Справа № 2а-15182/09/0470
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

17 січня 2014 року м. Київ
В/800/50/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О., Мироненка О.В.,Маслія
В.І.,Розваляєвої Т.С.,Чумаченко Т.А.,

розглянувши заяву Дніпропетровської
митниці Міндоходів про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 22
жовтня 2013 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» до Криворізької митниці,
Головного управління державного
казначейства України у
Дніпропетровській області про
скасування рішення та стягнення
надмірно сплаченого податку ввізного
мита, -

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 11
листопада 2010 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 6 листопада 2012 року постанову суду
першої інстанції скасовано. Прийнято
нову постанову. Скасовано картку
відмови № 113050000/9/000667 від 03.11.2009.
Стягнуто з Головного управління
Державного казначейства в
Дніпропетровській області кошти за
відшкодування шкоди в розмірі 37006,44 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22 жовтня 2013 року касаційні
скарги Дніпропетровської митниці та
Головного управління державного
казначейства України у
Дніпропетровській області залишено
без задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 6 листопада
2012 року без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду
касаційної інстанції,
Дніпропетровська митниця Міндоходів,
як правонаступник Дніпропетровської
митниці Державної митної служби
України, звернулася до Вищого
адміністративного суду України із
заявою про допуск до перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року.

У заяві заявник порушує питання про її
скасування з підстав, передбачених
пунктом 1 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права, що, на її думку,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

У заяві зазначає, що ухвала Вищого
адміністративного суду України від 22
жовтня 2013 року у справі № К/9991/80080/12,
К/9991/73011/12 прийнята з неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права ніж у постанові
Вищого адміністративного суду України
від 10 грудня 2013 року № К/800/29091/13.

Вивчивши вказану заяву та додані до неї
матеріали, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про відсутність підстав для
допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 22
жовтня 2013 року у зазначеній справі,
оскільки у даному випадку мають місце
різні обставини справи та відсутнє
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах і прийняття різних за
змістом судових рішень.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
може бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Згідно із ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 22
жовтня 2013 року, про перегляд якої
подана ця заява, апеляційний суд
задовольнив позов посилаючись на те, що
відмовляючи позивачу у митному
оформлені товарів, митниця діяла
неправомірно, оскільки така відмова не
може ґрунтуватися тільки на інформації
щодо ціни попередньо поставленого
товару, а й на оцінці інших наданих
доказів в їх сукупності. Крім того
зазначено, що відповідачем не доведено
правомірність своїх дій щодо
визначення саме за шостим (резервним)
методом митної вартості , та не надано
доказів щодо неможливості
застосування інших попередніх методів.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 10 грудня 2013 року, на
яку посилається заявник, скасовані
рішення судів попередніх інстанції та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову в частині позовних
вимог про визнання протиправним та
скасування рішення митниці про
визначення митної вартості товару,
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленню
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.
Судове рішення обґрунтоване тим, що
митним органом при визначенні митної
вартості товару за 6 (резервним) методом
не вказано та не обґрунтовано
неможливості послідовного
застосування попередніх 2-5 методів
оцінки митної вартості, що є порушенням
вимог статті 266 МК України. Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету України
коштів на відшкодування шкоди у
вигляді надмірно сплаченого податку на
додану вартість та ввізного мита, суд
виходив з недотримання позивачем умов
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, діючого на час
спірних правовідносин, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 № 618.

З урахуванням описаного у даному
випадку відсутнє неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, обговоривши
доводи заяви та виходячи з мети
судового перегляду, колегія суддів не
знаходить підстав для допуску заяви до
провадження.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

Керуючись статтями 102, 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

у х в а л и в :

У допуску до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 22
жовтня 2013 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» до Криворізької митниці,
Головного управління державного
казначейства України у
Дніпропетровській області про
скасування рішення та стягнення
надмірно сплаченого податку ввізного
мита - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Сорока М.О.

Мироненко О.В.

Маслій В.І.

Розваляєва Т.С.

Чумаченко Т.А.