Справа № 872/6681/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2013 р. справа № 804/138/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка
І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ламітек" до
Лівобережної міжрайонної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення - рішення № від 30
листопада 2012 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2013 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ламітек" до
Лівобережної міжрайонної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення - рішення № від 30
листопада 2012 року - задоволено
повністю: визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби від 30.11.2012 року
№.

Не погодившись з постановою суду,
Лівобережна міжрайонна державна
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні його позовних вимог в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі наказу №770 від 17.09.2012р.,
виданого Лівобережною МДПІ м.
Дніпропетровська старшим державним
податковим ревізором - інспектором
відділу спеціальних та особливо
важливих перевірок управління
податкового контролю Лівобережної
МДПІ м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби Богомол Оленою
Сергіївною, відповідно до п.79.2 ст. 79,
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Ламітек» () по взаємовідносинам з ТОВ
"Тел -Сервіс " () за лютий
2012р.

За результатами зазначеної перевірки
складено Акт №3960/22-4/35543597 від 26.09.2012
року.

Перевіркою встановлено наступні
порушення: ТОВ «Ламітек» () ст.203, ст.215, ст.228, 662, 655, 656
Цивільного Кодексу України в частині
недодержання в момент вчинення
правочинну вимог, які не спрямовані на
реальне настання наслідків, що
обумовлені ними та суперечать
моральним засадам суспільства; п. 198.2, п.
198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1 ст.200, п. 201.7, п. 201.4, п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та
доповненнями) завищено податковий
кредит за рахунок включення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість у лютому 2012 років від
ТОВ «Тел-Сервіс» на загальну суму 73 954,00
грн., в результаті чого занижено суму
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму 73954,00
грн.

На підставі акту перевірки №3960/22-4/35543597
від 26 вересня 2012 року Лівобережною
міжрайонною державною податковою
інспекцією м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.11.2012 року №
.

Аналізуючи дані обставини справи,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-ХІV від 16
липня 1999 року передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Згідно до ст. 9 Закону України № 996-ХІV
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

У відповідності до ст. 1 Закону № 996-ХІV,
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України № 996-ХІV
визначається, що господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів зазначає, що витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що у перевіряємому
періоді TOB «Ламітек» мало господарські
відносини з ТОВ «Тел-Сервіс», між
підприємствами було укладено договір
постачання №15 від 06.02.2012.

Виконання зазначеного договору
підтверджено відповідними податковими
накладними, оплата робіт та послуг
здійснювалися відповідно до платіжних
доручень, тобто підтверджено наявність
усіх передбачених законом документів
бухгалтерського обліку, про що
зазначено податковим органом в акті
оскаржуваної перевірки.

Дослідження первинних документів, що
опосередковують господарські
відносини ТОВ «Ламітек» та
оформлювались в рамках виконання умов
вищезазначеного договору, в цілях їх
відображення в бухгалтерському обліку
показало, що вони складені у
відповідності до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Як вже зазначалося судом першої
інстанції, відносно наданих до
перевірки та відображених в акті
перевірки первинних документів ДПІ
жодних зауважень висловлено не було.

Отже, в акті перевірки відображено факт
придбання послуг, що підтверджено
належним чином оформленими первинними
документами, здійснення розрахунків
між сторонами, використання придбаних
послуг позивачем у власній
господарській діяльності.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що придбавши послуги, для
використання у власній господарській
діяльності, та сплативши їх вартість у
т.ч. ПДВ у вартості послуг, позивач
набув право на віднесення сплачених
сум ПДВ до складу податкового кредиту
підприємства.

Таким чином, колегія суддів робить
висновок про те, що акт перевірки не
свідчить про порушення позивачем вимог
Податкового кодексу України, що могло б
стати підставою для визначення
контролюючим органом податкових
зобов'язань.

Стосовно висновків відповідача,
викладених в акті перевірки, щодо
нікчемності правочину укладеного між
позивачем та його контрагентами,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного
кодексу України передбачається, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Акт перевірки не тільки не містить
таких посилань, а й не доводить умислу
ТОВ «Ламітек» щодо порушення
публічного порядку, не містить
посилання і на те, в чому таке порушення
полягає.

Згідно частин 2, 3 статті 215 ЦК України,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний дравочин). Визнання
правочину недійсним судом не
вимагається лише у тому випадку, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Судом встановлено, що правочин,
зазначений в Акті перевірки, до
теперішнього часу не визнаний
недійсним у судовому порядку.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Саме таку кваліфікацію правочинів було
надано податковим органом в акті
перевірки від 18.03.2011.

Під час перевірки податковий орган не
встановив обставин, які б свідчили про
умисел TOB «Ламітек» на укладення
договору з контрагентом (та його
умислу) без наміру створити наслідки,
які передбачені договором.

Навпаки, документально доведено
виконання зобов'язань щодо надання та
оплати наданих та отриманих послуг. Це
підтверджується не лише документами,
але й фактичним використанням вказаних
послуг платником податків у своїй
діяльності.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
відповідачем не наведено та не надано
доказів наявності підстав, з якими
закон пов'язує настання наслідків
нікчемності угод передбачених ст. 215 ЦК
України, а тому суд не може погодиться з
висновком відповідача, що правочин
укладений між позивачем та ТОВ
«Тел-Сервіс» є нікчемним та суперечить
інтересам держави та суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч.2 ст.71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, виходячи з вищевикладених
обставин справи та з урахуванням
доказів наявних у матеріалах справи та
висновків суду викладених вище,
колегія суддів приходить до висновку,
що відповідачем не доведено належними
та допустимими доказами правомірність
винесення податкового
повідомлення-рішення від 30.11.2012 року
№, а тому підлягає визнанню
протиправним та скасуванню, а позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ламітек"
задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст.
206, ч. 2 ст. 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко