Справа № 826/18374/13-а
Суддя: Пісоцька О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
20 січня 2014 року Справа
Окружний адміністративний суд м. Києва
судді:Пісоцької О.В.,розглянувши у
приміщенні суду у місті Києві у порядку
письмового провадження справу
за позовною заявоюОСОБА_2до органу
приватизації житла Дніпровської
районної в місті Києві державної
адміністрації,за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, - провизнання незаконним та
скасування розпорядження, визнання
незаконно виданим та скасування
ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовною заявою до органу приватизації
житла Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації (далі - орган
приватизації житла, відповідач), в якій
- визнати незаконним та скасувати
розпорядження відповідача від 04 липня
2013 року №34-49 про передачу у власність
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13/100 частин квартири
- визнати незаконно виданим та
скасувати свідоцтво серія САЕ №753780 про
право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на 13/100
частин квартири АДРЕСА_1, видане на
підставі розпорядження №34-49 від 04
В обґрунтування позову зазначено, що
ОСОБА_2 проживає в кімнаті АДРЕСА_2. 21
жовтня 2013 року, ознайомившись з
матеріалами цивільної справи №755/8615/13-ц
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
(далі - ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи) про
визнання даних осіб такими, що втратили
право користування жилим приміщенням,
позивач дізнався про існування
свідоцтва про право власності третіх
осіб на 13/100 частин квартири АДРЕСА_1,
яке видано на підставі розпорядження
№34-49 від 04 липня 2013 року (далі - спірне
розпорядження). Позивач вважає, що дане
розпорядження винесено з порушенням
чинного законодавства та позбавляє
ОСОБА_2 права на житло, передбаченого
Житловим кодексом УРСР та статтею 47
Конституції України. Зауважував на
тому, що перебуває на квартирному
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, оскільки
проживає в одній кімнаті зі своїм
братом та його дружиною, площа кімнати
складає 14,6кв.м, тоді як згідно з
вимогами законодавства норма жилої
площі складає 13,65кв.м на одну особу.
ОСОБА_2 та його представник вважають, що
відповідач незаконно передав у
власність третім особам кімнату
АДРЕСА_1, оскільки вказана кімната
впродовж багатьох років ніким не
використовується, а при зазначених
обставинах ОСОБА_2 позбавлений права
зайняти вказану кімнату.
У судовому засіданні представник
позивача додатково зазначив, що
працівники ЖРЕО допустили недбалість,
адже їм було відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
не проживають у кімнаті, стосовно
приватизації якої видано спірні
розпорядження та свідоцтво про право
Орган приватизації житла та
Дніпровська районна в місті Києві
державна адміністрація (далі -
Дніпровська РДА), залучена до участі у
справі як третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача, стосовно
задоволення заявленого позову
заперечують, посилаючись на його
безпідставність та необґрунтованість.
В судовому засіданні представник
зауважував на тому, що сім'я ОСОБА_3
скористалась правом, наданим
законодавством, звернувшись до органу
приватизації житла з заявою про
передачу вказаної житлової площі у
спільну сумісну власність, надала
повний перелік необхідних документів,
визначених Наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 16 грудня 2009
року №396, за результатами розгляду яких
прийнято спірне розпорядження №33-49 від
04 липня 2013 року. Зазначив, що відповідач
діяв в межах своїх повноважень та
відповідно до діючого законодавства
України, рішення про приватизацію
житла відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4
прийнято в установленому порядку і
жодних прав позивача не порушує.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, залучені до участі у
справі як треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, у судові
засідання не прибули, письмових
заперечень стосовно задоволення
даного позову на адресу суду не
направили, тоді як належним чином
повідомлялись про час, дату та місце
судового розгляду справи,
кореспонденція, направлена на адресу
останніх, повернулась до суду з
довідками відділення поштового зв'язку
про повернення її на підставі
закінчення встановленого терміну
Допитана у відкритому судовому
засіданні 26 грудня 2013 року ОСОБА_5 як
свідок пояснила, що вона з 2001 по 2005 рік
перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 - колишнім
чоловіком ОСОБА_3, батьком їхнього
спільного сина - ОСОБА_4 Зазначила, що з
жовтня 2000 року по червень 2005 року
проживала за адресою: АДРЕСА_1.
Вказувала на те, що ОСОБА_3 бачила один
раз на вулиці, коли остання привозила
на зустріч з колишнім чоловіком
їхнього спільного сина, разом з тим,
додала, що треті особи у зазначеній
кімнаті АДРЕСА_1 комунальної квартири
Допитаний у відкритому судовому
засіданні 26 грудня 2013 року ОСОБА_7 як
свідок пояснив, що він є братом ОСОБА_2,
з 2004 року постійно мешкає за адресою:
АДРЕСА_2. Вказував на те, що в той час в
сусідній кімнаті АДРЕСА_1 проживали
подружжя: ОСОБА_5 зі своїм чоловіком
ОСОБА_6. В 2005 році вказані особи
переїхали з зазначеної кімнати
АДРЕСА_1. Додав, що протягом усього часу
проживання за вказаною адресою, ОСОБА_7
ніколи не бачив, щоб ОСОБА_3 та ОСОБА_4
мешкали у сусідній кімнаті АДРЕСА_1.
Зауважував на тому, що в даній кімнаті з
2005 року взагалі ніхто не проживав.
ОСОБА_3 бачив лише один раз, на початку
2013 року (приблизно в третьому місяці),
остання приходила в комунальну
квартиру, спілкувалась з сусідами,
цікавилась станом кімнати та наявністю
квитанцій за оплату послуг, заплатила
заборгованість по платежах за кілька
Ухвалою суду від 26 грудня 2013 року
(протокольною) розгляд справи
продовжено у порядку письмового
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши позивача та представників
сторін, судом встановлено наступне.
ОСОБА_2 10 вересня 2009 року
розпорядженням голови районної
державної адміністрації за номером 470
зарахований на квартирний облік
відділу обліку та розподілу житлової
площі Дніпровської РДА, включений до
загальної черги (повідомлення від 11
вересня 2009 року; а.с. 19).
Згідно з довідкою від 13 листопада 2013
року №1481, виданою Житловою
ремонтно-експлуатаційною організацією
№402, ОСОБА_2 зареєстрований та мешкає за
адресою: АДРЕСА_2, - та займає житлову
площу 14,60кв.м у одній кімнаті квартири
на п'ятому поверсі п'ятиповерхового
будинку (не приватизованої). Власником
особового рахунку на цю житлову площу є
ОСОБА_7. Будинок знаходиться на балансі
ЖРЕО-402. Сім'я складається з трьох осіб:
ОСОБА_2 (прописаний за даною адресою з 20
липня 2004 року), ОСОБА_7 (прописаний за
даною адресою з 16 березня 2004 року) та
ОСОБА_9 (прописана за даною адресою з 16
Сусіди по квартирі: ОСОБА_10, сім'я з 2
осіб, займає одну кімнату, 14,30кв.м;
ОСОБА_11, сім'я з 4 осіб, займає 2 кімнати,
20,50кв.м; ОСОБА_12, сім'я з 3 осіб, займає 1
кімнату, 9,90кв.м; ОСОБА_3, сім'я з 2 осіб,
займає 1 кімнату, 10,60кв.м; ОСОБА_13, сім'я з
1 особи, займає 1 кімнату, 10,20кв.м.
ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського
районного суду міста Києва з позовною
заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, Дніпровська РДА, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, за
якою ухвалою від 17 квітня 2013 року
відкрито провадження у справі.
В матеріалах справи наявний акт від 15
березня 2013 року, затверджений
начальником ЖРЕО-402, складений комісією
у складі майстрів т/д ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, яким зафіксовано, що під час
обстеження на предмет перевірки
паспортного режиму кімнати АДРЕСА_1, в
якій зареєстровані дві особи: ОСОБА_3 та
її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в кімнаті
нікого не було; двері відчинив сусід,
який має від кімнати ключі. Кімната
АДРЕСА_1 пуста: без меблів та інших
предметів побуту. Зі слів мешканців -
сусідів з кімнати АДРЕСА_2 в кімнаті
АДРЕСА_1 ніхто не проживає багато років.
Ключі від кімнати АДРЕСА_1 мешканець
кімнати АДРЕСА_2 віддав майстру ОСОБА_14
Згідно з витягом з розпорядження
Дніпровської РДА від 05 березня 2013 року
№110 «про зміну договорів найму
житлових приміщень», керуючись
статтями 61-64, 104-107 Житлового кодексу
Української РСР, розглянувши заяви
громадян про зміну договорів найму
житлових приміщень, в яких вони
проживають, та враховуючи пропозиції
районної громадської комісії з
житлових питань (протокол засідання
№5/3 від 28 лютого 2013 року), вирішено
дозволити комунальному підприємству
по утриманню житлового господарства
Дніпровського району м. Києва змінити
договір найму кімнати №5 житловою
площею 10,60кв.м в комунальній квартирі
АДРЕСА_1 та укласти його з гр. ОСОБА_3,
сім'я з двох осіб: вона, син - ОСОБА_4, у
зв'язку з вибуттям квартиронаймача -
22 березня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
органу приватизації житла із заявою, в
якій просила оформити передачу в
приватну власність приміщення
комунальної квартири, що займає
остання разом з членами сім'ї на умовах
найму. При оформленні квартири у
спільну часткову власність просила
передбачити розподіл долі власності
між членами сім'ї у співвідношенні:
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Уповноваженим
власником квартири визначено ОСОБА_3
До зазначеної заяви додано довідку
ЖРЕО-402 №22 від 22 березня 2013 року про
склад сім'ї наймача ізольованої
квартири (одноквартирного будинку) та
займані ними приміщення. Згідно з
вказаною довідкою у комунальній
квартирі за адресою: АДРЕСА_1, мешкають
та мають право на житло на момент
введення в дію Закону України «Про
приватизацію житлового фонду»: ОСОБА_3
та ОСОБА_4, прописані за вказаною
адресою 17 вересня 1996 року. Площа
кімнати: 9,7кв.м, 13/100 частин квартири.
За заявою від 05 червня 2013 року батько -
ОСОБА_6, та мати - ОСОБА_3, надали згоду на
участь в приватизації їхнім
неповнолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в спільну часткову
власність квартири під номером АДРЕСА_1
Згідно з довідкою від 15 квітня 2013 року
№125 квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_5, - де з 01 лютого 1977 року по 20
лютого 1993 року була зареєстрована
ОСОБА_3, останньою не приватизована.
15 квітня 2013 року комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Дніпровського району
міста Києва видано довідку №58 про те,
що ОСОБА_3, яка була зареєстрована з 22
червня 1993 року по 25 серпня 1996 року, за
адресою: АДРЕСА_1, - за вказаною адресою
участі в приватизації квартири, в
Дніпровському відділі приватизації м.
Києва, не брала, право на безоплатну
приватизацію житла не використала.
Відділом приватизації житла
Дніпровського району м. Києва передача
в приватну власність ОСОБА_3
вищевказаного житла не здійснювалась.
Розпорядженням №33-49 від 04 липня 2013 року
після розрахунків та розгляду
матеріалів із зазначеного питання
органом приватизації житла вирішено:
1. Прохання наймача ОСОБА_3 задовольнити
та передати 13/100 частин квартири за
адресою: АДРЕСА_1, в приватну, спільну
2. Розрахунок площі квартири, що
приватизується, затвердити.
3. Сектору приватизації житлового фонду
УЖКГ Дніпровської РДА оформити
свідоцтво про право власності на житло
у десятиденний термін.
4. ЖРЕО №402 у десятиденний строк укласти
договір з гр. ОСОБА_3 на участь її у
витратах на обслуговування та ремонт
5. Контроль за виконанням цього
розпорядження покласти на директора КП
по УЖГ Дніпровського району м. Києва.
Згідно з приватизаційними платіжними
дорученнями №33-49/1 та 33-49/2 та
квитанціями від 08 серпня 2013 року ОСОБА_3
та ОСОБА_4 сплачено відповідні кошти.
04 липня 2013 року згідно з розпорядженням
№33-49 від 04 липня 2013 року органом
приватизації житла видано свідоцтво
про право власності, що посвідчує, що
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, - 13/100 частин дійсно, належить
на праві приватної, спільної сумісної
власності гр.. ОСОБА_3 та членам її сім'ї:
ОСОБА_4 в рівних долях. Квартира
приватизована згідно з Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду». Загальна площа
квартири становить 17,28кв.м, а відновна
вартість на момент приватизації: 3грн.
11коп. Характеристика квартири та її
обладнання, наведені у технічному
паспорті, який є складовою частиною
Вважаючи вищезазначені розпорядження
та свідоцтво про право власності
незаконними та такими, що порушують
права позивача на житло, ОСОБА_2
звернувся до суду з даною заявою.
Також під час судового засідання
позивачем зазначено про відсутність
будь-яких письмових доказів стосовно
вжиття ним заходів реалізації свого
права як особа, яка потребує поліпшення
житлових умов, на одержання жилого
приміщення для проживання (подання
заяв, клопотань, скарг тощо).
З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення щодо їх задоволення,
оцінивши, відповідно до статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору в межах заявлених
вимог, суд дійшов наступних висновків.
За статтею 47 Конституції України кожен
має право на житло. Держава створює
умови, за яких кожний громадянин матиме
змогу побудувати житло, придбати його у
власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону. Ніхто не
може бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Відповідно до статті 42 Житлового
кодексу Української РСР від 30 червня 1983
року №5464-Х (з урахуванням відповідних
змін; далі - Житловий кодекс
Української РСР) жилі приміщення
надаються тільки громадянам, які
перебувають на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов та внесені до
єдиного державного реєстру громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, крім випадків, передбачених
статтею 46, частинами 1 і 2 статті 54,
частиною 1 статті 90, частиною 6 статті 101,
статтями 102, 110, частиною 1 статті 114
цього Кодексу, а також інших випадків,
передбачених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 54
Житлового кодексу Української РСР
передбачено, що в квартирі, в якій
проживає два або більше наймачі,
звільнилось неізольоване жиле
приміщення, воно надається наймачеві
суміжного приміщення.

Ізольоване жиле приміщення, що
звільнилося в квартирі, в якій проживає
два або більше наймачі, на прохання
наймача, що проживає в цій квартирі і
потребує поліпшення житлових умов
(стаття 34), надається йому, а в разі
відсутності такого наймача - іншому
наймачеві, який проживає в тій же
квартирі. При цьому загальний розмір
жилої площі не повинен перевищувати
норми, встановленої статтею 47 цього
Кодексу, крім випадків, коли наймач або
член його сім'ї має право на додаткову
жилу площу. Якщо розмір ізольованої
кімнати, що звільнилася, є меншим за
встановлений для надання одній особі,
зазначена кімната у всіх випадках
передається наймачеві на його
прохання.

Тобто, з наведених норм випливає, що у
разі звільнення жилого приміщення в
квартирі, в якій проживає два або
більше наймачів, таке приміщення
надається наймачу, який проживає у цій
квартирі і потребує поліпшення
житлових умов. При цьому, таке жиле
приміщення надається наймачу за умови
наявності відповідного прохання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи та не спростовується
представниками сторін, ОСОБА_2 не
звертався до відповідача з вимогою
поліпшити житлові умови або проханням
про надання йому у власність кімнати
АДРЕСА_1, - а отже були відсутні підстави
для поліпшення житлових умов позивача
шляхом надання останньому зазначеної
кімнати.

Статтею 43 Житловою кодексу України
передбачено, що громадянам, які
перебувають на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов, жилі
приміщення надаються в порядку
черговості. Черговість надання жилих
приміщень визначається за часом взяття
на облік (включення до списків осіб, які
користуються правом першочергового
одержання жилих приміщень).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 10
вересня 2009 року зарахований на
квартирний облік відділу обліку та
розподілу житлової площі Дніпровської
РДА, включений до загальної черги.

Порядок передачі квартир
багатоквартирних будинків,
одноквартирних будинків (далі -
квартири (будинки)), жилих приміщень у
гуртожитках, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів (далі - кімнати у
комунальних квартирах), які
використовуються громадянами на
умовах найму, у власність громадян
визначає Положення про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян, затверджене Наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16 грудня 2009 року №396,
зареєстроване в Міністерстві юстиції
України 29 січня 2010 р. за №109/17404 (з
урахуванням відповідних змін; далі -
Положення).

Відповідно до пункту 4 Положення
передача займаних квартир (будинків),
жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у
комунальних квартирах здійснюється в
приватну (спільну сумісну, спільну
часткову) власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають у цих квартирах
(будинках), жилих приміщеннях у
гуртожитку, кімнатах у комунальній
квартирі, у тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника.

Згідно з пунктом 13 Положення
приватизація квартир (будинків), жилих
приміщень в гуртожитках, кімнат у
комунальних квартирах здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд (далі - орган приватизації).

Передача квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках, кімнат у
комунальних квартирах у власність
громадян з доплатою, безоплатно чи з
компенсацією відповідно до статті 5
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»
оформляється свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок), жиле
приміщення в гуртожитках, кімнату в
комунальній квартирі, яке реєструється
в органах приватизації і не потребує
нотаріального посвідчення (пункт 16
Положення).

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19 червня 1992 року
№2482-XII (з урахуванням відповідних змін;
далі - Закон України №2482) приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд (частина 1).

Передача квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках здійснюється в
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку (частина 2).

Передача квартир (будинків) у власність
громадян здійснюється на підставі
рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина. Передача житлових
приміщень у гуртожитках у власність
мешканців гуртожитків здійснюється
відповідно до закону (частина 3).

Підготовку та оформлення документів
про передачу у власність громадян
квартир (будинків), житлових приміщень
у гуртожитках може бути покладено на
спеціально створювані органи
приватизації (агентства, бюро, інші
підприємства) (частина 4).

За частиною 7 статті 8 Закону України
№2482 органи приватизації, що здійснюють
приватизацію державного житлового
фонду, мають право на діяльність по
оформленню та реєстрації документів
про право власності на квартиру
(будинок), житлове приміщення у
гуртожитку.

Згідно з частиною 10 статті 8 Закону
України №2482 органи приватизації,
органи місцевого самоврядування не
мають права відмовити мешканцям
квартир (будинків), житлових приміщень
у гуртожитках у приватизації займаного
ними житла, крім випадків, передбачених
законом.

Спори, що виникають при приватизації
квартир (будинків) та житлових
приміщень у гуртожитках державного
житлового фонду, вирішуються судом
(частина 11 статті 8 Закону України №2482).

Так, розпорядженням Дніпровської РДА
від 05 січня 2011 року №12 створено орган
приватизації житла Дніпровської РДА,
затверджено Порядок організації
роботи по приватизації державного
житлового фонду в Дніпровському районі
м. Києва (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 5 Порядку основними
функціями органу приватизації житла є,
зокрема: передача державного житлового
фонду у власність громадян шляхом його
приватизації; прийняття розпоряджень
про приватизацію державного житлового
фонду; засвідчення підписом і печаткою
оформлених свідоцтв про право
власності на житло.

Відповідно до пункту 17 Положення
громадянин, який виявив бажання
приватизувати займану ним і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру
(будинок), жиле приміщення в гуртожитку,
кімнату в комунальній квартирі,
звертається в орган приватизації, де
одержує бланк заяви та необхідну
консультацію.

Пунктом 18 Положення визначено перелік
необхідних документів, які подаються
громадянами до органу приватизації.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3,
скориставшись наданим правом, 22
березня 2013 року звернулась до органу
приватизації житла з заявою, в якій
просила оформити передачу в приватну
власність приміщення комунальної
квартири, яке займає остання разом з
членами сім'ї, а саме: сином ОСОБА_4, на
умовах найму.

Як зазначено відповідачем, не
спростовується позивачем та
підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_3 надала всі необхідні документи,
визначені Положенням, за результатами
розгляду яких відповідачем прийнято
оскаржуване розпорядження №33-49 від 04
липня 2013 року та видано свідоцтво про
право власності.

Зважаючи на вищенаведене суд дійшов
висновку, що оскаржувані позивачем
рішення органу приватизації житла -
розпорядження №33-49 та свідоцтво про
право власності від 04 липня 2013 року -
прийняті в установленому законом
порядку. ОСОБА_2 не надав доказів
звернення до відповідача стосовно
передачі йому у власність та
приватизацію кімнати АДРЕСА_1, а отже
спірні рішення відповідача жодним
чином не порушили прав позивача
стосовно одержання у власність
вказаної кімнати.

Враховуючи наведене, зокрема, те, що
позивач перебуває на квартирному
обліку в загальній черзі, проте не
звертався з клопотаннями стосовно
передачі йому зазначеної кімнати
АДРЕСА_1, відсутність будь-яких доказів
того, що ОСОБА_2 має право на вказане
житло, є наявним висновок, що право
останнього на поліпшення житлових умов
не порушено та має бути вирішено в
порядку черговості відповідно до
закону.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частина 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б свідчили про
правомірність та обґрунтованість
вимог позивача, останній та його
представник суду не надали.

Таким чином, враховуючи встановлені
обставини, положення чинного на час
виникнення спірних правовідносин
законодавства і, зокрема, статей 2, 11, 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про те, що
ОСОБА_2 у задоволені позову необхідно
відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 11, 69-72, 86, 128,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України Окружний
адміністративний суд м. Києва

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовити
у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя (підпис) О.В. Пісоцька