Справа № 2а-15894/12/2670
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/18147/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15 січня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної міграційної служби України,
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області про визнання неправомірним та
скасування наказів,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Державної міграційної служби України,
Управління Державної міграційної
служби України в Кіровоградській
області про визнання неправомірним та
скасування наказу Управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області від 06 липня 2012
року № 28 про відмову особі в оформленні
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, що
потребує додаткового захисту та
рішення Державної міграційної служби
України від 10 вересня 2012 року № 108-12 про
відхилення скарги на відмову особі в
оформленні документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, що потребує додаткового
захисту. Зобов'язання Управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області повторно
розглянути заяву про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 січня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 березня
2013 року, позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано наказ Управління Державної
міграційної служби України в
Кіровоградській області від 06 липня 2012
року № 28 та зобов'язано повторно
розглянути заяву Громадянина
Російської Федерації ОСОБА_2 про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. В іншій
частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області посилаючись
на порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 громадянин
Російської Федерації, 19 червня 2012 року
звернувся до Управління державної
міграційної служби України в
Кіровоградській області з заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Наказом Управління ДМС в
Кіровоградській області від 06 липня 2012
року № 28 відмовлено ОСОБА_2 в оформлені
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

ОСОБА_2 у позасудовому порядку оскаржив
до Державної міграційної служби
України рішення про відмову у
прийнятті заяви.

10 вересня 2012 року Державною
міграційною службою України було
прийнято рішення № 108-12 про відхилення
скарги позивача.

Відповідно до пунктів 1 і 13 частини
першої статті 1 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
біженець - це особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань; особа,
яка потребує додаткового захисту - це
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Частиною 6 статті 8 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
передбачено, що рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питань щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, приймаються за заявами, які є
очевидно необґрунтованими, тобто якщо
у заявника відсутні умови, зазначені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, а також якщо заяви носять
характер зловживання: якщо заявник з
метою визнання його біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає себе за іншу особу, а так
само за заявами, поданими особами, яким
було відмовлено у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, у зв'язку з відсутністю
підстав, передбачених для визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, встановлених
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, якщо зазначені умови не
змінилися.

Отже, обґрунтоване побоювання стати
жертвою переслідувань є визначальним у
переліку критеріїв щодо визначення
біженця, оскільки під впливом цієї
суб'єктивної оцінки особа вирішує
покинути країну і стала біженцем, а
тому з'ясування суб'єктивних обставин є
першочерговим завданням судів під час
вирішення таких спорів.

Разом з тим, судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
висновок завідувача сектору у справах
біженців Управління ДМС в
Кіровоградській області від 06 липня 2012
року не містить будь-якої оцінки заяви
ОСОБА_2 від 19 червня 2012 року на предмет
її відповідності пункту 13 частини 1
статті 1 Закону.

Також, судами досліджено, що питання
віднесення заяви ОСОБА_2 до категорії
очевидно необґрунтованої, в частині що
стосується визнання особою, яка
потребує додаткового захисту, належним
чином не розглянуто, і відповідного
висновку з цього приводу не
відображено, тобто, відповідачем не
було з'ясовано чи є позивач особою, яка
потребує додаткового захисту.

Більш того, позивач у своїй заяві від 19
червня 2012 року та протоколі співбесіди
від 03 липня 2012 року підтвердив, що
мотивами залишення країни походження,
є загроза його життю, безпеці та
свободі через побоювання застосування
щодо нього тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
скасування наказу Управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області від 06 липня 2012
року № 28 та зобов'язання повторно
розглянути заяву Громадянина
Російської Федерації ОСОБА_2 про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Державної
міграційної служби України в
Кіровоградській області залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 січня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної
міграційної служби України, Управління
Державної міграційної служби України в
Кіровоградській області про визнання
неправомірним та скасування наказів -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: А.Ф. Загородній
С.В. Білуга О.І. Гаманко