Справа № 9101/192118/2012
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"24" лютого 2014 р.справа № 2а-1179/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Щербака
А.А. Баранник Н.П.

розглянувши у письмовому провадженні в
місті Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області на
постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18 липня 2011 року по справі №
2-а-1179/2011 за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населенняВерхньодніпровської
районної державної адміністрації про
визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в:

В червні 2011 року позивач звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою, в якій просив визнати
протиправними дії відповідача при
виплаті позивачу недоотриманої суми
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі, передбаченому ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та виплату недоплаченої
суми за щорічною разовою грошовою
допомогою на оздоровлення, як особі,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 2 категорії
за 2010 рік в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат з урахуванням раніше
зробленої часткової виплати.

Постановою Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18 липня 2011 року
адміністративний позов задоволено:
визнано дії відповідача щодо
нарахування та виплати позивачу
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення згідно ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2010 рік - неправомірними; зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу недоплаченої
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення за 2010 рік згідно ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат з
урахуванням виплачених раніше сум.

Не погодившись з зазначеною постановою
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
винести рішення, яким відмовити
позивачу у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин справи, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2
категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Відповідно до статті ст. 48 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
№ 796-ХІІ щорічна допомога на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії
виплачується у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат. При цьому, розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (абзац 7
частини 4 статті 48 Закону № 796-ХІІ).

Зі змісту ст. 1 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р.
№ 796-ХІІ, не вбачається будь-яких
обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації
норми статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Згідно відповіді Управління праці та
соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області виплата
щорічної допомоги на оздоровлення
позивачу проводилась в порядку та в
розмірах, передбачених Постановою КМУ
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від
12.07.2005 року в розмірі 100,00 грн. (а.с.6).

Враховуючи, що положення ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
на час виплати позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення були чинними,
то за висновками колегії суддів при
розрахунку позивачу суми щорічної
допомоги на оздоровлення необхідно
керуватися положеннями Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» та
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» .

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надано право Кабінету Міністрів
України у 2010 році встановлювати розмір
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними програмами.

В 2010 році нормативні акти Кабінету
Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
приймалися. Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що у 2010 році
нарахування одноразової допомоги на
оздоровлення також повинно
здійснюватися відповідно до ст. 48
Закону «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Застосування відповідачем положень
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення
суперечить положенням Закону та не
може бути віднесено до реалізації
права визначеного ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік».

Отже, відповідач повинен був діяти у
відповідності до вимог Закону №796 та у
2010 році сплатити позивачу належну до
виплати щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік у відповідності
до ст. 48 зазначеного Закону, а не в
розмірах, передбачених Постановою КМУ
від 12 липня 2005 року № 562.

Частиною 5 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту громадян.

Крім того, відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р.
№ 936 «Порядок використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
визначено, що виплата таких
компенсацій та допомоги провадиться
управліннями праці та соціального
захисту населення за місцем реєстрації
громадян та центрами по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат (п. 4
Порядку). Таким чином, доводи апелянта
щодо неналежного відповідача є
безпідставними.

Доводи відповідача про відсутність
кошторисних призначень для реалізації
ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не можуть бути підставою
для невиконання вимог зазначеного
Закону.

Відповідно до частини першої статті 99
КАС України адміністративний позов
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою вказаної статті
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст.17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав
(наприклад, справа "Стаббігс та інш.
Проти Великобританії" рішення від
22.10.1996р., "Девеер проти Бельгії" рішення
від 27.02.1980р.).

Тому, враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції з
адміністративним позовом, а саме 21.06.2011
року, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно зобов'язання відповідача
нарахувати позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення за 2010 рік згідно ст. 48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

За вищенаведених обставин, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального права. Постанова суду
належним чином мотивована і за своїм
змістом та формою відповідає вимогам
закону, тому вимоги апеляційної скарги
відповідача - задоволенню не
підлягають.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області на
постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18 липня 2011 року по справі №
2-а-1179/2011- залишити без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18 липня 2011 року по справі №
2-а-1179/2011- без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення. Ухвала є остаточною та
оскарженню не підлягає

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник