Справа № 23125/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2010 р. справа № 2а-482/09
Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Дадим Ю.М. Божко Л.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в м.
Кіровограді на постанову Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 22
квітня 2009 року у справі № 2а-482/2009 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду України в м.
Кіровограді про поновлення
пропущеного строку для звернення до
адміністративного суду та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги «Дітям війни» за
період 2006 -2008 років,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Управління
пенсійного фонду України в м.
Кіровограді, в якому просила:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

зобов'язати відповідача нарахувати на
користь позивача щомісячну державну
соціальну допомогу за 2006 -2008 роки в сумі
4463,10 грн.;

зобов'язати відповідача нарахувати на
користь позивача щомісячну державну
соціальну допомогу передбачену
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни»в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус «дитини
війни», тому користується всіма
правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни»для цієї категорії осіб, і
на підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивача
відповідач керувався положеннями
нормативних актів, що на підставі
Рішення Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 22 квітня 2009 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково, а саме зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу підвищення пенсії
відповідно до ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року та за період з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року. Судовий збір в
розмірі 3грн. 40коп. віднесено за рахунок
держави. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління пенсійного фонду України в
м. Кіровограді звернулося з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити рішення,
яким відмовити позивачу у задоволені
позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року та
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»має статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.4).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позовні вимоги за 2007 рік
суд першої інстанції не звернув уваги
на вимоги ст..99КАС України, відповідно
до якої адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2007
рік, подано до суду 12.02.2009р., тобто з
пропуском встановлено строку
звернення до суду.

У відповідності до ст. 100 КАС України
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав
(наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Представник відповідача, подав до суду
заперечення на адміністративний позов
в якій наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с. 10).

Вказані доводи представника
відповідача залишені судом першої
інстанції поза увагою.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що про факт
порушення його прав йому стало відомо
лише наприкінці 2008 року після
висвітлення таких фактів у засобах
масової інформації. Інших поважних
причин пропуску строку для звернення
до суду позивачем не наведено.

Колегія суддів вважає, що наведені
причини пропуску процесуального
строку не можливо визнати поважним,
оскільки будь-які об'єктивні чи
суб'єктивні обставини не позбавляли
позивача можливості звернутися до
суду, у визначені законом строки, з
відповідним позовом до відповідача,
якщо позивач вважав, що діями чи
бездіяльністю відповідача порушуються
його права та законні інтереси.

За таких обставин, з урахуванням часу
звернення позивача з позовом до суду
(12.02.2009р.) та огляду на те, що відповідач
наполягав на відмові у задоволенні
позову з тих підстав, що позивачем
пропущено строк для звернення до суду,
колегія суддів вважає за необхідне
постанову суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог
щодо зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу підвищення пенсії відповідно
до ст..6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року -
скасувати, з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволені
позовних вимог в цій частині.

В той же час, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на перерахунок підвищення до їх
пенсії як «дитині війни»з 22 травня 2008
року, оскільки Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/08
від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

Отже, Управління пенсійного фонду
України в м. Кіровограді повинно було
провести відповідний перерахунок
підвищення до пенсії позивачу згідно
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 22 травня 2008 року, та
сплатити на його користь
заборгованість з цих виплат.

Проте, Управління пенсійного фонду
України в м. Кіровограді будь-яких дій з
цього приводу не здійснювало.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання Управління
пенсійного фонду України в м.
Кіровограді провести перерахунок та
виплатити позивачу недоотримані суми
щомісячної надбавки до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції, вирішуючи заявлені вимоги
за 2008 рік, в достатньому обсязі з'ясував
обставини справи та ухвалив, в цій
частині, законне і обґрунтоване
рішення.

На підставі викладеного, керуючись п. 3
ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в м.
Кіровограді задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 22 квітня 2009 року в
частині задоволених позовних вимог
щодо зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу підвищення пенсії відповідно
до ст..6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року
-скасувати та прийняти нову постанову
про відмову у задоволені позовних
вимог в цій частині.

В іншій частині постанову Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 22
квітня 2009 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України в
порядку передбаченому ст..212 КАС
України.

Головуючий:
Я.В.
Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко