Справа № 2-а-15436/10/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/33877/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Карася О.В.

Сіроша М.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року

у справі № 2-а-15436/10/2070

за позовом Приватного малого
підприємства фірми «Ірбіс»

до Державної податкової інспекції у
Московському районі м. Харкова

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 25
січня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року, адміністративний
позов Приватного малого підприємства
фірми «Ірбіс» (позивач) до Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова (відповідач)
задоволено в повному обсязі. Скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 23 липня 2010 року.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Харківського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року, ухвали Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та прийняття нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

Крім того, ДПІ у Московському районі м.
Харкова заявлено клопотання про заміну
відповідача у справі - ДПІ у
Московському районі м. Харкова на
Державну податкову інспекцію у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області у зв'язку з
реорганізацією.

Згідно із статтею 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначене клопотання підлягає
задоволенню.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну виїзну
перевірку ПМПФ «Ірбіс» з питань
взаємовідносин з Приватним
підприємством «Каф-буд» за період з 01
липня 2007 року по 30 вересня 2008 року, за
результатами якої складено акт №
7541/18/21252148 від 14 липня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 23 липня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 119 236,50 грн.
(79 491,00 грн. - основний платіж, 39 745,50 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу ПП
«Каф-буд», з підстав нікчемності
укладених між ПМПФ «Ірбіс» та
зазначеним суб'єктом господарювання
договорів на поставку
товарно-матеріальних цінностей та
виконання ремонтних робіт.

Вказаний висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на
неперебування контрагента позивача за
юридичною адресою, відсутність у нього
основних фондів та трудових ресурсів в
достатній кількості, а також
невстановлення під час аналізу руху
грошових коштів витрат, які
характеризують ведення
фінансово-господарської діяльності, а
саме - витрат на транспортування,
зберігання, навантаження,
розвантаження, оренду складських
приміщень, основних засобів,
обладнання, їх придбання тощо.

Крім того, обґрунтовуючи свою правову
позицію, відповідач посилався на
пояснення директора ПП «Каф-буд»
ОСОБА_3 щодо його непричетності до
фінансового-господарської діяльності
зазначеного підприємства та постанову
Ленінського районного суду м. Харкова
від 25 листопада 2009 року у справі № 1-898/09,
якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого частиною 1
статті 366 Кримінального кодексу
України. При цьому вказану особу
звільнено від кримінальної
відповідальності на підставі пункту
«в» статті 1, статті 6 Закону України від
12 грудня 2008 року № 660-VI «Про амністію».

Задовольняючи адміністративний позов
в повному обсязі, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, необхідною умовою
для віднесення сплачених в ціні
товарів та робіт сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
є факт реального здійснення
відповідної господарської операції та
підтвердження вказаної обставини
належним чином оформленими первинними
документами, які, в свою чергу, є
підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Поряд з цим, як встановлено
судами, фактичне виконання
господарських операцій з придбання
позивачем у контрагента товарів та
будівельних робіт підтверджується
належним чином складеними первинними
та платіжними документами.

До складу податкового кредиту, в свою
чергу, ПМПФ «Ірбіс» включено суми
податку на додану вартість, сплачені в
ціні придбаних у ПП «Каф-буд»
товарно-матеріальних цінностей та
робіт, на підставі належним чином
оформлених податкових накладних,
виписаних на його адресу особою, яка
має статус платника податку на додану
вартість.

При цьому слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від
перебування контрагента за юридичною
адресою, а також від його господарських
та виробничих можливостей.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування даних
податкового обліку.

Проте, в постанові Ленінського
районного суду м. Харкова від 25
листопада 2009 року у справі №
1-898/09 відсутні посилання на
незаконність або фіктивність
діяльності ПП «Каф-буд» за
господарськими операціями з позивачем
в охоплений перевіркою період. Будь-які
інші належні та допустимі докази, які
підтверджували б відсутність
фактичного виконання господарських
операцій з придбання ПМПФ «Ірбіс»
товарів та робіт у контрагента,
узгодженість дій позивача з ПП
«Каф-буд» з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, в матеріалах справи
відсутні.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі
відповідача - Державну податкову
інспекцію у Московському районі м.
Харкова її правонаступником -
Державною податковою інспекцією у
Московському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Московському районі
м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
відхилити, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 25
січня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Карась О.В.

Сірош М.В.