Справа № 814/2093/13-а
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2013-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Миколаївський окружний
адміністративний суд вул. Заводська,
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 814/2093/13-а
Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Малих О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Амальгама
Люкс» (вул. Громадянська, 119, оф. 109, м.
до відповідача: Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби (вул. Г.
про: скасування податкового
повідомлення - рішення від 03.12.2012р.
Товариство з обмеженою
відповідальністю ««Амальгама Люкс»
(далі - позивач, ТОВ «Амальгама Люкс»)
звернулось до суду з вимогою про
скасування прийнятого Державною
податковою інспекцією у Заводському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, ДПІ у Заводському
районі м. Миколаєва МО ДПС) податкового
В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що норми п.198.3, п.198.6, п. 200.1
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) ним виконані в повному обсязі
виконано, висновок відповідача шодо
заниження ТОВ «Амальгама Люкс» податку
на додану вартість на суму 7 089,00 грн. є
незаконним, необгрунтованим і таким, що
не відповідає нормам діючого
законодавства, а податкове
повідомлення-рішення - скасуванню.
У письмових запереченнях проти позову
відповідач зазначив, що факти,
викладені в акті перевірки грунтуються
на наявних фактах порушення ТОВ
«Амальгама Люкс» норм діючого
законодавства, а податкове
повідомлення-рішення від 03.12.2012 року №
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 8 439,00 грн., в т.ч. за
основним платежем 7 089,00 грн. та за
штрафними санкціями 1 350,00 грн.,
прийнято відповідно до вимог діючого
законодавства (т. 1 арк. спр. 112 - 114).
Представники сторін надали клопотання
про розгляд справи в порядку
письмового провадження.
У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) особа, яка бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, виходячи з
В період з 28.09.2012 року по 08.11.2012 року
спеціалістами Державної податкової
інспекції в Заводському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Амальгама Люкс (код
податкового законодавства за період з
01.01.2011 року по 30.06.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2011
року по 30.06.2012 року.
За результатами перевірки було
складено Акт № 3632/22-100/32719869 від 15.11.2012
року (т. 1 арк. спр. 12 - 103). у якому,
зокрема, встановлено порушення
платником податків вимог п. 198.3, п. 198.6
ст. 198, п. 200.1 ст.200 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість всього у
сумі 7 089,00 грн., в тому числі:
- за січень 2011 року на суму 310,00 грн.;
- за лютий 2011 року на суму 1 383,00 грн.;
- за грудень 2011 року на суму 2 542,00 грн.;
- за січень 2012 року на суму 283,00 грн.;
- за лютий 2012 року на суму 1 781,00 грн.;
- за березень 2012 року на суму 281,00 грн.;
- за квітень 2012 року на суму 509,00 грн.
На підставі вказаного Акту
відповідачем було прийняте податкове
року про застосування збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
«Податок на додану вартість» на 7 089,00
грн. та нараховано штрафних санкцій в
сумі 1 350,00 грн. (т. 1 арк. спр. 104).
Надаючи правової оцінки цим обставинам
та відносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України,
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Також, статтею 1 Закону України від
16.07.1999р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» встановлено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки, акти тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції та за наявності
всіх реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Відповідно до статті 1 Закону України
від 16.07.1999р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», господарською операцією є
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.
Тобто, визначальною і обов'язковою
ознакою господарської операції є
реальна зміна майнового стану платника
податків, що також відповідає і
кореспондує з нормами ПК.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК
Українии, витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 ПК України, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України встановлено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п.п. «а» п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
що не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно вимог пункту 201.11
статті 201 Податкового кодексу України).
Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що між «Амальгама Люкс»
та його контрагентами (ТОВ
«Авантехтранс», ТОВ «Алекс-Плюс», ПП
ВКП «Універсал-Центр» та ПП «Єпраксія»)
існували господарські операції щодо
придбання товарів з метою їх
подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності позивача.
Стосовно всіх партій придбаного палива
і подібних продуктів (керосину, оливи
судової, розчинника,масла моторного,
масла гідравлічного, змазки тощо) у
позивача є повний пакет документів:
- по контрагенту ТОВ «Авантехтранс»:
видаткову накладну № 2971 від 03.02.2011 року
(т. 1 арк. спр. 119), товарно-транспорт
накладну від 03.02.2011 року (т. 1 арк. спр. 120),
податкову накладну № 2805 від 31.01.2011 року
(т. 1 арк. спр. 122);
- по контрагенту ПП ВКП
«Універсал-Центр»: податкову накладну
№ 15 від 15.02.2011 року (т. 1 арк. спр. 123),
видаткову накладну № 000000030 від 15.02.2011
року (арк. спр. 124), товарно-транспортну
накладну від 15.02.2011 року (т. 1 арк. спр. 125),
за 14.02.2011 року (т. 1 арк. спр. 127),
рахунок-фактуру № 000000031 від 14.02.2011 року
(т. 1 арк. спр. 128);
- по контрагенту ПП «Єпраксія»: договір
поставки № ТС-97 від 24.11.2011 року (т. 1 арк.
(т. 1 арк. спр. 134), № 2 від 25.11.2011 року (т. 1
арк. спр. 135), № 3 від 28.11.2011 року (т. 1 арк.
спр. 136), № 4 від 29.11.2011 року (т. 1 арк. спр.
137), № 5 від 05.12.2011 року (т. 1 арк. спр. 138), №
6 від 14.12.2011 року (т. 1 арк. спр. 139), № 7 від
15.12.2011 року та № 8 від 05.11.2012 року (т. 1 арк.
спр. 140), № 9 від 06.01.2011 року та № 10 від
31.01.2012 року (т. 1 арк. спр. 141), № 11 від
02.02.2012 року та № 12 від 10.02.2012 року (т. 1
арк. спр. 142), № 13 від 13.02.2012 року та № 14
від 06.03.2012 року (т. 1 арк. спр. 143), № 15 від
03.04.2012 року (т. 1 арк. спр. 144), № 16 від
04.04.2012 року (т. 1 арк. спр. 145), виписка по
рахунку № 2600 від 05.12.2011 року (т. 1 арк.
спр. 146), докази оплати послуг та рух по
рахункам (т. 1 арк. спр. 147 - 172),
товарно-транспортні накладні (т. 1 арк.
спр. 173 - 226), податкові накладні № 2, 3, 4, 5
від 06.12.2011 року (т. 1 арк. спр. 225 - 228), № 6
від 07.12.2011 року (т. 1 арк. спр. 229), № 7 від
19.12.2011 року (т. 1 арк. спр. 230), № 8 від 21.12.2011
року (т. 1 арк. спр. 231), № 3 від 12.01.2012 року
(т. 1 арк. спр. 232), № 3 від 03.02.2012 року (т. 1
арк. спр. 233), № 2 від 03.02.2012 року (т. 1 арк.
спр. 234), № 9 від 17.02.2012 року (т. 1 арк. спр.
235), № 8 від 14.02.2012 року (т. 1 арк. спр. 236), №
2 від 12.03.2012 року (т. 1 арк. спр. 237), № 3 від
04.04.2012 року (т. 1 арк. спр. 238), № 5 від 09.04.2012
року (т. 1 арк. спр. 239);
- по контрагенту ТОВ «Алекс-Плюс»:
договір поставки №ТС-92 від 07.02.2011 року
(т. 1 арк. спр. 240), специфікації № 1, 2 від
07.02.2011 року (т. 1 арк. спр. 241, 242), № 3, 4 від
08.02.2011 року (т.1 арк. спр. 243, 244), № 5 від
16.02.2011 року (т. 1 арк. спр. 245), № 6 від 23.02.2011
року (т.1 арк. спр. 246), товаро-транспортні
накладні (т. 1 арк спр. 248, т. 2 арк спр. 1, 4,
7, 10), податкові накладні № 2, 4 від 11.02.2011
року (т. 2 арк. спр. 12, 13), № 25 від 23.02.2011
року (т.2 арк. спр. 14), № 16 від 18.02.2011 року
(т. 2 арк. спр. 15), № 1 від 18.02.2011 року (т. 2
арк. спр. 16), т№ 27 від 28.02.2011 року (т.2 арк.
спр. 17), виписки по рахунку 2600 та
квитанції (т. 2 арк. спр. 18 - 27).
За таких обставин суд вважає, що він має
право на податковий кредит, сплачений
на користь цих підприємств, а спірне
податкове повідомлення-рішення
Таким чином, встановлені судом
обставини свідчать про те, що позивачем
правомірно сформовано податковий
кредит та обґрунтовано заявлено
відшкодування з бюджету та від'ємне
значення суми податку на додану.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
Суд також бере до уваги що, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
у відповідності до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
З огляду на зазначену норму під час
розгляду спорів щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди, незалежно
від підстав, наведених у позовній
заяві, перевіряють їх відповідність
усім зазначеним вимогам статті 2 КАС
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідач не довів суду законність та
обґрунтованість прийнятого рішення.
Натомість позивачем надано суду
достатні докази на підтвердження
реальності господарських операцій та
дійсності укладених з контрагентами
У зв'язку з цим, суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню в повному
Суд також зазначає, що вищенаведені
висновки узгоджуються із правовими
позиціями Верховного Суду України при
вирішенні спорів цієї категорії. Так, у
постановах від 09.09.2008р. у справі
№21-500во08, від 01.06.10р. у справі №21-573во10 та
від 31.01.11р. у справі №21-47а10 Верховний
Суд України дійшов висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, зазначена позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.09р. в
пункті 71 зазначив, що платник податку
не повинен нести відповідальності за
наслідки невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також пеню. На думку суду, такі вимоги
стали б надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Згідно із ст.17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського суду з прав
людини» № 3477-IV від 23.02.06р. українські
суди мають застосовувати при розгляді
справ практику Європейського Суду з
прав людини як джерело права.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що фінансово-господарські операції
позивача є такими, що вчинені без
наміру створення правових наслідків, у
зв'язку з цим суд зазначає, що згідно ст.
228 ЦК України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Відповідно до частини другою цієї
статті правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. Тобто в
такому випадку із нікчемного правочину
повинно витікати, що його метою є один
із перелічених у ст. 228 ЦК України
напрямків.

В акті перевірки відсутні посилання на
судові рішення, що набрали законної
сили, щодо притягнення посадових осіб
учасників правочину до кримінальної
відповідальності за цими статтями, як і
відсутнє посилання на судові рішення,
що набрали законної сили, щодо
недійсності або фіктивності вчинених
правочинів.

Таким чином, відповідачем не надано
суду достатніх та допустимих доказів
спрямованості правочинів позивача на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним або на вчинення без
наміру створення правових наслідків,
тощо.

Керуючись статтями 122, 158, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби від 03.12.2012 р. №
в частині визначення податку на додану
вартість на суму 7 089,00 грн. й штрафу в
сумі 1 350,00 грн.

Постанова набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
у випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення встановлених строків
залишається без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи,
яка її подала, не знайде підстав для
поновлення строку.

Суддя
О.В. Малих