Справа № 39578/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2010 р. справа №
2а-848/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Дадим Ю.М.
Божко Л.А.

при секретарі судового засідання:
Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної інспекції
з контролю за використанням та
охороною земель у Дніпропетровській
області

на постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 вересня 2009 року у справі
№ 2а-848/09 за позовом ОСОБА_1 до Державної
інспекції з контролю за використанням
та охороною земель у Дніпропетровській
області про скасування постанови у
справі про адміністративне
правопорушення, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в
якому просила скасувати постанову
державного інспектора з контролю за
використанням та охороною земель у
Дніпропетровській області Рижової
Тетяни Миколаївни про накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу в сумі 85 грн. за скоєння
правопорушення, яке передбачене ст..56
КУпАП. В обґрунтування заявлених вимог
позивачка посилалася на те, що вказане
правопорушення нею вчинено не було, у
зв'язку з чим її безпідставно
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

Постановою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 вересня 2009 року позовні
вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на не повне з'ясування
судом обставин справи, порушення судом
норм матеріального права, просив
постанову суду скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При розгляді справи в суді апеляційної
інстанції сторони в судове засідання
не з'явилися. Позивач про час та місце
розгляду апеляційної скарги належним
чином повідомлений, судова повістка,
яка направлена на адресу відповідача
повернута до суду з відміткою про те, що
адресат вибув та за вказаною адресою не
знаходиться. Відповідно до ч.1 ст.40 КАС
України особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані під час провадження
у справі повідомляти суд про зміну
місця проживання (перебування,
знаходження), роботи, служби. У разі
неповідомлення про зміну адреси
повістка надсилається їм за останньою
адресою і вважається врученою. З огляду
на викладене та з урахуванням того, що
судову повістку направлено
відповідачу на адресу, яка зазначена
ним в апеляційній скарзі, колегією
суддів розглянуто справу у відсутності
сторін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що постановою
державного інспектора з контролю за
використанням та охороною земель у
Дніпропетровській області позивача
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу за
скоєння правопорушення, яке
передбаченого ст..56 КУпАП. Згідно
постанови про адміністративне
правопорушення позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
знищення межових знаків суміжного
землевласника по вул. Прибера, 13 у м.
Павлограді, що є порушенням ст. 103,106,107
Земельного Кодексу.

Законність та обґрунтованість
постанови у справі про адміністративне
правопорушення є предметом спору, який
передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позовні
вимоги суду першої інстанції дійшов
висновку про те, що відповідачем не
доведено факт вчинення позивачем
адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачена
ст..56 КУпАП.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає обґрунтованими з
наступних підстав.

Відповідно до ст..56 КУпАП знищення
громадянами межових знаків меж
землекористувань -тягне за собою
накладення штрафу від п'яти до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Отже, визначальною ознакою об'єктивної
сторони вказаного правопорушення є
знищення межових знаків меж
землекористувань.

Згідно зі ст..55 Закону України «Про
землеустрій»межі земельної ділянки в
натурі (на місцевості) закріпляються
межовими знаками встановленого зразка.
Межові знаки здаються за актом під
нагляд на збереження власникам землі
та землекористувачам, у тому числі
орендарям.

Відповідно до ст..251 КУпАП протокол про
адміністративне правопорушення є
одним із доказів, на підставі яких
встановлюється наявність чи
відсутність адміністративного
правопорушення.

З протоколу про адміністративне
правопорушення від 06.05.2009р. не
вбачається того, що між земельною
ділянкою позивача та суміжними
землекористувачами було встановлено
межові знаки, які передавалися на
зберігання землекористувачам та які
знищено позивачем.

Таким чином, протокол про
адміністративне правопорушення не
може бути визнано як належний доказ у
справі про адміністративне
правопорушення, оскільки в ньому
відсутні відомості про скоєння
позивачем правопорушення,
відповідальність за яке передбачена
ст..56 КУпАП.

Будь-яких інших доказів скоєння
позивачем вказаного правопорушення
відповідачем, на якого в силу ч.2 ст.71
КАС України покладено обов'язок щодо
доказування правомірності прийнятого
рішення, не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги відносно
того, що межовими знаками є кордони
земельних ділянок, які визначені в
Державних акта на право власності на
землю, що видані суміжному
землекористувачу ОСОБА_3, оскільки, як
визначено ст..55 Закону України «Про
землеустрій», межові знаки
встановлюються на місцевості, а не в
Державному акті про право на землю і
передаються на зберігання
землекористувачам згідно акту.

Крім цього, одним із критеріїв
правомірності прийнятого рішення, які
пред'являються до рішень суб'єктів
владних повноважень та які визначено
ч.3 ст.2 КАС України є те, що рішення має
бути прийнято обґрунтовано.

У своїй Постанові від 23.12.2005 року №14
«Про практику застосування судами
України законодавства у справах про
деякі злочини проти безпеки дорожнього
руху та експлуатації транспорту, а
також про адміністративні
правопорушення на транспорті»(п.24)
Пленум Верховного Суду України
роз'яснив, що зміст постанови, у справі
про адміністративне правопорушення,
має відповідати вимогам, передбаченим
статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема,
потрібно навести докази, на яких
ґрунтується висновок про вчинення
особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

Оскаржена постанова відповідача не
містить в собі посилання на докази, які
б свідчили про вчинення позивачем
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена ст.56 КУпАП, а саме у
постанові відсутні відомості про
наявність межових знаків, які було
встановлено та передано на зберігання
землекористувачам та які було знищено
позивачем.

З огляду на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку
про те, що постанову у справі про
адміністративне правопорушення від
13.05.2009р. не можливо визнати законною та
обґрунтованою.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції в
достатньому обсязі з'ясовані обставини
справи та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
з контролю за використанням та
охороною земель у Дніпропетровській
області залишити без задоволення, а
постанову Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 вересня 2009 року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку передбаченому
ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено
18.05.2010р.)

Головуючий:

Я.В.Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко