Справа № 572/5311/13-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Довгий
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"18" лютого 2014 р.
Справа № 572/5311/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Майора Г.І.

суддів:
Бучик А.Ю.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області на постанову Сарненського
районного суду Рівненської області від
"15" січня 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного
фонду України в Сарненському районі
Рівненської області про визнання
бездіяльності протиправною і
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
Сарненського районного суду
Рівненської області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області про визнання бездіяльності
протиправною, зобов'язання нарахувати
та виплати недоплачене підвищення до
пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії
за віком відповідно до п."г" ст.77 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
виходячи з мінімального розміру пенсії
за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування" з березня 2013
року.

Постановою Сарненського районного
суду Рівненської області від 15 січня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано противоправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_3
визначеного п."г" ст.77 Закону України "
Про пенсійне забезпечення" у розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст.28 "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" за період з 10 червня 2013
року по 10 грудня 2013 року включно.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Сарненському районі
Рівненської області нарахувати та
виплатити ОСОБА_3 визначеного п. "г" ст.77
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи з
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст.28 "Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування" за період з 10 червня 2013
року по 10 грудня 2013 року включно із
урахуванням проведених виплат за
вказаний період.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вищевказане рішення та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі відповідач посилається на
незаконність, необ'єктивність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Позивач та відповідач не скористалися
своїм правом на участь в судовому
засіданні: повноважних представників в
засідання суду не направили, про
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

За таких підстав, з врахуванням
приписів ч.4 ст.196 КАС України, п.2 ч.1 ст.197
КАС України розгляд апеляційної скарги
здійснюється судової колегією за
відсутності позивача та представника
відповідача, в порядку письмового
провадження за наявним у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального законодавства, колегія
суддів уважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває
на обліку в управлінні Пенсійного
фонду в Сарненському районі
Рівненської області з 01.10.1991 року та
отримує пенсію за віком, перераховану з
01.01.2004 року відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

З матеріалі справи убачається, що
позивачка в 1951 році зазнала політичних
репресій, і її було виселено на спец
поселення в Тюменську область (
Російська Федерація). До пенсії за
віком позивачці призначено підвищення
як примусово переселеному члену сім'ї
та згодом реабілітованому відповідно
до Постанови Кабінету Міністрів
України від 16.07.2008 року № 654 в розмірі
43,52 грн.

Згідно п. "г" ч.І ст.77 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
громадянам, які необгрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії
підвищуються на 50%, а членам їх сімей,
яких було примусово переселено, - на 25 %
мінімальної пенсії за віком.

Проте, вказане підвищення
виплачувалось позивачці згідно
Постанови Кабінету Міністрів України
"Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян" від 16.07.2008р. №654,
згідно якої громадянам, які
необгрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачуються
замість пенсії, підвищення проводиться
в розмірі 54,40 грн., а членам їх сімей,
яких було примусово переселено, - 43,52
грн.

Частиною 1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Статтею 7 Закону України "Про Державний
бюджет на 2013 рік": 1 січня - 894 гривні, з 1
грудня - 949 гривень.

Хоча у вищевказаний період дія
положень ст.77 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" не зупинялась,
розрахунок зазначеного підвищення до
пенсії відповідачем здійснено не
згідно ст.77 Закону, а згідно постанови
КМ України.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.9 КАС України
щодо пріоритетності законів над
підзаконними актами, безпідставними є
посилання заявника на зазначену
постанову КМ України, яка обмежує право
на отримання вищезазначеного
підвищення до пенсії порівняно з
правами, встановленими ст.77 Закону
України "Про пенсійне забезпечення", а
тому застосуванню підлягає саме
остання.

Згідно п.1, п.6 ст.92 Конституції України
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод; основи соціального захисту.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Отже, виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру доплати застосуванню підлягає
саме ст.77 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", а не постанова КМ
України від 16.07.2008р. №654, яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Відповідно до ч.2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Бездіяльність відповідача щодо
ненарахування та невиплати позивачці
підвищення пенсії на 25% мінімальної
пенсії за віком за період 10 червня 2013
року по 10 грудня 2013 року включно є
протиправною, а тому суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити позивачці
недоплачені надбавки за вказаний
період.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції. Постанова суду першої
інстанції прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів уважає, що постанова суду першої
інстанції є законною та обґрунтованою,
відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для
задоволення апеляційної скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області залишити без задоволення, а
постанову Сарненського районного суду
Рівненської області від "15" січня 2014 р.
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Г.І. Майор

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано: р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Управління Пенсійного
фонду України в Сарненському районі
Рівненської області вул. Суворова,
8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська
область,34500