Справа № 801/10154/13-а
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/10154/13-а

17.02.14 м. Севастополь

Севастопольський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Курапової З.І. ,

Кобаля М.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
м. Алушта АР Крим, Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Кушнова А.О.) від
04.12.2013 року у справі №801/10154/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Алушта АР Крим (вул. В.
Хромих, 12, м. Алушта, Автономна
Республіка Крим, 98500)

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Алушта АР Крим (вул. Леніна, буд.21, м.
Алушта, Автономна Республіка Крим, 98500)

про стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
04.12.2013 року позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в м. Алушта АР
Крим до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Алушта АР Крим про стягнення
задоволені частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
на користь Управління Пенсійного фонду
України в м. Алушта АР Крим суму не
відшкодованих витрат на виплату і
доставку пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві за період з 01.09.2013 року по
30.09.2013 року у розмірі 395,11 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, Управління Пенсійного
фонду України в м. Алушта АР Крим
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду АР
Крим від 04.12.2013 року та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду АР
Крим від 04.12.2013 року в частині
задоволення позову про стягнення 395,11
грн. та відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовані
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що апеляційні скарги
стосуються одного й того ж рішення суду
першої інстанції, судова колегія з
метою повного, всебічного та
своєчасного розгляду справи вважає
можливим об'єднати апеляційні скарги
Управління Пенсійного фонду України в
м. Алушта АР Крим та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
в одне провадження для спільного
апеляційного розгляду.

У судове засідання 17.02.2014 року
представник позивача не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином та
своєчасно, надав на адресу суду
клопотання про розгляд справи в
письмовому порядку без його участі.

Представник відповідача у судове
засідання 17.02.2014 року не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином та
своєчасно, начальник Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
надав на адресу суду клопотання про
відкладення розгляду справи, оскільки
юрисконсульт перебуває у щорічній
відпустці, у зв'язку з чим неможливо
забезпечити явку представника у судове
засідання.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Судова колегія, розглянувши справу в
порядку статей 195, 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Алушта АР Крим звернулось до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
про стягнення суми не відшкодованих
витрат на виплату і доставку пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за період 01.09.2013
року по 30.09.2013 року у відношенні 4
пенсіонерів - у розмірі 545,11 грн. Позовні
вимоги мотивовані тим, що відповідачем
у порушення вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
відшкодовується сума витрат на виплату
і доставку пенсії за період з 01.09.2013
року по 30.09.2013 року на загальну суму 545,11
грн. В результаті невідшкодування
коштів до Пенсійного фонду України
затримуються виплати пенсії, чим
порушуються гарантовані державою
права громадян. З наведених підстав
позивач просив задовольнити позовні
вимоги.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що між
позивачем та відповідачем підписаний
акт щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за вересень 2013 року (а.с.7-7
зв.).

Зазначеним актом встановлено, що
позивачем підготовлені списки осіб,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, в вересні 2013 року у
кількості 22 осіб, проте відповідачем
прийнято до заліку список осіб лише у
кількості 18 осіб.

Згідно списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, в вересні 2013 року, не
прийняті до заліку відповідачем за
вересень 2013 року суми основного
розміру пенсії та витрати на її
доставку у кількості 4 осіб, а саме:
ОСОБА_2 не прийнято до взаємозаліку 93,92
грн. основного розміру пенсії; ОСОБА_3
не прийнято до взаємозаліку 151,19 грн. (з
яких 150,00 грн. - основний розмір пенсії,
1,19 грн. - витрати на виплату та доставку
пенсії); ОСОБА_4 не прийнято до
взаємозаліку 150,00 грн. основного
розміру пенсії; ОСОБА_5 не прийнято до
взаємозаліку 150,00 грн. основного
розміру пенсії (а.с.9-10).

Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до
Конституції України визначають
принципи та загальні правові,
фінансові та організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян в
Україні.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування законодавство
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
складається з цих Основ та прийнятих
відповідно до них законів, інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно зі статтею 4 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» №1105-XIV від 23.09.1999 року,
обов'язок відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті при настанні страхового
випадку, зокрема, виплати йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсій по інвалідності в
зв'язку з втратою годувальника
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
передбачено, що у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: а) допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; б)
одноразову допомогу в разі стійкої
втрати професійної працездатності або
смерті потерпілого; в) щомісяця грошову
суму в разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; г) пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; д) пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; є) допомогу дитині
відповідно до статті 9 цього Закону.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів. Якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року
№5-4/4 затверджено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (далі - Порядок), яким
визначено механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних із виплатою пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам,
застрахованим згідно із Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

Пунктом 4 зазначеного Порядку
визначаються суми, що підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України - суми що
виплачуються відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення»,
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Відповідно до пункту 5 Порядку органи
Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа
місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та списку померлих осіб і
осіб, знятих з обліку з інших причин,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в районах та
містах обласного значення звірку
витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у якому визначають
загальну суму витрат, що підлягає
відшкодуванню, та до 15 числа місяця,
наступного за звітним, подають його
відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Пунктами 6 та 7 Порядку визначено, що
Головні управління Пенсійного фонду та
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі акта щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, узагальнюють і
узгоджують довідку про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та до 20 числа місяця,
наступного за звітним, подають її
відповідно до Пенсійного фонду та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків. Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
підставі довідки про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, на централізованому
рівні до 25 числа місяця, наступного за
звітним, перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань від 27.04.2007 року
№24, для призначення одноразової
допомоги та щомісячної страхової
виплати до робочого органу виконавчої
дирекції Фонду подаються: 1) заява
потерпілого про призначення страхових
виплат; 2) акт про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1
(якщо стався нещасний випадок),
висновок за формою Т-1 (якщо такий
складався); 3) акт (спеціального)
розслідування нещасного випадку
(аварії), що стався (сталася), за формою
Н-5 (якщо такий складався); 4) акт
розслідування хронічного професійного
захворювання за формою П-4 (якщо таке
встановлено); 5) рішення суду про
встановлення факту нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання (якщо було засідання суду
з цього питання); 6) висновок МСЕК про
ступінь втрати професійної
працездатності; 7) довідка про середню
заробітну плату (доход); 8) копія
трудової книжки або витяг з неї,
засвідчені страхувальником або
підписом працівника робочого органу
виконавчої дирекції Фонду при
пред'явленні оригіналу; 9) довідка про
розмір пенсії по інвалідності (якщо
вона призначена) унаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання (у тому
числі про розмір одержуваних надбавок);
10) довідка будинку-інтернату для
громадян похилого віку та інвалідів
або пансіонату для ветеранів війни та
праці про розмір вартості утримання
потерпілого в ньому; 11) протокол
засідання комісії з питань охорони
праці підприємства, а у разі, якщо вона
не створена на підприємстві, комісії з
питань вирішення спорів при робочих
органах виконавчої дирекції Фонду про
відсоток зменшення розміру
одноразової допомоги потерпілому на
виробництві (у разі встановлення
комісією з розслідування нещасного
випадку, що ушкодження здоров'я настало
не лише з причин, що залежать від
роботодавця, а і внаслідок порушення
застрахованою особою нормативних
актів про охорону праці).

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до пункту «в» частини 1
статті 26 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року
інвалідність вважається такою, що
настала внаслідок трудового каліцтва,
якщо нещасний випадок, який спричинив
інвалідність, стався (крім випадків
протиправного діяння) на території
підприємства, організації або в іншому
місці роботи протягом робочого часу
(включаючи і встановлені перерви),
протягом часу, необхідного для
приведення в порядок знарядь
виробництва, одягу тощо перед початком
або після закінчення роботи.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 27
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення відповідно до цього
Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Згідно преамбули Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року держави-учасниць
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до статті 5 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, ця Угода поширюється на всі
види пенсійного забезпечення громадян,
які встановлені або будуть встановлені
законодавством держав-учасниць Угоди.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Згідно статті 3 Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
проводяться, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами.

Так, з матеріалів справи слідує, що факт
нещасного випадку на виробництві з
ОСОБА_3 стався 27.02.1984 року на території
Алуштинського ХРУ СУОР ВНО
«Союзгазпромстрой», що
підтверджується актом про нещасний
випадок на виробництві (а.с.24-24 зв.).
Також, відповідно до витягу із акту
огляду у МСЕК №113289 до довідки серії
12-АС ОСОБА_3 встановлена 3 група
інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом (а.с.28).

Факт нещасного випадку на виробництві
з ОСОБА_4 стався 22.08.1979 року на території
автогосподарства Сімферопольського
ГЗС, що підтверджується актом про
нещасний випадок на виробництві (а.с.31-31
зв.). Також, відповідно до витягу з акту
огляду МСЕК №022211 ОСОБА_4 встановлена 2
група інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом (а.с.34).

Отже, матеріалами справи
підтверджується зв'язок між отриманим
захворюванням та виробництвом; можливо
ідентифікувати особу та визначити її
трудовий стаж стосовно осіб, які
вказані у Списках осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
стосовно яких відповідачем було
вказано на невідповідність у
документах пенсіонерів, витрати за
якими заявлені позивачем до стягнення,
зокрема: ОСОБА_3 основного розміру
пенсії в сумі 150,00 грн. та 1,19 грн. витрат
на її виплату та доставку, ОСОБА_4
основного розміру пенсії в сумі 150,00
грн. в загальному розмірі 395,11 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що відмова відповідача відшкодовувати
витрати на виплату основного розміру
пенсії за період з 01.09.2013 року по 30.09.2013
року та витрати на її доставку
вищевказаним особам є необґрунтованою.

Відповідно до статті 33 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини 1 статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1)
діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до
18 років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років; 2) жінки, які
досягли 55 років, і чоловіки, які досягли
60 років, якщо вони не працюють; 3)
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності; 4) неповнолітні діти,
на утримання яких померлий виплачував
або був зобов'язаний виплачувати
аліменти; 5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
зобов'язаний відшкодувати Пенсійному
фонду України зазначені витрати тільки
у разі, якщо пенсія у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві
призначена Пенсійним фондом
правомірно. У разі, якщо особа не мала
права на призначення відповідної
пенсії, відповідач не зобов'язаний
відшкодовувати позивачу витрати на її
виплату.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є інвалідом 2
групи з дитинства, що підтверджується
випискою із акту огляду МСЕК №023397 до
довідки серії КР-1, а також те, що пенсія
їй призначена у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
підтверджується матеріалами пенсійної
справи (а.с.11-15), сума виплаченої їй
основного розміру пенсії 93,92 грн. має
бути відшкодована Управлінню
Пенсійного фонду України в м. Алушта АР
Крим Відділенням виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Алушта АР Крим.

Водночас, судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що ОСОБА_5 на день смерті чоловіка -
ОСОБА_6 була працездатною та
продовжувала працювати, на утриманні
потерпілого не знаходилась, у зв'язку з
чим пенсія ОСОБА_5 у зв'язку з втратою
годувальника призначена позивачем
неправомірно.

Так, факт нещасного випадку на
виробництві зі смертельним
результатом з ОСОБА_6 стався
ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Макєєвського
ШСУ ГХК «Донбасшахтострой», що
підтверджується актом №1 про нещасний
випадок на виробництві (а.с.17-18) та
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1
(а.с.21).

08.02.1999 року ОСОБА_5 звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Алушта АР Крим із заявою про
призначення пенсії у зв'язку із втратою
годувальника (а.с.19), проте як
убачається із трудової книжки ОСОБА_5
на час смерті чоловіка остання
працювала викладачем музики у
Макєєвському педагогічному училищі
(а.с.46-48), а отже пенсія ОСОБА_5 у зв'язку
із втратою годувальника призначена
позивачем неправомірно.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України в м. Алушта АР Крим до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
про стягнення суми не відшкодованих
витрат на виплату пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за період з
01.09.2013 року по 30.09.2013 року відносно
ОСОБА_5 у розмірі 150,00 грн..

Враховуючи усе вищенаведене у
сукупності, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України в м. Алушта АР Крим до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
та стягнення з відповідача на користь
позивача суми заборгованості з
відшкодування витрат на виплату і
доставку основного розміру пенсій за
період з 01.09.2013 року по 30.09.2013 року у
розмірі 395,11 грн., а саме: ОСОБА_2 93,92 грн.
основного розміру пенсії, ОСОБА_3 151,19
грн. (з яких 150,00 грн. - основний розмір
пенсії, 1,19 грн. - витрати на виплату та
доставку пенсії), ОСОБА_4 150,00 грн.
основного розміру пенсії.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог позивача.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційних скарг щодо їх порушення є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційних скаргах.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України в м. Алушта АР Крим та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Алушта АР Крим
підлягають залишенню без задоволення,
а постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 1 статті 195, статтею 197,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями
206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в м. Алушта АР
Крим, Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Алушта АР Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 04.12.2013 року у справі
№801/10154/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
04.12.2013 року у справі №801/10154/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис
З.І.Курапова

підпис М.І. Кобаль

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
С.О. Воробйова