Справа № 1883/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2010 р. справа № 2а-619/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Дадим Ю.М.
Бишевської Н.А.

розглянувши у письмову провадженні в
місті Дніпропетровську апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Центрально-Міської районної у
м.Кривому Розі ради

на постанову Центрально-міського
районного суду м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 26
листопада 2009 року по справі № 2а-619/09 за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Центрально-Міської районної
у м.Кривому Розі ради, про перерахунок
недоплаченої суми щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом в якому
просив: визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови у нарахуванні
щорічної допомоги на оздоровлення,
стягнути з відповідача недоплачену
щорічну допомогу на оздоровлення, яка
передбачена ст. 48 Законом України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р.
№ 796-ХІІ за період з 2005, 2006, 2007, 2008, 2009р.р.
у розмірі 10253 грн. В обґрунтуванні
заявлених вимог позивач посилався на
те, що він є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до
ст..48 названого Закону позивач мав
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат за 2005, 2006,
2007, 2008, 2009 р.р., як учасник ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії
та інвалід 2 групи. Вказуючи на те, що
відповідач у період 2005-2009 р.р. не
виплачував йому допомогу на
оздоровлення в повному обсязі, просив
його позов задовольнити.

Постановою Центрально-міського
районного суду м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 26
листопада 2009 року позовні вимоги
задоволено частково, а саме: визнано
дії посадових осіб відповідача
стосовно відмови позивачу у
перерахунку та виплати сум щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення,
передбачену ст.48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
неправомірними; зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу недоплачену суму щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2007, 2008, 2009 роки, з урахуванням сум, що
ним отримані, у відповідності з
вимогами ст. 48 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" з
розрахунку 5-ти мінімальних заробітних
плат, встановлених Законом України
«Про державний бюджет»у відповідному
календарному році.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив
скасувати постанову та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

В судове засідання сторони, які
належним чином повідомлення про час та
місце розгляду справи, не з'явились,
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю до суду не надходило, у
зв'язку з чим справу розглянуто в
порядку письмового провадження
відповідно до вимог ч.1 ст.197 КАС
України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, оцінивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_1 є
особою, що постраждала внаслідок
ліквідації наслідків катастрофи на
ЧАЕС та має статус учасника ліквідації
аварії на ЧАЕС 1 категорії, визнаний у
встановленому порядку інвалідом
другої групи.

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»передбачено, що щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС
першої категорії інвалідам 2 групи у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Спірні правовідносини між сторонами
виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок
та розміри виплат щорічної разової
допомоги на оздоровлення учасникам
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС.

Так, позивач, вказуючи на
неправомірність дій відповідача,
посилалася на те, що розмір сум, які
підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до
ст..48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Центрально-Міської районної у
м.Кривому Розі ради, зокрема, вказувало
на те, що допомога на оздоровлення
виплачена позивачу у розмірі,
передбаченому Постановою Кабінету
Міністрів від 26 липня 1996 р. №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року №562,
тому підстав для її виплати в більшому
розмірі немає.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
розміри грошової допомоги, які
визначено Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»не можуть змінюватися
іншими Законами України або
постановами КМУ.

В той же час, задовольняючи позовні
вимоги за 2007 рік судом першої інстанції
не було враховано положень частини 2
статті 99 КАС України, в редакції яка
діяла на час розгляду справи у суді
першої інстанції, згідно з якою
встановлюється річний строк для
звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до ст..99 КАС України, в
названій редакції, адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Відповідач у своїх запереченнях
наполягав на відмові у задоволенні
позову, в тому числі і з підстав
пропуску річного строку.

Позивачем не обґрунтовано поважності
причин пропуску строку звернення до
суду з позовом, а судом першої
інстанції таких причин не встановлено.

За таких обставин, з огляду на час
звернення позивача з позовом (08.07.2009р.),
колегія суддів вважає за необхідне
постанову суду першої інстанції в
частині задоволених вимог за 2007 рік
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову у задоволенні позову в цій
частині.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позов за 2008
рік суд першої інстанції виходив з
того, що рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008р. визнано
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008», якими було зупинено дію ст..48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», у зв'язку з чим відповідач
був зобов'язаний перерахувати та
виплати позивачу щорічну грошову
допомогу за 2008 рік у розмірах, що
визначені Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Між тим, судом першої інстанції не
враховано, що відповідно до ч.3 ст.2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1. на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією
та законами України; 2. з використанням
повноважень з метою, з якою ці
повноваження надані; 3. обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4. безсторонньо
(неупереджено); 5. добросовісно; 6.
розсудливо; 7. з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8.
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи й цілями, на
досягнення яких спрямовано це рішення
(дія); 9. з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10.
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

При цьому Пленум Вищого
адміністративного суду України у
Постанові від 6 березня 2008 року2
зауважив, що під час розгляду спорів
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень суди незалежно від
підстав, наведених у позовній заяві,
повинні перевіряти їх відповідність
усім зазначеним вимогам.

У спірних правовідносинах суду першої
інстанції слід було з'ясувати чи
вчинені дії відповідача, які полягають
у нарахуванні та виплаті позивачу як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008 рік, на підставі та у
спосіб, що передбачені законами
України.

Тобто, визначальними обставини, для
вирішення заявленого спору, є
правомірність дій відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи
щорічна допомога на оздоровлення за 2008
рік у розмірі 120грн. виплачена позивачу
у січні 2008 року.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
стаття 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», викладена в новій
редакції, визнано такими, що не
відповідають Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визначені
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, на час здійснення виплат
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за період 2008 року
відповідач діяв на підставах та у
спосіб, що були передбачені Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік», оскільки на час здійснення
таких виплат положення зазначеного
Закону не були визнані
неконституційними, а відтак дії
відповідача не можливо вважати
неправомірними.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що відповідач,
при здійсненні ним виплат щорічної
допомоги позивачу у 2008 році, діяв на
підставі та у спосіб, що були визначені
законом України, а відтак суд першої
інстанції безпідставно визнав
протиправними дії відповідача в
частині виплати позивачу щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
меншому, ніж визначено ст..48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог за 2008 рік скасувати та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

В той же час, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції відносно того, що відповідач
був зобов'язаний у 2009 роках нарахувати
та сплатити позивачу щорічну допомогу
на оздоровлення у розмірі, який
визначено ст..48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

У 2009 році змін та доповнень до ст.48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
не вносилось та не приймалося. Тому ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" діє в редакції, яка була до
внесення відповідних змін Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", та
передбачає виплату щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі кратному
мінімальній заробітній платі.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009
рік»надано право Кабінету Міністрів
України у 2009 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Отже, з огляду на вказану норму
матеріального права, Кабінет Міністрів
України у 2009 році мав право встановити
розмір соціальних виплат, в тому числі
і розмір щорічної допомоги на
оздоровлення, оскільки вказана
допомога визначається залежно від
розміру мінімальної заробітної плати.
В той же час, наданим правом Кабінет
Міністрів України у 2009 році не
скористався, розмірів таких соціальних
виплат на 2009 рік, не встановив.

Таким чином, відповідач повинен був
діяти у відповідності до вимог Закону
№796 і у 2009 році сплатити позивачу
належну до виплати щорічну допомогу на
оздоровлення за 2009 рік у відповідності
до ст. 48 зазначеного Закону, а не в
розмірах, передбачених Постановою КМУ
від 12 липня 2005 року №562.

Розмір мінімальної заробітної плати на
час виплати допомоги на оздоровлення в
2009 році, а саме станом на лютий 2009р., у
відповідності до ст. 55 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2009 рік"
від 26.12.2008 № 835-VІ складав 605 грн.

Крім цього, частиною 5 ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
встановлено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту громадян.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів
України від 20.09.2005 р. № 936 "Порядок
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" визначено,
що виплата таких компенсацій та
допомог провадиться управліннями
праці та соціального захисту населення
за місцем реєстрації громадян та
центрами по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат (п. 4 Порядку). Таким
чином, доводи апелянта щодо
неналежного відповідача є
безпідставними.

Отже, висновки суду першої інстанції в
цій частині є обґрунтованими і
доводами апеляційної скарги
відповідача не спростовуються.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відповідача задовольнити частково,
постанову суду першої інстанції в
частині вирішених позовних вимог за
2007-2008 рік скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову в цій частині, у зв'язку з його
необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись п. 3
ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету виконкому
Центрально-Міської районної у
м.Кривому Розі ради -задовольнити
частково.

Постанову Центрально-міського
районного суду м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 26
листопада 2009 року в частині
задоволених позовних вимог щодо
визнання дій неправомірними та
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоплачену суму щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007, 2008 роки - скасувати
та прийняти нову постанову про відмову
у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову
Центрально-міського районного суду
м.Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 26 листопада 2009 року
-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили відповідно до ч.5
ст.254 КАС України, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом
двадцяти днів.

Головуючий:
Я.В.Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Н.А. Бишевська