Справа № 825/491/14
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2014 року
Чернігів
Справа № 825/491/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Падій В.В.,

за участю секретаря
Кондратенко О.В.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Зуєнко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про зняття арешту і виключення
з реєстру,-

В С Т А Н О В И В:

05.02.2014 ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись
до суду з адміністративним позовом до
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції про зняття
арешту з квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, накладеного
постановами державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Новозаводського районного управління
юстиції у м. Чернігові від 23.06.2003 серії
АА № 560217 та від 02.04.2004 серії АА №№ 560246,
560196, 560245 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
і виключення належної позивачам
квартири по АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна. Свої позовні вимоги мотивує
тим, що у позивачів у спільній
частковій власності знаходиться
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1. При зверненні у 2013 році до
нотаріуса, позивачі дізнались, що на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 накладено арешт та
заборонено відчуження останньої. В
зв'язку з цим, в січні 2014 позивачі
звернулись з листом до Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції щодо підтвердження фактів
наявності накладення арешту на їх
квартиру та заборону її відчуження.
Листом від 27.01.2014 №1/15 Новозаводський
відділ державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції повідомив позивачам те, що
згідно даних Єдиного державного
реєстру виконавчих проваджень
виконавчих документів переданих
державному виконавцеві
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції за період
з 01.01.2011 по 27.01.2014, за якими боржником є
ОСОБА_3 не має. Враховуючи
вищевикладене, позивачі просять суд
зобов'язати відповідача зняти арешт з
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, накладений постановами
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Новозаводського районного управління
юстиції у м. Чернігові від 23.06.2003 серії
АА № 560217 та від 02.04.2004 серії АА №№ 560246,
560196, 560245 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
і виключити належну позивачам квартиру
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні
просив позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Позивачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, надіслали заяви про
розгляд справи без їх участі, позовні
вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що виконавчі
провадження, на підставі яких було
накладено арешт та заборона відчуження
нерухомого майна: квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
знищені відповідно до Порядку роботи з
документами в органах державної
служби, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 25.12.2008
р. №2274/5. На даний час жодного
виконавчого провадження щодо
позивачів Новозаводським відділом
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції не здійснюється. Крім того
зазначив, що оскільки, в даному випадку,
питання про зняття арешту з належного
позивачам майна є компетенцією суду, то
Новозаводський відділ державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції проти його
задоволення не заперечує.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача та представника відповідача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам на
праві спільної часткової власності
належить квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
інформаційною довідкою з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, наявною в матеріалах
справи (а.с.64).

Як вбачається з матеріалів справи,
26.03.2003 та 02.04.2004 державним виконавцем
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції винесено
постанови серії АА №№ 560217, 560246, 560196, 560245
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, якими
накладено арешт та оголошено заборону
відчуження на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17,20,21,22).

Згідно актів комісії про вилучення
виконавчих проваджень для знищення,
складених комісією Новозаводського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції 05.01.2011 та 05.01.2012, проведено
знищення виконавчих проваджень,
завершених у 2007 році та у 2008 році, через
закінчення строків їх зберігання
(а.с.69,70).

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції про
надання інформації щодо наявності
постанов про арешт майна та заборону
його відчуження на квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Листом від 27.01.2014 №1/15 Новозаводський
відділ державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції повідомив ОСОБА_3, що згідно
даних Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень виконавчих
документів переданих державному
виконавцеві Новозаводського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції за період з 01.01.2011 по 27.01.2014, за
якими боржником є ОСОБА_3 не має (а.с.23).

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України від 21.04.1999 року
№606-XIV „Про виконавче провадження"
(далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону №606-XIV
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів.

Законом №606-XIV примусове виконання
рішень в Україні покладається на
Державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Відповідно до Закону України від 24.03.1998
року №202/98-ВР "Про державну виконавчу
службу" (далі - Закон №202/98-ВР) примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, районних, міських
(міст обласного значення), районних в
містах відділів державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

Відповідно до частин 1,2 статті 57 Закону
№606-XIV арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем, зокрема, шляхом
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконавчі провадження, на підставі
яких було здійснено арешт нерухомого
майна: квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, знищені відповідно до
Порядку роботи з документами в органах
державної служби, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 25.12.2008 р. №2274/5 (далі - Порядок № 2274/5),
що підтверджується актами про
вилучення виконавчих проваджень для
знищення від 05.01.2011 та від 05.01.2012 (а.с.69,70)
та поясненнями представника
відповідача в судовому засіданні.

У відповідності до пункту 9.9 Порядку
№2274/5 строк зберігання завершених
виконавчих проваджень, переданих на
зберігання, становить 3 (три) роки, крім
виконавчих проваджень, завершених за
постановами про накладення
адміністративного стягнення, строк
зберігання яких становить 1 (один) рік.
Обчислення строків зберігання
документів проводиться з 1 січня року,
який іде за роком завершення їх
діловодством.

Згідно з пунктом 9.10 Порядку №2274/5
завершені виконавчі провадження
включаються в акт про вилучення
виконавчих проваджень для знищення,
якщо передбачений для них строк
зберігання закінчився до 1 січня року, в
якому складений акт. Виконавчі
провадження, строки зберігання яких
закінчилися, підлягають знищенню після
затвердження акта про вилучення
виконавчих проваджень для знищення
керівником органу державної
виконавчої служби, підпис якого
скріплюється печаткою.

З аналізу зазначених норм, суд дійшов
висновку, що знищенню підлягають
завершені (закінчені) виконавчі
провадження, строк зберігання яких
закінчився.

Підстави закінчення виконавчого
провадження передбачені частиною 1
статті 49 Закону № 606-XIV.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону
№606-XIV у разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу

державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження
за рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а
також провадяться інші дії, необхідні
у зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

Таким чином, після завершення
виконавчого провадження відповідно до
норм статті 50 Закону №606-XIV
припиняється чинність арешту майна
боржника.

Судом встановлено, що виконавчі
провадження, у межах яких накладено
арешт на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 завершено, однак з
огляду на зміст витягу з Єдиного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
сформованого 24.02.2014 (а.с.64), арешт
зазначеного нерухомого майна
відповідачем, в порушення норм Закону
№606-XIV, знято не було, що позбавляє
позивачів права розпорядження
вказаним майном.

Відповідно частини 1 статті 60 Закону
№606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника
(частина 2 статті 60 Закону №606-XIV).

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність зняття
арешту з майна, яке належить на праві
спільної часткової власності
позивачам, а саме з квартири по АДРЕСА_1,
застосованого постановами державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Новозаводського
районного управління юстиції у м.
Чернігові від 23.06.2003 серії АА № 560217 та
від 02.04.2004 серії АА №№ 560246, 560196, 560245 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Щодо вимоги позивачів про виключення
належної їм квартири за адресою:
АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
суд зазначає, що зняття арешту з майна
боржника автоматично усуває правову
підставу перебування майна під
арештом. Тобто, з моменту набрання
законної сили рішенням суду назване
майно вважається таким, що не перебуває
під арештом. Наведені обставини
виключають можливість додаткового
звільнення цього майна з-під арешту, а
тому зазначена вимога задоволенню не
підлягає.

Суд при вирішенні справи керується
частиною 3 статті 2 КАС України, згідно
якої у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до висновку Європейського
суду з прав людини у справі «Проніна
проти України» (рішення від 18 липня 2006
року), - суд аналізує тільки доречні і
важливі аргументи особи.

Згідно положень вищевказаної практики
Європейського Суду з прав людини, cуд
оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, дійшов
висновку, що адміністративний позов
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Новозаводського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції про зняття
арешту, необхідно задовольнити
частково.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Зняти арешт з квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, накладений
постановами державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Новозаводського районного управління
юстиції у м. Чернігові від 23.06.2003 серії
АА № 560217 та від 02.04.2004 серії АА
№№ 560246, 560196, 560245 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду в порядок та
строки, передбачені статтями 185, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя:
В.В.Падій