Справа № 2а-9775/09/2270/8
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/32612/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 до Територіального
управління Головної автотранспортної
інспекції у Хмельницькій області про
скасування постанови про застосування
фінансових санкцій,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 31 грудня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 пред'явив у суді
позов до Територіального управління
Головної автотранспортної інспекції у
Хмельницькій області, в якій просив
скасувати постанову про застосування
відносно нього фінансових санкцій за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що цією постановою йому
ставиться за вину порушення абзацу 3
частини першої статті 60 Закону України
від 5 квітня 2004 року № 2344-ІІІ "Про
автомобільний транспорт" (далі - Закон
№ 2344-ІІІ у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), а
саме: надання послуг з перевезення
вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та 48
названого Закону, зокрема, без
оформлення ліцензії та ліцензійної
картки на право надання послуг з
перевезення вантажів.

Посилаючись на те, що вантажні
перевезення здійснювалися ним
відповідно до законодавства про
автомобільний транспорт, а тому
відсутня підстава
господарсько-правової
відповідальності, просив визнати
спірну постанову протиправною і
скасувати.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 31
грудня 2009 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2012
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
позивач оскаржив їх в касаційному
порядку. У касаційній скарзі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
він ставить питання про скасування
ухвалених ними рішень та прийняття
нової постанови про задоволення
позову.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить залишити касаційну
скаргу без задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін,
посилаючись на їх законність і
обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що постанова від
10 листопада 2009 року № 095622 про
застосування відносно фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 фінансових санкцій у
сумі 1700 гривень за порушення вимог
абзацу 3 частини першої статті 60 Закону
№ 2344-ІІІ була прийнята на підставі акта
проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом від 21 вересня 2009 року,
складеного державними інспекторами
цього управління Панчуком С.В. та
Монжою В.Д.

Відповідно до цього акту, 21 вересня 2009
року о 10 годині 45 хвилин, по вулиці
Кам'янецькій, 149 у місті Хмельницькому,
водій ОСОБА_7, керуючи автомобілем "НАZ
330202", держномер НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_4, надавав послуги з
перевезення вантажу від
вантажовідправника "Мамин Хліб" до
вантажоотримувачів - магазинів
"Фуршет-1", "Фуршет-2", "Галина", "Дуглас
ЛТД" без оформлення документів,
визначених статтею 48 Закону № 2344-ІІІ.

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 7 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), одним з
принципів здійснення правосуддя в
адміністративних судах є офіційне
з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС суд
повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.
Дійшовши висновку, що поданих
сторонами доказів недостатньо для
встановлення обставин справи, суд має
право вжити передбачених законом
заходів для витребування належних
доказів із власної ініціативи.

Суд постановляє ухвалу про закінчення
з'ясування всіх обставин у справі та
перевірки їх доказами тільки після
того, як проведено всі дії, необхідні
для повного і всебічного з'ясування цих
обставин, перевірено всі вимоги та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, і вичерпано всі можливості щодо
збирання й оцінки доказів.

У цій справі суди дійшли висновку, що
фізична особа - підприємець ОСОБА_4
здійснював перевезення вантажів не для
власних потреб як фізичної особи, а в
межах підприємницької діяльності,
метою якої є отримання прибутку, а тому
здійснювані ним вантажні перевезення
підлягають ліцензуванню.

Проте колегія суддів не погоджується з
таким висновком судів.

Відповідно до абзацу 3 частини першої
статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються санкції
за надання послуг з перевезення
вантажів без оформлення документів,
визначених статтями 39 та 48 цього
Закону, - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Стаття 48 Закону № 2344-ІІІ визначає
перелік документів при здійсненні
вантажних перевезень на договірних
умовах, які автомобільні перевізники
та водії зобов'язані мати та
пред'являти особам, уповноваженим
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті.
Відсутність у водія на момент
перевірки ліцензії та ліцензійної
картки на право надання послуг з
перевезення вантажів і стала підставою
для притягнення фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 до
господарсько-правової
відповідальності.

Згідно з пунктом 33 статті 9 Закону
України від 1 червня 2000 року №
1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів
господарської діяльності"
господарська діяльність у виді надання
послуг з перевезення пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
відповідно до видів робіт, визначених
Законом України "Про автомобільний
транспорт", підлягає ліцензуванню.

Частиною четвертою статті 9 Закону №
2344-ІІІ визначено, що ліцензія видається
на господарську діяльність з надання
послуг з перевезення пасажирів і
вантажів на такі види робіт: надання
послуг з внутрішніх перевезень
вантажів вантажними автомобілями,
причепами та напівпричепами.

Відповідно до визначень, наведених у
статті 1 Закону № 2344-ІІІ
під поняттям "послуги з перевезення
пасажирів чи вантажів" слід розуміти
перевезення пасажирів чи вантажів
транспортними засобами на договірних
умовах із замовником послуги за плату.

Зазначене кореспондується з
положеннями частин першої статті 306 та
307 Господарського кодексу України,
згідно з якими під перевезенням
вантажів слід розуміти господарську
діяльність, пов'язану з переміщенням
продукції виробничо-технічного
призначення та виробів народного
споживання, зокрема, автомобільними
дорогами. За договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити ввірений їй
другою стороною (вантажовідправником)
вантаж до пункту призначення в
установлений законодавством чи
договором строк та видати його
уповноваженій на одержання вантажу
особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Предметом доказування у цій справі є
обставини, що підтверджують або
спростовують здійснення позивачем
господарської діяльності у виді
надання послуг з перевезення вантажів
транспортним засобом, яка підлягає
ліцензуванню.

Частиною другою статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач не
надав суду доказів, що підтверджують
надання позивачем послуг з перевезення
вантажу транспортним засобом на
договірних умовах із замовником послуг
за плату, у той час як представник
позивача наголошув, що такий договір на
перевезення вантажу між його
довірителем та "Мамин Хліб" взагалі не
укладався.

До того ж, як встановлено за перевіркою
матеріалів справи, при здійсненні
перевезень 21 вересня 2009 року
відправником вантажу був "Мамин Хліб", а
перевізником - позивач, фізична особа -
підприємець ОСОБА_4, тобто одна і та ж
особа, оскільки "Мамин Хліб" є назвою
знаку для товарів та послуг,
зареєстрованого за позивачем. Крім
того, відповідно до
товарно-транспортних накладних,
оформлених при доставці вантажу
21 вересня 2009 року, оплата послуг з
перевезення вантажу
вантажовідправником не здійснювалася
і склала 0 гривень (а.с. 11-17).

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суди першої і
апеляційної інстанцій неповно
встановили фактичні обставини справи,
допустили порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до ухвалення ними
незаконних судових рішень. Зазначене,
відповідно до частини другої статті 227
КАС України, є підставою для скасування
ухвалених ними рішень, з передачею
справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати, що рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив спір відповідно до норм
матеріального права, а обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскільки порушення норм
процесуального права, допущені судами,
призвели до неправильного вирішення
справи і не можуть бути усунуті судом
касаційної інстанції, який
процесуальним законом позбавлений
можливості досліджувати докази і
встановлювати нові обставини, судові
рішення підлягають обов'язковому
скасуванню.

Згідно ж з частинами першою та
четвертою статті 2201 КАС України, за
наявності підстав, які тягнуть за собою
обов'язкове скасування судового
рішення, суд касаційної інстанції
ухвалює рішення за наслідком
попереднього розгляду справи, без
повідомлення осіб, які беруть участь у
справі.

Керуючись статтями 2201, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 31
грудня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2012 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников