
вартість товару; документ, що
підтверджує перевезення товару;
прайс-лист виробника товару; інвойс;
пакувальний лист; договір про
перевезення; довідку про проведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належать резиденту
України та знаходяться за її межами;
сертифікат відповідності; інформацію
про позитивні результати здійснення
радіологічного контролю товару;
сертифікат про походження товару;
копію митної декларації країни
відправлення.

За результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів
відповідач дійшов висновку про те, що
вони не містили всіх даних відповідно
до обраного методу визначення митної
вартості, а також містили розбіжності.

У зв'язку з цим, відповідачем було
прийнято рішення від 16.08.2013р.
№100270000/2013/300233/2 про коригування митної
вартості товарів за шостим (резервним)
методом.

Згідно з вказаним рішенням було
скориговано митну вартість у бік її
збільшення.

У зв'язку з чим позивач звернувся до
суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку про
необґрунтованість застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості товару, ніж заявлений
декларантом у вантажній митній
декларації.

Колегія суддів, ознайомившись з
матеріалами справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, повністю
погоджується з висновком суду першої
інстанції та зазначає наступне.

Статтею 265 Митного кодексу України
встановлено, що митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу.

Митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи декларації, поданої
для цілей визначення митної вартості.

Якщо митний орган дійшов висновку, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

Відповідно до ст.266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну,
здійснюється за такими методами:1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції). Кожен наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. У разі
неможливості застосування жодного з
методів 1-5, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, установлених статтею 273 цього
Кодексу.

Відповідно до п.11 постанови КМУ від
20.12.2006 року №1766 "Про затвердження
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження", для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи.

Як встановлено судом першої інстанції,
у графі 33 «Обставини прийняття рішення
та джерела, що використовувались
митним органом для коригування митної
вартості» виявлено такі розбіжності:-
в п. 7.4. зовнішньоекономічного
контракту зазначено, що передоплата за
товар здійснюється у розмірі 30% від
вартості товару, зазначеній у
специфікації або інвойсі після
підтвердження і розміщення товару. 70%
сплачуються протягом 10 робочих днів
після відправки товару з порту
відвантаження. В платіжному дорученні
від 16.07.2013р. №15 по інвойсу від 28.06.2013р.
№13К1496-1002 здійснено оплату в розмірі 29
841,00 дол. США, але вартість товару
складає 43 630,00 дол. США, що не відповідає
умовам договору.

Разом з тим, суд першої інстанції
правомірно не прийняв до уваги
посилання відповідача на зазначені
розбіжності, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи та пояснень
позивача, сторонами контракту було
обумовлено поставку трьома партіями
загальною кількістю 870 коліс (вартістю
127 890,00 дол. США), перша з яких у кількості
290 одиниць загальною вартістю 42 630,00 дол.
США. Виходячи з п. 7.4. контракту
позивачем здійснено передплату у
розмірі 30% за всі 870 коліс, які мають
постачатись за контрактом, що дорівнює
38 367,00 дол. США (платіжне доручення №9
від 20.05.2013р.). Залишок у розмірі 70% було
сплачено позивачем 16.07.2013р. платіжним
дорученням №12.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вказані обставини, повністю
спростовують доводи митного органу.

В оскаржуваному рішенні відповідач
вказав, що скоригована митна вартість
товарів ґрунтується на митній вартості
товару, подібного за характеристиками,
та митне оформлення якого вже
здійснено за МД від 04.07.2013р.
№902060000/2013/204989.

У той же час, відповідачем не надано
доказів в підтвердження вказаних
обставин, як і самої МД від 04.07.2013р.
№902060000/2013/204989.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
скоригована митна вартість не може
бути визнана такою, що найбільшою мірою
ґрунтується на раніше визначених
(визнаних) митними органами митних
вартостях.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з думкою суду першої
інстанції, що посилання митного органу
на відсутність деяких складових
вартості товару не підтверджено, а
також не спростовує правильність
визначення декларантом митної
вартості товару за ціною договору, не
ставить під сумнів достовірність і
точність відомостей про вартість
товару, які містяться в передбачених
законом і доданих до декларації для
митного оформлення товару основних
документах.

У зв'язку з цим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що скоригована митна
вартість не може бути визнана такою, що
найбільшою мірою ґрунтується на раніше
визначених (визнаних) митними органами
митних вартостях.

Крім того, суд першої інстанції вірно
зазначає, що митний орган має право
самостійно визначити митну вартість
товару за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів, якщо декларантом
вона була визначена за основним
методом, лише у випадку, якщо
відповідно до вимог чинного
законодавства основний метод не може
бути застосовано або якщо визначена
декларантом митна вартість нижча, ніж
прямі витрати на виробництво цього
товару за умови проведення процедури
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості.

Водночас при визначенні митної
вартості за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів митний
орган повинен брати митну вартість
товарів, які мають схожі
характеристики і складаються із схожих
компонентів, завдяки чому виконують
однакові функції порівняно з товарами,
що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними, ввезені
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних умовах, що й оцінювані
товари, а у випадку якщо для визначення
митної вартості використовується
вартість операції з подібними
(аналогічними) товарами, які
продавалися в Україну в іншій
кількості та/або на інших комерційних
умовах, то митним органом повинно
проводитись корегування ціни з
урахуванням зазначених розбіжностей.

Статтею 57 глави 9 МК встановлено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:1) основний - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в)
на основі віднімання вартості; г)
на основі додавання вартості
(обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2). Кожний наступний метод
застосовується лише у гззі. якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (ч. 3).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), закріплено в ст. 58 МК.

Відповідно до ч. 4 ст. 58 МК митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, позивачем надано
відповідачу для митного оформлення
імпортованого товару документи, що
передбачені ч. 2 ст. 53 МК. Подані
документи чітко ідентифікували
оцінюваний товар та містили об'єктивні
і достовірні дані, що піддавалися
обчисленню, які чітко підтверджували
ціну товарів, що підлягала сплаті
позивачем на користь продавця, тобто
підтверджували митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч.
ч. 4, 5 ст. 58 МК.

В ході розгляду справи представник
Київської регіональної митниці не
спростував в суді першої інстанції
контрактну ціну оцінюваних товарів,
об'єктивну можливість і спроможність
відповідача визначити на підставі
наданих позивачем документів
зазначену ціну товарів, а також рівень
митної вартості товарів за ціною
договору за правилами, визначеними у
ст. 58 МК.

Відповідач не підтвердив належними
доказами та аргументованими доводами
наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення
позивачем митної вартості товару за
ціною договору, а також об'єктивна
можливість застосування першого
методу не були спростовані
відповідачем. Формально нижчий рівень
митної вартості імпортованого
позивачем товару від рівня митної
вартості іншого митного оформлення, не
може розцінюватися як заниження
позивачем митної вартості, не є
перешкодою для застосування першого
методу визначення митної вартості
товару і не може бути достатньою
підставою для відмови у здійсненні
митного оформлення товару за першим
методом визначення його митної
зартості.

Інших переконливих аргументів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товару за
ціною договору, відповідачем не
наведено, а інших обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
позивачем митної вартості товару судом
не встановлено.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
З ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Таким чином, в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідач не надав будь-яких
доказів правомірності винесеного
оскаржуваного рішення, а всі доводи, на
які відповідач посилається
спростовані матеріалами справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано беззаперечних
доказів на підтвердження
правомірності своїх дій.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.