Справа № 815/6495/13-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6495/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Танцюра К.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Романішина В.Л.,

суддів: Димерлія О.О.,
Єщенка О.В.,

за участю секретаря
Фурмана А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Одесі апеляційну скаргу
Роздільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 17
жовтня 2013 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ
Україна» до Роздільнянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013р. ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ
Україна» звернулося до Одеського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Роздільнянської ОДПІ Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 26.04.2013р.,
№ від 26.04.2013р. та № від
02.07.2013р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що позапланова невиїзна
перевірка, на підставі якої прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, є незаконною та
проведена без правових підстав,
оскільки на усі письмові запити
позивач своєчасно та повно надав
відповідь, а у зв'язку з неодноразовим
проведенням перевірок періоду з
01.09.2010р. по 31.12.2010р. податковому органу
товариством були надані детальні
пояснення та усі первинні документи
щодо взаємовідносин з ТОВ «Альфа» та
ТОВ «Укрвторметагро». В Акті перевірки
податковий орган здійснив дослідження
дійсності правочинів ТОВ «БІОІЛ
УНІВЕРСАЛ Україна» з ТОВ «Альфа» та ТОВ
«Укрвторметагро», що є грубим
порушенням діючого законодавства, при
цьому, взагалі не надаючи уваги наявним
у позивача первинним документам, а з
посиланням лише на акти перевірок та
акти про неможливість проведення
перевірок зазначених контрагентів. У
відповідача відсутні будь-які
зауваження до наявних у товариства
первинних документів, на підставі яких
останнім визначено податковий кредит з
ПДВ. Податковим органом не доведено
здійснення незаконної господарської
діяльності товариства, яка була
спрямована на отримання податкової
вигоди за рахунок бюджету, оскільки
такою діяльністю позивач не
займається. Учасники господарських
операцій на час укладання договорів
були включені до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, знаходились на
обліку в податковому органі та були
зареєстровані платниками ПДВ. На думку
позивача, ним виконано усі обов'язкові
умови для виникнення права платника
податку на податковий кредит: кредит
сформований на підставі реальної
угоди, що підтверджується первинними
документами; підприємство сплатило
вартість товарів та послуг
контрагентам з урахуванням сум ПДВ; у
податкових деклараціях позивачем
відображено податкові зобов'язання з
ТОВ «Альфа» та ТОВ «Укрвторметагро».

Роздільнянська ОДПІ Головного
управління Міндоходів в Одеській
області проти позову заперечила,
зазначивши, що проведеною перевіркою
встановлено відсутність факту
реального здійснення господарської
діяльності позивачем з контрагентами
ТОВ «Альфа» та ТОВ «Укрвторметагро».
Угоди позивача по операціях з
вказаними контрагентами мають ознаки
нікчемності, не підтверджуються
виходячи з врахування реального часу
здійснення операцій, відсутності
майна, трудових ресурсів, виробничих та
складських приміщень, транспортних
засобів, а тому, як наслідок, здійсненні
без мети реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкту
оподаткування. Оскаржувані податкові
повідомлення-рішення відповідач
вважає правомірними, вимоги позову -
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають. В
задоволенні позову відповідач просив
відмовити.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17.10.2013р.
позов задоволено частково. Скасовано
податкові повідомлення-рішення
Роздільнянської ОДПІ Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 26.04.2013р. та №
від 02.07.2013р. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, Роздільнянська ОДПІ
Головного управління Міндоходів в
Одеській області подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що прийнята із порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без повного з'ясування обставин справи,
та прийняти нову постанову, якою позов
ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна» залишити
без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі наказу Роздільнянської ОДПІ
Головного управління Міндоходів в
Одеській області №194 від 18.03.2013р.,
згідно ст.20, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України, у період з
22.03.2013р. по 04.04.2013р. службовою особою
відповідача проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна» (податковий
номер 34490471) з питань правових
взаємовідносин з ТОВ «Альфа»
(податковий номер 36317247) за період з
01.08.2012р. по 30.09.2012р. та ТОВ
«Укрвторметагро» (податковий номер
33016850) за період з 01.11.2010р. по 31.12.2010р., за
результатами якої складено акт
перевірки №150/22-00/34490471 від 11.04.2013р.

У висновках акту перевірки вказується,
що в порушення п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК
України ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна»
завищено суму податкового кредиту з
податку на додану вартість на суму 233775
грн. (у т.ч. по податкових періодах: за
листопад 2010 року - на суму 62599 грн.,
січень 2011 року - на суму 63396 грн., серпень
2012 року - на суму 20322 грн. та вересень 2012
року - на суму 87485 грн.), що призвело до
заниження податку на додану вартість,
яка підлягає сплаті в бюджет, на суму
233775 грн. (у т.ч. по податкових періодах:
за листопад 2010 року - на суму 62599 грн.,
січень 2011 року - на суму 63396 грн., серпень
2012 року - на суму 20322 грн. та вересень 2012
року - на суму 87485 грн.).

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
у перевіряємий період ТОВ «БІОІЛ
УНІВЕРСАЛ Україна» мало
взаємовідносини з ТОВ
«Укрвторметагро» та ТОВ «Альфа».
Згідно податкових декларацій з податку
на додану вартість за відповідні
періоди, позивачем включено до складу
податкового кредиту: по
взаємовідносинах з ТОВ
«Укрвторметагро» суму 125995 грн. (в т.ч. за
листопад 2011 року - 62599 грн., за грудень 2010
року - 63396 грн.); по взаємовідносинах з
ТОВ «Альфа» суму 107807 грн. (в т. ч. за
серпень 2012 року - 20322 грн., за вересень 2012
року - 87485 грн.).

В акті перевірки відповідач посилався
на акт ДПІ у Приморському районі
м.Одеси Одеської області ДПС від
07.11.2012р. №2136/22-5/33016850 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Укрвторметагро» з
СГ за період 2010р., 2011р. та січень -
листопад 2012р.», акт ДПІ у Центральному
районі м. Миколаєва Миколаївської
області ДПС від 04.09.2012р. №730/22-225/36317247
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Альфа» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків контрагентами -
постачальниками та контрагентами -
покупцями за період червень - серпень
2012 року», акт ДПІ у Центральному районі
м. Миколаєва Миколаївської області ДПС
від 06.02.2012р. №98/22-225/36317247 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Альфа» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків
контрагентами-постачальниками ФГ «В.
ЛОЗА», ТОВ «ПРЕМІУМ ТЕЛЕКОМ» за
вересень 2012 року та
контрагентами-покупцями», з висновків
яких слідує, що ТОВ «Укрвторметагро» та
ТОВ «Альфа» мають ознаки податкової
ями, у зв'язку з чим неможливо
підтвердити реальність здійснення
господарських операцій позивача з
вказаними контрагентами.

За результатами розгляду заперечень
ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна» на акт
перевірки №150/22-00/34490471 від 11.04.2013р.
Роздільнянською ОДПІ Головного
управління Міндоходів в Одеській
області змінено висновки акту
перевірки та зазначено, що в порушення
п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК України ТОВ «БІОІЛ
УНІВЕРСАЛ Україна» завищено суму
від'ємного значення з податку на додану
вартість на суму 171203 грн. (у т.ч. по
податкових періодах: січень 2011 року - на
суму 63396 грн., серпень 2012 року - на суму
20322 грн. та вересень 2012 року - на суму 87485
грн.), та занижено податок на додану
вартість, який підлягає до сплати в
бюджет на суму 62599 грн. (у т.ч. по
податкових періодах: за листопад 2010
року на суму 62599 грн.).

На підставі вказаного акту перевірки
26.04.2013р. Роздільнянською ОДПІ Головного
управління Міндоходів в Одеській
області прийнято податкові
повідомлення-рішення: №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в розмірі 93898,50
грн. (в т.ч. за основним платежем - 62599
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 31299,50 грн. та №, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на суму 171203 грн.

За результатами адміністративного
оскарження ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ
Україна» зазначених податкових
повідомлень-рішень рішенням від
21.06.2013р. №122/10/15-32-10-02-07 Головним
управлінням Міндоходів в Одеській
області залишено без змін податкове
повідомлення-рішення № від
26.04.2013р., а також частково скасовано
податкове повідомлення - рішення
№ від 26.04.2013р. в частині
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій з ПДВ у розмірі 15649,5 грн., в
іншій частині податкове
повідомлення-рішення № від
26.04.2013р. залишено без змін.

З урахуванням результатів
адміністративного оскарження, 02.07.2013р.
Роздільнянською ОДПІ Головного
управління Міндоходів в Одеській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) в розмірі 78249
грн. (в т.ч. за основним платежем - 62599
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 15650 грн.).

Задовольняючи частково позов ТОВ
«БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна» про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 26.04.2013р., № від 26.04.2013р. та
№ від 02.07.2013р., суд першої
інстанції дійшов висновку про
недоведеність висновків податкового
органу про порушення позивачем вимог
п.198.1, п.198.6 ст.198 ПК України, так як ТОВ
«Альфа» та ТОВ «Укрвторметагро» було
дотримано та виконано умови укладених
договорів з ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ
Україна», що в повній мірі
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, наявними
в матеріалах справи. Колегія суддів
погоджується з таким висновком
Одеського окружного адміністративного
суду.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг чи
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Кодексу
податковий кредит звітного періоду
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 Кодексу не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби (п.
201.2 ст.201 ПК України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст.201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу
(п. 201.6 ст.201 ПК України).

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ, сплачених при придбанні товару, до
податкового кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
підприємства.

При цьому, згідно з ч.1 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна» та ВАТ
«Роздільнянський елеватор» було
укладено договір доручення №1 від
01.06.2010р. та додатки до договору №1 від
01.06.2010р. та №2 від 01.09.2010р., за умовами
якого ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна»
(Довіритель) доручає, а ВАТ
«Роздільнянський елеватор» (Повірений)
приймає на себе зобов'язання за рахунок
Довірителя забезпечити зберігання
сільськогосподарської продукції
(соняшник).

07.10.2010р. між позивачем (Покупець) та ТОВ
«Укрвторметагро» (Продавець) був
укладений договір купівлі-продажу
№Б1010-102-532, відповідно до умов якого
Продавець передає у власність, а
Покупець приймає та оплачує Товар
(соняшник насипом); місцем фактичної
передачі Товару є ВАТ «Роздільнянський
елеватор».

02.11.2010р. між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ
Україна» (Покупець) та ТОВ
«Укрвторметагро» (Продавець) укладено
доповнення №7 до договору № Б1010-102-532
від 07.10.2010р.; 09.11.2010р. між сторонами
вказаного договору укладено
доповнення №8, а 09.12.2010р. - доповнення №12
до договору № Б1010-102-532 від 07.10.2010р.

На виконання зазначеного договору та
доповнень до нього на склад ВАТ
«Роздільнянський елеватор» від ТОВ
«Укрвторметагро» прийнято зерно
соняшнику. ТОВ «Укрвторметагро»
позивачу виписано податкові накладні
та оплачено отриманий ним Товар, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними бухгалтерськими
документами:

- податковими накладними від 02.11.2010р.
№322, від 03.11.2010р. №323, від 07.11.2010р. №325, від
10.11.2010р. №328, від 28.12.2010р. №434, від 28.12.2010р.
№432, від 29.12.2010р. №435, від 30.12.2010р. №438;

- платіжними дорученнями від 03.11.2010р.
№2608, від 04.11.2010р. №2622, від 08.11.2010р. №2679,
від 10.11.2010р. №2702, від 28.12.2010р. №3170, від
29.12.2010р. №3171, від 10.01.2011р. №20;

- видатковими накладними від 02.11.2010р.
№213, від 03.11.2010р. №214, від 07.11.2010р. №215, від
10.11.2010р. №218, від 28.12.2010р. №287, від 28.12.2010р.
№285, від 30.12.2010р. №291, від 29.12.2010р. №288;

- товарно-транспортними накладними.

Між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна» та
ВАТ «Роздільнянський елеватор» було
укладено договір складського
зберігання зерна №201201 від 01.06.2012р.,
відповідно до умов якого ТОВ «БІОІЛ
УНІВЕРСАЛ Україна» поставляє зернові
культури (соняшник, ріпак) на
зберігання ВАТ «Роздільнянський
елеватор», а ВАТ «Роздільнянський
елеватор» виконує обов'язки щодо
приймання поставленого соняшнику на
зберігання.

27.08.2012р. між ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ
Україна» (Покупець) та ТОВ «Альфа»
(Продавець) укладено договір
купівлі-продажу №042-532, відповідно до
умов якого Продавець передає у
власність, а Покупець приймає та
оплачує Товар (соняшник насипом);
місцем фактичної передачі Товару є ВАТ
«Роздільнянський елеватор».

03.09.2012р. між сторонами договору №042-532
від 27.08.2012р. укладено доповнення №1 до
Договору; 06.09.2012р. укладено доповнення
№2 до Договору, а 11.09.2012р. - доповнення №3
до Договору №042-532 від 27.08.2012р.

На виконання умов вказаного Договору
та доповнень до нього на склад ВАТ
«Роздільнянський елеватор» від ТОВ
«Альфа» прийнято зерно соняшнику, ТОВ
«БІОІЛ УНІВЕРСАЛ Україна» прийнято
Товар (соняшник), ТОВ «Альфа» позивачу
виписано податкові накладні та
оплачено отриманий ним Товар, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними бухгалтерськими
документами:

- податковими накладними від 11.09.2012р.
№169, від 07.09.2012р. №157, від 04.09.2012р. №154, від
03.09.2012р. №149, від 03.09.2012р. №144, від 30.08.2012р.
№134;

- видатковими накладними від 11.09.2012р.
№169, від 07.09.2012р. №159, від 04.09.2012р. №156, від
03.09.2012р. №151, від 03.09.2012р. №144, від 30.08.2012р.
№134;

- платіжними дорученнями від 31.08.2012р.
№2224, від 03.09.2012р. №2271, від 04.09.2012р. №2280,
від 07.09.2012р. №2357, від 05.09.2012р. №2304, від
11.09.2012р. №2407;

- товарно-транспортними накладними.

Згідно листа ВАТ «Роздільнянський
елеватор» від 15.10.2013р. №209 товариство
протягом 2010 року та 2012 року приймало на
зберігання для ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ
Україна» продукцію (соняшник) партіями
від різних відправників, зокрема, від
ТОВ «Укрвторметагро» та від ТОВ
«Альфа», що підтверджується витягами з
реєстру щодо продукції, яка була
прийнята від зазначених контрагентів
на зберігання на картку позивача.

На підтвердження руху активів на
складах зберігання товару, виробничих
можливостей ТОВ «БІОІЛ УНІВЕРСАЛ
Україна» з купівлі соняшника та
підтвердження наявності господарської
мети, позивачем надані до суду:
експлуатаційний дозвіл для
потужностей (об'єктів) з виробництва,
переробки або реалізації харчових
продуктів, свідоцтво про право
власності на будівлі та споруди,
довідку з ЄДРПОУ з переліком видів
діяльності за КВЕД, звіти з праці за 2010
рік та 2012 рік.

Колегія суддів вважає, що позивачем
належними первинними документами
доведено факт виконання зобов'язань за
договорами, як це передбачено ст.206 ЦК
України, з ТОВ «Альфа» та ТОВ
«Укрвторметагро». Наявні в матеріалах
справи первинні документи містять всі
необхідні реквізити, підписані
уповноваженими особами, підписи
завірені відповідними печатками
підприємств, тобто відповідають
вимогам п. 201.1 та 201.7 ст. 201 Податкового
кодексу, що свідчить про реальність
господарських операцій.

Слід зазначити, що жодних зауважень з
приводу наданих позивачем доказів та
первинних документів на обґрунтування
відсутності факту виконання позивачем
умов господарських договорів з
контрагентами відповідач ні до суду
першої, а ні до суду апеляційної
інстанцій не надав.

Оскільки діючим законодавством
України передбачена індивідуальна
відповідальність, суб'єкт
господарювання не може нести
відповідальність за порушення
податкового законодавства його
контрагентами, у разі, якщо не доведено
про його обізнаність та спрямованість
дій на отримання податкової вигоди.

За таких обставин, колегія суддів
вважає необґрунтованим висновок
відповідача щодо порушення
податкового законодавства ТОВ «БІОІЛ
УНІВЕРСАЛ Україна» по
взаємовідносинах з ТОВ «Альфа» та ТОВ
«Укрвторметагро» у перевіряємий
період, оскільки податковий кредит
підтверджений належним чином
оформленими первинними документами,
правильність оформлення яких не
заперечується та не спростовується
відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент укладення договору та його
виконання контрагенти позивача були
зареєстрованими у встановленому
законом порядку та мали право на видачу
податкових накладних. Доводів
протилежного ні до суду першої, а ні до
суду апеляційної інстанції не надано.

Докази, які б підтвердили той факт, що
позивач був обізнаний про обставини
діяльності своїх контрагентів, а також
їх контрагентів по другому та третьому
ланцюгах постачання, в матеріалах
перевірки відсутні.

Колегія суддів вважає, що у разі
невиконання контрагентом (іншими
особами - учасниками господарських
операцій з контрагентами позивача в
ланцюгу постачання товару)
добросовісного платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету, негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення
добросовісного платника податків
права на відшкодування ПДВ у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має документальне
підтвердження розміру податкового
кредиту та фактичного здійснення
господарських операцій.

Більше того, жодна норма податкового
законодавства не вимагає від платника
податків контролювати законність
державної реєстрації, видачі свідоцтва
платника ПДВ, сплату до бюджету
податків та ведення бухгалтерського та
податкового обліку своїх контрагентів
та їх контрагентів по ланцюгах
постачання. Контроль за дотриманням
платниками податків податкового
законодавства та своєчасну сплату ними
податків здійснює податкова служба.
Таким чином, сама по собі несплата
податку продавцем (у томі числі і
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Позивачем доведено, що укладені між ним
та ТОВ «Альфа» і ТОВ «Укрвторметагро»
договори відповідають вимогам ст.203 ЦК
України, не порушують публічний
порядок, не спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, територіальної громади,
недійсність таких договорів прямо
законом не встановлена, а також вони
судом недійсними не визнавалися.

При визначенні правочину за ст.228 ЦК має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо. Тобто, факт порушення публічного
порядку повинен бути доведеним певними
засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що факт
порушення контрагентами може мати
податкові наслідки для платника, лише
якщо податкова служба доведе, що
платник діяв без достатньої
обачливості і обережності, та йому мало
бути відомо про порушення
контрагентів, або його діяльність
спрямована на отримання податкової
вигоди при операціях переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань. Таким чином,
наведені в акті перевірки порушення не
дають право податковому органу вчиняти
дії щодо визнання угод нікчемними, а є
лише підставою, при наявності
достатніх доказів, для звернення до
суду у встановленому законодавством
порядку з вимогою про визнання
правочинів недійсними.

Враховуючи відсутність доказів на
підтвердження обставин, на які
посилається відповідач, вказуючи на
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентами,
суб'єктивний та оціночний характер
доводів, якими це підтверджується,
наявність первинних документів та
інших доказів на підтвердження
товарності зазначених правочинів, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про наявність у
позивача об'єктів оподаткування по
господарських операціях з вказаними
контрагентами у розумінні ст.185, ст.198
Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає, що при розгляді
справи судом першої інстанції
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
вірно встановлено фактичні обставини
справи та дана відповідна правова
оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Роздільнянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області залишити
без задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 17
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено
21.02.2014р.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.