Справа № 642/9834/13-а
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 р.Справа № 642/9834/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова
на постанову Ленінського районного
суду м. Харкова від 27.12.2013р. по справі
№ 642/9834/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова

про перерахунок та виплату довічного
грошового утримання судді у відставці,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м. Харкова
про перерахунок та виплату щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, в якому просив суд:

- зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Харкова усунути допущені порушення
його прав шляхом перерахунку та
встановлення довічного грошового
утримання за червень-жовтень 2013 року в
розмірі 20439,54 грн. щомісячно;

- стягнути за вищезазначений період
недоотримане ним довічне грошове
утримання в розмірі 24097 грн. В
подальшому до кінця 2013 року
нараховувати і виплачувати саме такий
розмір грошового утримання;

- судові витрати покласти на управління
Пенсійного фонду України у Ленінському
районі м. Харкова.

В подальшому, уточнивши свої вимоги,
просив визнати неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Харкова про
відмову в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання
працюючого судді на відповідній
посаді, виходячи з розміру 22 710 грн. 60
коп., починаючи з 03 червня 2013 року до
надання нової довідки про підвищення
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судці, без
обмеження граничного розміру
щомісячного грошового довічного
утримання з урахуванням проведених
виплат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказав, що його загальний стаж судової
роботи складає більше 39 років.

Постановою Ленінського районного суду
м. Харкова від 27.12.2013 року позов ОСОБА_1
задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України у Ленінському
районі м. Харкова про відмову в
перерахунку судді Апеляційного суду
Харківської області у відставці -
ОСОБА_1 щомісячного довічного
грошового утримання виходячи з
грошового утримання судді, працюючого
на відповідній посаді, на 03 червня 2013
року.

Зобов'язано Управління пенсійного
фонду України у Ленінському районі м.
Харкова провести перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання ОСОБА_1, працюючого на
відповідній посаді судді, виходячи з
розміру 22710 гри 60 коп., згідно довідки
апеляційного суду Харківської області
від 10.06.2013р. №02-59/209 починаючи з 03 червня
2013 року до надання нової довідки про
підвищення грошового утримання
працюючого на відповідній посаді
судді, без обмеження граничного
розміру у щомісячного грошового
довічного утримання з урахуванням
проведених виплат.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України, апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги у
відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційної
скарги, що Наказом голови апеляційного
суду Харківської області від 30 липня 2012
року № 03-02/61 ОС, в зв'язку з досягненням
65-річного віку, на підставі ст. 102 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» відповідно до Постанови
Верховної Ради України № 5125-УІ від 05
липня 2012 року позивача було звільнено з
займаної посади судді апеляційного
суду Харківської області у відставку.
Рішенням начальника управління
Пенсійного фонду України у Ленінському
районі м. Харкова від 20 серпня 2012 року
на підставі ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» № 2453 - VI
від 07 липня 2010 року зі змінами № 3668 - VI,
внесеними Верховною Радою України до
зазначеного закону 08 липня 2011 року,
йому було призначено довічне грошове
утримання судді у відставці в розмірі,
що не перевищує 10 прожиткових
мінімумів, встановлених для осіб,
втративших працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№3 РП/2013 року від 03 червня 2013 року
справа 1-2/2013 відносно змін умов виплати
пенсій та довічного грошового
утримання суддів у відставці) така
Постанова Верховної Ради України № 3668-
VI від 08 липня 2011 року з даного питання
визнана незаконною і скасованою як
такою, що суперечить ст. 126 Конституції
України та раніше прийнятому 07 липня 2010
року Закону України «Про судоустрій та
статус суддів», відповідно до якого (ч. 3
ст. 138) щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці
виплачується в розмірі 80% грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді, і за кожний повний
рік роботи на посаді судді більше 20
років розмір щомісячного довічного
утримання збільшується на 2%, але не
більше 90% заробітної плати судді, без
обмеження розміру щомісячного
довічного грошового утримання. Крім
того, у відповідності з вищезазначеним
законом (ст. 138) та Рішенням
Конституційного Суду ( п.п. 7, 8 та п. 2
резолютивної частини) довічне грошове
утримання судді у відставці підлягає
індексації з урахуванням грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді.

В липні 2013 року на підставі Рішення
Конституційного Суду Управління
Пенсійного фонду України перерахувало
позивачу розмір довічного грошового
утримання, який склав 15710,76 грн., і він
його отримує до теперішнього часу.
Однак, як першого, так і другого разу
Управління Пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Xаркова
неправильно обчислювало розмір
довічного грошового утримання. Згідно
довідки обласного суду для нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання в 2013 році, як судді у
відставці, розмір грошового утримання
працюючого судді на такій посаді як і
позивач, складає з 01.02.2013 року 22710,60 грн.,
з них 12617,00 грн. посадовий оклад і 10093,60
надбавка за вислугу років. У
відповідності до п. З ст. 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» та вищезазначеному Рішенню
Конституційного довічне грошове
утримання ОСОБА_1 повинно складати 90%
від 22710, 60 грн., тобто 20439, 54 грн., про що
просив Управління Пенсійного фонду
зробити відповідний перерахунок, але
йому було відмовлено в цьому.

Не погодившись з такими діями
відповідача, позивач для захисту своїх
прав звернувся із зазначеним позовом
до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення територіального органу
Пенсійного фонду України є
неправомірним та таким, що суперечить
ст. ст. 22, 126 Конституції України, ч. 3 ст.
138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» (№2453/6), Рішенню № 3-рп/2013
Конституційного Суду України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, що
згідно з копії трудової книжки
позивача (а.с. 6-7), що 31.07.2012 року ОСОБА_1
був відрахований зі штату Апеляційного
суду Харківської області у зв'язку зі
звільненням у відставку з посади судді
на підставі Постанови Верховної Ради
України № 5125-VI від 05.07.2012 року.

З 20 серпня 2012 року ОСОБА_1 перебуває на
обліку в Управлінні пенсійного фонду
України у Ленінському районі м.
Харкова, як суддя Апеляційного суду
Харківської області у відставці і йому
призначено щомісячне довічне грошове
утримання.

14 червня 2013 року позивач звернувся до
УПФУ у Ленінському районі м. Харкова із
заявою щодо перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці на підставі довідки про
заробітну плату працюючого судді
Апеляційного суду Харківської області
від 10.06.2013р. №02-59/209 у зв'язку з виплатою
неповного розміру належного йому
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці.

За результатами розгляду заяви
позивача, відповідач прийняв рішення
про відмову в проведенні перерахунку,
яке оформив листом № 146/с-10 від 27.06.2013 р.

Дане рішення вмотивовано тим, що
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» не передбачено
здійснення перерахунку довічного
грошового утримання суддям у
відставці, крім суддів Конституційного
Суду України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Відповідно до частини 5 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від
08.07.2011р. № 3668, довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (в редакції
Закону до 03.06.2013р.) щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді.

Відповідно до постанови правління
Пенсійного фонду України від 25 січня 2008
року № 3-1, яка зареєстрована у
Міністерстві юстиції України 12 березня
2008 року за № 200М4891, хоча і не
передбачений порядок перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді, але цією постановою і
не заборонено нарахування чи
перерахунку щомісячного грошового
утримання судді.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності Законів над відомчими
та урядовими нормативними актами, суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що при вирішенні
даного спору підлягає застосуванню
саме ч. 3 ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів", а не
відомча Постанова правління
Пенсійного фонду України, а тому
посилання відповідача на те, що
відсутній нормативний документ, який
регулює порядок здійснення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
є безпідставними.

Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути
знівельована в зв'язку з тим, що органи
влади України не встановили порядку, за
яким зазначена гарантія повинна бути
дотримана.

Оскільки ч. 3 ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлений розмір щомісячного
грошового утримання судді у відставці
у відсотках від заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, то розмір щомісячного довічного
грошового утримання має збільшуватись
у разі збільшення розміру заробітної
плати відповідного судді.

Отже, відповідач повинен був
перерахувати розмір щомісячного
довічного грошового утримання у разі
зміни розміру заробітної плати судді
за зверненням позивача.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 13.06.2007 року № 8 «Про
незалежність судової влади»,
роз'яснено, що гарантії незалежності і
недоторканості суддів як носіїв
судової влади та самостійності судів
як судових органів визначено
Конституцією та законами України.
Такими гарантіями, зокрема, є:
здійснення правосуддя виключно судами;
особливий порядок призначення,
обрання, притягнення до
відповідальності та звільнення суддів;
особливий порядок фінансування та
організаційного забезпечення судів;
належне матеріальне та соціальне
забезпечення суддів.

Тобто, належне матеріальне
забезпечення суддів, в тому числі
суддів у відставці, є однією із
гарантій незалежності і
недоторканості суддів.

Крім того, рішенням Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року
(справа щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) визнано
такими, що не відповідають Конституції
(є неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р.
№2453 в редакції Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи від 08.07.2011 року №3668.

При цьому, в рішенні зазначено, що
визначений Законом № 2453 порядок
нарахування щомісячного довічного
грошового утримання було змінено
Законом № 3668, внаслідок чого зменшено
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України.

Щодо обмеження максимального розміру
грошового довічного утримання судді у
відставці, визначеного ч. 5 ст. 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", Конституційний Суд зазначив,
що в Рішенні від 18 червня 2007 року №
4-рп/2007 Конституційний Суд України вже
вирішував питання про недопустимість
встановлення в законі максимального
розміру пенсії суддів або їх
щомісячного довічного грошового
утримання, наголошуючи, що це обмежить
їх обсяг, а також зазначав, що залишивши
незмінним зміст права на пенсію та
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, закон звузив обсяг цього права,
встановивши граничну межу для таких
виплат суддям (абзац шостий підпункту
3.2 пункту 3 мотивувальної частини).

Враховуючи, що однією з гарантій
незалежності суддів є заборона при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів звужувати зміст
та обсяг визначених Конституцією
України таких гарантій, Конституційний
Суд України вважає, що положення
третього речення частини п'ятої статті
138 Закону № 2453, статті 2 Закону № 3668
стосовно встановлення максимального
розміру пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) суддів суперечать
частині першій статті 126 Основного
Закону України.

Відповідно до частини другої статті 70
Закону України „Про Конституційний
Суд України" у разі необхідності
Конституційний Суд України може
визначити у своєму рішенні, висновку
порядок і строки їх виконання, а також
покласти на відповідні державні органи
обов'язки щодо забезпечення виконання
рішення, додержання висновку. У рішенні
Конституційного Суду України №3-рп/2013
від 03.06.2013 року вказано такий порядок
виконання цього Рішення:

- частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України‚ не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання";

- дія статті 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453;

- дія абзацу другого пункту 2 розділу II
„Прикінцеві та перехідні положення"
Закону № 3668 не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Згідно з пп.3,4,5 Рішення Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013 року
положення Закону України „Про
судоустрій і статус суддів", „Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
законів України, визнаних
неконституційними.

Оскільки діючим законодавством чітко
визначено, що розмір довічного
утримання, який призначено та
виплачується судді у відставці,
розраховується із розміру грошового
утримання працюючого судді, тому у разі
збільшення розміру заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, повинен збільшуватися розмір
довічного грошового утримання судді у
відставці без обмеження максимального
розміру грошового довічного утримання
судді у відставці, визначеного ч.5 ст.138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Щодо доводів відповідача про те, що
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді не
передбачено, колегією суддів не
беруться до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч. 4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України (
254к/%-ВР ) та цього Закону призначений чи
обраний суддею, займає штатну
суддівську посаду в одному з судів
України і здійснює правосуддя на
професійній основі. Судді в Україні
мають єдиний статус незалежно від
місця суду в системі судів загальної
юрисдикції чи адміністративної посади,
яку суддя обіймає в суді.

Згідно з ч. 5 ст. 109 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судді, які працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

Відповідно до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Ст. 5 КАС України передбачає здійснення
судочинства відповідно як Законів
України, так і міжнародних договорів,
згода на які надана BP України.
Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принципи
верховенства права.

За змістом ст. 17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно з п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23.03.2012 року за результатами
розгляду звернень суддів у відставці
щодо їх права на перерахунок довічного
грошового утримання, вважати наявним у
них такого права відповідно до частини
3 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів". При цьому
слід запровадити порядок на рівні
Державної судової адміністрації
України та Пенсійного фонду України, за
яким під грошовим утриманням судді,
який працює на відповідній посаді, слід
вважати єдиний рівень по державі для
суддів відповідної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірності прийнятого рішення про
відмову у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці,
а тому суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про задоволення
позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції підтверджує, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим підстав для
її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Харкова залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Харкова від 27.12.2013р. по справі №
642/9834/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Калитка
О.М.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Кононенко З.О.