Справа № 2а-18786/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/36258/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Борисенко І.В.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
лютого 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року

у справі № 2а-18786/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рейнбоу Технолоджіс
Україна»

до Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва

про визнання протиправними дій та
нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рейнбоу Технолоджіс
Україна» (позивач) звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
(відповідач), в якому, з урахуванням
уточнення позовних вимог, просило
визнати неправомірними дії
відповідача, а також визнати нечинним
та скасувати податкове
повідомлення-рішення № /0 від
02 грудня 2010 року в повному
обсязі.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
лютого 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року, позов задоволено частково.
Визнано неправомірними дії ДПІ у
Печерському районі м. Києва в частині
проведення документальної невиїзної
перевірки без повідомлення позивача та
без врахування наявних у підприємства
документів. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0
від 02 грудня 2010 року. Судові витрати в
розмірі 3,00 грн. присуджено на користь
ТОВ «Рейнбоу Технолоджіс Україна» за
рахунок Державного бюджету України.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
лютого 2011 року, ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено невиїзну документальну
перевірку ТОВ «Рейнбоу Технолоджіс
Україна» щодо підтвердження
відомостей по взаємовідносинам з
платниками податків: Товариством з
обмеженою відповідальністю «Штудіан»
за квітень та травень 2010 року,
Приватним підприємством
«Карделен-Лайнтрейд» за травень 2010
року, Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЮА Трейдінг» за
червень 2010 року, за результатами якої
складено акт № 928/23-2/36259157 від 16
листопада 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 02 грудня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 514 371,00 грн.
(342 914,00 грн. - основний платіж, 171 457,00 грн.
- штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 3.1.1 пункту 3.1
статті 3, підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України від 03 квітня 1997 року №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
на підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу ТОВ «Штудіан»,
ПП «Карделен-Лайнтрейд» та ТОВ «ЮА
Трейдінг», з підстав невідповідності
сум нарахованого податкового кредиту
сумам податкових зобов'язань
контрагентів.

Вказаний висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на неподання
ТОВ «Штудіан» та ПП
«Карделен-Лайнтрейд» до органів
державної податкової служби за місцем
реєстрації податкових декларацій з
податку на додану вартість за
відповідні звітні періоди, а також
невключення ТОВ «ЮА Трейдінг» до
складу податкових зобов'язань
декларації з податку на додану
вартість за червень 2010 року суми
податку, сформованої при
взаємовідносинах з ТОВ «Рейнбоу
Технолоджіс Україна».

Задовольняючи позов частково, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами, фактичне
здійснення господарських операцій з
придбання позивачем у контрагентів
комплектуючих виробів та матеріалів
засвідчується належним чином
складеними первинними та платіжними
документами, а податковим органом, в
свою чергу, будь-яких доказів на
підтвердження безтоварного
(фіктивного) характеру проведених
операцій не надано.

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від інших
осіб, зокрема, від фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету, а
відтак, якщо останні не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку або
мінімізували свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Проте,
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарських операцій та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 10
серпня 2005 року № 327, (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Порядок) за
результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Порядку
передбачено, що не допускається
відображення в акті перевірки
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта господарювання
(наприклад, «приховування об'єкта
оподаткування», «розкрадання»,
«привласнення», «описка» тощо).

Однак, в розглядуваній ситуації
під час проведення документальної
перевірки відповідачем не
досліджувались первинні документи, які
стали підставою для формування ТОВ
«Рейнбоу Технолоджіс Україна» даних
податкового обліку, а всі висновки щодо
порушення позивачем податкової
дисципліни, викладені в акті,
ґрунтуються виключно на даних бази
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні Державної
податкової адміністрації України»,
які, в свою чергу, не можуть бути
беззаперечним підтвердженням
порушення позивачем вимог Закону №
168/97-ВР.

При цьому колегія суддів вважає,
що судові інстанції обґрунтовано
критично оцінили викладені в пункті 2.11
розділу 2 акту перевірки № 928/23-2/36259157
від 16 листопада 2010 року доводи про
ненадання товариством документів та
пояснень, оскільки вказане не
відповідає дійсності з огляду на те, що
посадові особи ТОВ
«Рейнбоу Технолоджіс Україна» не
викликались контролюючим органом з
метою надання відповідних відомостей,
пояснень тощо.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
лютого 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 лютого 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 24
травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Борисенко І.В.

Карась О.В.