Справа № 823/1840/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Гречаненка О.М.

представника відповідача
Левенець А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укрп'єзо" до
Державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області, в
якому, з урахуванням збільшених
позовних вимог, просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № та №
від 17.12.2012 року.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року позов задоволено повністю.

Суд першої інстанції виходив з того, що
наявними в матеріалах справи доказами
спростовуються висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки щодо
порушення позивачем норм податкового
законодавства, відтак, оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті відповідачем протиправно та
підлягають скасуванню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
покладено висновки відповідача щодо
встановлених податковим органом в ході
проведення перевірки порушень
позивачем норм податкового
законодавства, які знайшли
відображення в акті перевірки і стали
підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

В судове засідання з'явився
представник відповідача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився,
проти апеляційної скарги заперечував
та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду - без змін з
таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем було проведено планову
виїзну документальну перевірку
Публічного акціонерного товариства
«Укрп'єзо» з питань дотримання вимог
податкового валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 по
30.09.2012 року, за результатами якої
складено акт від 30.11.2012 № 348/22-11/14313889.

Згідно висновків даного акту,
податковим органом встановлено
порушення позивачем норм податкового
законодавства, зокрема п. 5.1, п.п. 5.2.5, п.п.
5.2.1, п.п. 5.2.10 п.5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5,п. 6.1 ст.
6, п.п. 8.7.1 п. 8.7 ст. 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п.п. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1, п. 135.4, п. 135.5 ст.
135 , п.п. 138.1.1 п. 138.1, п.138.2, п.п. 138.10.4 п. 138.10
ст. 138, п. 146.12 ст. 146, п. 3 підрозділу 4
розділу ХХ Перехідних положень
Податкового кодексу України, ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», в результаті чого за
перевіряє мий період встановлено
заниження податку на прибуток на
загальну суму 447689 грн., п.1.3, 1.5, 1.6, ст. 1,
п.п. 7.2.1, п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.6, п.п. 7.2.8 п.п. 7.2,
п.п. 7.4.1, пп. 7.4.5 п.7.4 , п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п. 198.1, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість на
загальну суму 272 277 грн.

На підставі даного акту перевірки
відповідачем 17.12.2012 року прийнято
податкові повідомлення-рішення від №
, яким позивачу збільшено розмір
грошового зобовязання за платежем -
податок на додану вартість на загальну
суму 385651 грн., у тому числі за основним
платежем 272277 грн., та 113974 грн. - за
штрафними санкціями та № , яким
позивачеві збільшено суму грошового
зобов'язання податок на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
447689 грн., штрафна санкція - 124846 грн..

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати їх протиправними
та скасувати, і суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Враховуючи період за який
здійснювалася перевірка, спірні
правовідносини врегульовано
положеннями Законів України «Про
податок на додану вартість», «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
Податкового кодексу України.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській

Відповідно до п.п. 5.3.9 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Як зазначено у підпункті 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, суд вірно вказав, що
підставою для формування валових
витрат є наявність первинних
бухгалтерських документів, що
підтверджують понесені підприємством
валові витрати. При цьому слід
враховувати, що в податковому обліку
відображаються виключно господарські
операції, вчинені підприємством в
рамках господарської діяльності.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість", податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до п. 10.1 статті 10 Закону
України «Про податок на додану
вартість» особами, відповідальними за
нарахування, утримання та сплату
(перерахуванню) до бюджету є: платники
податку, визначені у статті 2 цього
Закону.

Згідно вимогам п. 1.3 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку - особа, яка
згідно з цим Законом зобов'язана
здійснювати утримання та внесення до
бюджету податку, що сплачується
покупцем, або особа, яка ввозить
(пересилає) товари на митну територію
України.

У відповідності до вимог п.п. 7.2.3. п. 7.2.
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п.7.2.6. п. 7.2 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» визначено, що податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

У відповідно до п.п.7.4.5 п. 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями , а також, що у разі, коли
на момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються непідтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

П. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, із положень зазначених норм
законодавства вбачається, що
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
допускається за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими документами. Такими
документами Податковий кодекс України
визначає податкові накладні.

Разом з тим, визначальною умовою для
віднесення сум ПДВ на підставі
податкових накладних до податкового
кредиту є реальність господарських
операцій, яка підтверджується
первинними документами, оформленими
належним чином.

Cудом першої інстанції вірно
встановлено, що за перевіряємий період
позивач здійснював господарські
операції з контрагентами, зокрема, ТОВ
«Торгсервіспостач», ТОВ «Арт-Центр
Калаф», ТОВ «Сервіс Муві», ТОВ «Пайнер»,
ТОВ «Аудиторська фірма «Альціона», ТОВ
«Аудиторська фірма «Радники», СПД ФО
ОСОБА_4, СПД ФО ОСОБА_5, СПД ФО ОСОБА_6, ТОВ
«Ріторно», ТОВ «Мінвотч», ТОВ «Снайпер
Медіа», ПП «ВКФ «Бурхан», ПП «Ірма 2000»,
ТОВ «Агросервіс», ТОВ «СК «Анстрой».

Так, між позивачем (замовник) та ТОВ
«Мінвотч» (підрядник) укладено
договір № 10/09 підряду на проведення
проектних робіт від 10.09.2010 року, згідно
умов якого підрядник зобов»язується за
плату розробити за завданням замовника
та передати останньому наступну
проектну документацію :
«Перепланування частини приміщень
адміністративного побутового корпусу
ВАТ «Укрп'єзо» по вул.. Сумгаїтській, 10 в
м. Черкаси, а замовник зобов»язується
прийняти та оплатити розроблену
підрядником проектну документацію.

На підтвердження факту належного
виконання умов договору позивачем
надано лист Департаменту архітектури,
будівництва та землеустрою Управління
планування та архітектури від 01.07.2010 №
3889 про часткове перепланування частини
приміщень адміністративно-побутового
корпусу ВАТ «Укрп'єзо» по вул.
Сумгаїтській, 10, в м. Черкаси, яке
виконане відповідно до проекту
розробленого ЗАТ «Ідеа-Луче» та
погодженого у встановленому порядку;
акт виконаних робіт від 29.07.2011,
податкова накладна від 29.07.2011 № 114.

Також, 26.07.2011 року позивачем (замовник)
із ТОВ «Снайпер Медіа»( виконавець)
укладено договір про надання послуг
орендодавцю нерухомості. Згідно умов
договору виконавець зобов'язується
надати замовнику посередницькі та
інформаційно - консультаційні послуги
із пошуку потенційного орендаря та
сприяння укладенню договору оренди
нерухомого майна, а замовник
зобов'язується сплатити виконавцеві
зазначені послуги (нерухоме майно
площею 1860 кв.м. знаходиться на першому
поверсі будівлі за адресою: м. Черкаси,
вул.Cумгаїтьска, 10).

На підтвердження виконання умов даного
договору позивачем надані акт
прийому-передачі робіт та послуг від
31.10.2011, договір оренди 07/11-01 між
замовником та орендарем - ТОВ «Комфі
Трейд» на суму 117000 грн., податкова
накладна № 3117 від 31.10.2011 року.

01.11.2011 року між позивачем (орендар) та
ТОВ з іноземними інвестиціями
«Агросервіс» (орендодавець) укладено
договір оренди № 456/яро, згідно якого
орендодавець передає, а орендар
приймає у тимчасове платне
користування на строк (до 29.02.2012
включно) , на умовах оренди, без права
викупу, частину нежитлового приміщення
загальною площею 307, 6 кв.м., яке
розташоване на 2 поверсі у будівлі за
адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 57.

На виконання умов договору позивачем
надані акти здачі-прийняття робіт від
30.11.2011 № ОУ-0000487, від 31.12.2011 року №
ОУ-0000549, від 31.01.2012 року № ОУ-0000016, від
29.02.2012 року № ОУ -0000057,
товарно-транспортну накладну № 68 від
14.11.2011 року, податкову накладну № 547 від
30.11.2011 року, податкову накладну № 65 від
30.06.2012 року.

Крім того, 31.05.2012 року між позивачем та
ТОВ «СК «Анстрой» укладений догвір
суборенди № 05-12-05 від 31.05.2012 року, згідно
якого ТОВ «СК «Анстрой» зобовязується
надати суборендарю у тимчасове платне
користування приміщення площею 625 кв.м.,
що знаходиться за адресою м. Київ, вул..
Бережанська, 9. Відповідно до акту від
01.06.2012 суборендар прийняв
офісно-складське приміщення (буд «М»)
6255 кв.м.

На підтвердження факту належного
виконання умов договору позивачем
надані акти здачі - прийняття робіт
(надання послуг) щомісячно з червня 2012
року по вересень 2012 року у розмірі 50000
грн., також товаро - транспортну
накладну № 37 від 21.06.2012, податкові
накладні № 65від 30.06.2012, № 35 від 13.07.2012, №
39 від 14.08.2012, № 26 від 11.09.2012 року.

Між позивачем та ТОВ «СервісМуві»
укладений договір № 19/04 від 19.04.2011 про
розробку проектної документації -
креслення складальне на пилкозбирач
для бджолиних вуликів (деталі) згідно
технічного завдання та календарного
плану. На виконання умов даного
договору позивачем надані акти про
виконання розробки проектної
документації віл 29.06.2012 № № 1-3, надано
проектну документацію, податкові
накладні № 771 від 29.06.2012, № 772 від 29.06.2012,
№ 793 від 29.06.2012, № 849 від 29.06.2012.

Крім того, у 2-4 кварталах 2011 року, 1-3
кварталах 2012 року позивач мав
господарські відносини з ТОВ
«Аудиторська фірма «Альціона», ТОВ
«Аудиторська фірма «Радники», СПД ФО
ОСОБА_4, СПД ФО ОСОБА_5, СПД ФО ОСОБА_6, ТОВ
«Ріторно», з якими укладені договори
про надання юридичних консультацій та
послуг, що підтверджується актами
виконаних робіт, податковими
накладними, копіями платіжних
доручень.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
видаткові та податкові накладні які
містяться в матеріалах справи
повністю відповідають вимогам,
встановлених до первинних документів,
встановленим п.2 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п.2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідач доказів того, що відомості
податкових і видаткових накладних не
відповідають дійсності не надав.

За таких обставин, висновки, викладені
в акті перевірки суб'єктом владних
повноважень про відсутність факту
реального виконання позивачем
господарських операцій за спірними
правочинами є безпідставними і
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Стосовно посилань апелянта на
порушення позивачем п.п. 14.1.11 п.14.1 ст. 14
та п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу
України, які мотивовано тим, що
підприємством не включено до складу
інших доходів у квітні 2011 року суму
списаної кредиторської заборгованості
по бухгалтерському рахунку 621
«Короткострокові векселя, видані в
національній валюті» в сумі 252 000 грн,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 22.01.2005 року було виписано та
передано простий вексель (як
забезпечення боргу) за виконання робіт
ТОВ «В.К. Реконструкція» на суму 180 000
грн.

11.11.2005 року виписано та передано ще один
простий вексель на суму 72 000 грн.

Враховуючи те, що векселі не були
погашені протягом 4-х років, в 1 кварталі
2009 року до інших доходів позивачем було
віднесено суму 180000 грн. та в 4 кварталі
2009 року (декларація за 2009 рік) до інших
доходів віднесено суму 72 000 грн. (також
як безнадійна заборгованість), таким
чином списання короткострокових
векселів було відображено в
податковому обліку за 2009 рік, що, як
встановлено судом першої інстанції,
підтверджено актом попередньої
планової перевірки від 17.02.2011 №
482/23-2/14313889, а в бухгалтерському - за
результатами 1 кварталу 2011 року.

Стосовно доводів відповідача про
порушення позивачем пп. 138.10.4 п. 138.10 ст.
138 Податкового кодексу України,
мотивованих тим, що позивачем до інших
витрат зайво віднесено суми сплачених
пільгових пенсій, що були нараховані в
попередніх звітних періодах, та
сплачувалися згідно рішення
управління Пенсійного фонду України в
Соснівському районі м. Черкаси про
розстрочення № 4 від 03.02.2011, колегія
зазначає наступне.

Так, зокрема, згідно акту перевірки,
податковим органом встановлено, що при
визначені інших витрат встановлено
завищення задекларованих ПАТ
«Укрп'єзо» показників на загальну суму
137 851 грн. (т. 1 а.с. 40).

Відповідно до абз. 3 пп. «в» пп.138.10.4 п.138.10
ст.138 Податкового кодексу України до
складу витрат операційної діяльності
включаються інші операційні витрати,
зокрема суми відшкодування Пенсійному
фонду України сум фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до пункту "а" статті 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
сум фактичних витрат на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", різниці між сумою
пенсії, призначеної за Законом України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність", та сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, на яку має право
особа, які згідно із законодавством
фінансуються за рахунок коштів
підприємств, установ, організацій в
обов'язковому порядку.

Пунктом 138.5 статті 138 Кодексу
передбачено, що інші витрати (крім тих,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг) визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Згідно з п.138.2 ст.138 Кодексу витрати, що
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» зі змінами та
доповненнями встановлено категорії
працівників, які мають право на
призначення пенсій за віком на
пільгових умовах.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зі змінами та
доповненнями пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на роботах за списком № 1 та на
роботах за списком № 2, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

При цьому, до запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди зберігається
порядок покриття витрат на виплату і
доставку цих пенсій, що діяв до
набрання чинності цим Законом.

Порядок відшкодування підприємствами
витрат Пенсійного фонду України на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
встановлено розділом 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.12.03 № 21-1 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16.01.04 за № 64/8663 (далі -
Інструкція).

Пунктами 6.4 та 6.8 Інструкції
передбачено, що розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається органами Пенсійного
фонду України щорічно у розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону (згідно з додатками 6 та
7), які надсилаються підприємствам до
20-го січня поточного року та протягом 10
днів з новопризначених (перерахованих)
пенсій. Підприємства щомісяця до 25-го
числа вносять до Пенсійного фонду
зазначену в повідомленні місячну суму
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах.

Тобто, відшкодування підприємствами
витрат Пенсійного фонду України на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
здійснюється на підставі повідомлення
про розрахунок таких витрат та
підтверджується платіжним документом
про сплату платником податку належної
суми коштів.

Отже, з наведеного слідує, що витрати на
виплату і доставку пенсій, призначених
на пільгових умовах відповідно до
пунктів «а» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
можуть бути включені до складу витрат
платника податку на прибуток в
податковому періоді їх
документального підтвердження.

При цьому в силу пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК,
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, до
складу витрат не включаються.

Таким чином, сума сплачених пільгових
пенсій, згідно рішення №4 про
розстрочення Управління Пенсійного
фонду України у Соснівському районі
м.Черкаси Черкаської області від 03.02.2011
року та сума пільгових пенсій, що були
нараховані в попередніх звітних
періодах та є заборгованістю перед
Управлінням Пенсійного фонду, в
загальному обсязі 137 851 грн. правомірно
включено ПАТ «Укрп'єзо» до складу
витрат та відповідно відображено в
деклараціях з податку на прибуток.

Таким чином, враховуючи все викладене
вище, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
наявними в матеріалах справи доказами
спростовуються висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки щодо
порушення позивачем норм податкового
законодавства, відтак, оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті відповідачем протиправно та
підлягають скасуванню.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Укрп'єзо" до
Державної податкової інспекції у м.
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали складено 12 лютого
2014 року

.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.