Справа № 814/3654/13-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/3654/13-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представника апелянта - Новацького М.В.

представника позивача - Бондар В.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
заступника прокурора Миколаївської
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 08
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом прокурора м.
Миколаєва до Миколаївської міської
ради про визнання протиправним та
скасування пункту 1 рішення,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор м. Миколаєва, звернувся до
суду з позовом до Миколаївської
міської ради, в якому просив визнати
протиправним та скасувати пункт 1
рішення Миколаївської міської ради від
14 лютого 2013 року № 25/19 «Про внесення
змін та доповнень до рішення
Миколаївської міської ради від 26 січня
2012 року № 14/16 «Про затвердження Порядку
розміщення тимчасових споруд для
проведення підприємницької діяльності
на території м. Миколаєва».

В обґрунтування позивач вказав на те,
що пункт 1 рішення Миколаївської
міської ради від 14 лютого 2013 року № 25/19
«Про внесення змін та доповнень до
рішення Миколаївської міської ради від
26 січня 2012 року № 14/16 «Про затвердження
Порядку розміщення тимчасових споруд
для проведення підприємницької
діяльності на території м. Миколаєва»
прийнято з порушенням норм діючого
Земельного та Цивільного
законодавства, в зв'язку з чим підлягає
скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2013 року в задоволенні
адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі заступника
прокурора Миколаївської області
ставиться питання про скасування
судового рішення у зв'язку з порушенням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

У суді апеляційної інстанції
представник апелянта підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник позивача просив у
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, рішення суду залишити без
змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Із фактичних обставин справи
вбачається, що пунктом 1 рішення
Миколаївської міської ради від 14
лютого 2013 року № 25/19 «Про внесення змін
та доповнень до рішення Миколаївської
міської ради від 26 січня 2012 року № 14/16»
затверджено «Порядок розміщення
тимчасових споруд для проведення
підприємницької діяльності на
території м. Миколаєва» (надалі -
Порядок).

Пунктом 1.12. Порядку встановлено, що
розміщення тимчасових споруд (надалі -
ТС) здійснюється на підставі паспорта
прив'язки ТС на земельних ділянках, що
використовуються замовником
відповідно до вимог Земельного кодексу
України (надалі - ЗК України), у тому
числі у разі наявності права власності,
постійного користування земельною
ділянкою, договору про встановлення
особистого строкового сервітуту щодо
земельної ділянки та іншого законного
землекористування.

Прокурор, оскаржуючи положення рішення
Миколаївської міської ради від 14
лютого 2013 року № 25/19 зазначав, що
відповідно до ст.116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
право власності та право користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

У зв'язку з тим, що орган місцевого
самоврядування порушив вимоги
зазначеного закону і уклав договори
для розміщення малих архітектурних
форм з суб'єктами господарювання на
умовах особистого строкового
сервітуту, п.1 оспорюваного рішення є,
на думку позивача, протиправним та
підлягає скасуванню.

Згідно зі вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове
рішення суду першої інстанції,
відповідає вимогам вищезазначеної
статті.

Так, суд першої інстанції відмовляючи
прокуророві в задоволенні позову,
обґрунтовано виходив із того, що
положення цивільного та земельного
законодавства, які регулюють питання
встановлення сервітутів,
підтверджують наявність правових
підстав у місцевих рад на укладення
договорів про встановлення суб'єктами
господарювання тимчасових споруд.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду та вважає зазначити
наступне.

Виходячи з приписів ст.12 ЗК України
міська рада, як повноважний
представник територіальної громади,
має надані законами України
повноваження щодо розпорядження
землями комунальної власності.

Право сервітуту регулюється Земельним
кодексом України та Цивільним кодексом
України.

Відповідно до статті 98 Земельного
кодексу України, право земельного
сервітуту - це право власника або
землекористувача земельної ділянки на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою
(ділянками).

Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.

Статтею 401 Цивільного кодексу України
встановлено, що право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом. Сервітут може належати
власникові (володільцеві) сусідньої
земельної ділянки, а також іншій,
конкретно визначеній особі (особистий
сервітут).

Згідно з частиною першою статті 402
Цивільного кодексу України та частиною
першою статті 100 Земельного кодексу
України, сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

Зміст сервітуту визначено статтею 403
Цивільного кодексу України.

Частинами першою - третьою статті 639
Цивільного кодексу України
встановлено, що договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Якщо сторони домовились укласти у
письмовій формі договір, щодо якого
законом не встановлена письмова форма,
такий договір є укладеним з моменту
його підписання сторонами.

Враховуючи зазначене, особистий
сервітут може бути оформлено у вигляді
договору за домовленістю сторін, з
зазначенням змісту сервітут,
визначеного статтею 403 Цивільного
кодексу України.

Аналіз вищезазначеного законодавства
свідчить про те, що жодним нормативно -
правовим актом не зобов'язано органи
місцевого самоврядування надавати
земельні ділянки під розміщення ТС
тільки на підставі рішень про передачу
у власність або надання в оренду.

Частина 1 ст.134 ЗК України передбачає, що
земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
(оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому
числі з розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах).

Організатором земельних торгів,
відповідно до ч.3 ст.135 ЗК України є
орган місцевого самоврядування.

Як правильно зазначив відповідач,
проведення торгів потребують значні
витрати, але в бюджеті м. Миколаєва на
2013 року не передбачено коштів на їх
проведення.

Тому для створення додаткових робочих
місць, наповнення бюджету місця,
відповідач скористався правом на
укладання договорів особистого
строкового сервітуту.

Станом на 17 вересня 2013 року
відповідачем укладено 345 договорів
особистого строкового сервітуту для
розміщення стаціонарних та пересувних
тимчасових споруд.

За період діяльності ТС до бюджету м.
Миколаєва надійшла плата за
зазначеними договорами у розмірі 1 893
854,77 грн.

Про те, що укладання договорів
особистого строкового сервітуту для
розміщення ТС не суперечить нормам
земельного та цивільного
законодавства свідчить Постанова
Кабінету Міністрів України від 26
серпня 2009 року № 982, якою було
затверджено «Порядок розміщення малих
архітектурних форм для провадження
підприємницької діяльності».

Пунктом 12 зазначеної Постанови
встановлювалося, що у разі відсутності
у суб'єкта господарювання державного
акта на право власності на земельну
ділянку чи на право постійного
користування земельною ділянкою або
договору оренди такої земельної
ділянки сільська, селищна, міська рада
укладає з таким суб'єктом
господарювання в десятиденний строк з
дня прийняття передбаченого пунктом 10
цього Порядку рішення, договір
особистого строкового сервітуту в
порядку, визначеному законодавством.

На сьогоднішній день у зв'язку з
прийняттям Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», вищезазначена постанова
втратила чинність, але при цьому,
положення Цивільного та Земельного
кодексів України, що регулюють питання
встановлення сервітутів - не
змінювалися.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Миколаївської області -
залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Прокурора м. Миколаєва до
Миколаївської міської ради про
визнання протиправним та скасування
пункту 1 рішення - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 24.02.2014 року.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова