Справа № 821/3658/13-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3658/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Войтович І.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представника позивача - Кермача А.І.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 31
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом приватного
підприємства «АФІНА-ПАЛАС» до
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року приватне
підприємство «АФІНА-ПАЛАС» (надалі -
позивач, ПП «АФІНА-ПАЛАС») звернулося
до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Новокаховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
(надалі - відповідач, ОДПІ) від 10 грудня
2012 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в сумі 17 880, 84 грн., в тому числі
за основним платежем в сумі 14304, 67 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в сумі 3576, 17 грн.

В обґрунтування позивач зазначив, що
відповідачем при проведенні перевірки
не з'ясовано усіх фактичних обставин
здійснення позивачем господарських
операцій, односторонньо та не в повному
обсязі досліджено первинні документи,
що підтверджують придбання товарів
(послуг), невірно застосовано до
спірних правовідносин норми чинного
законодавства, що призвело до
помилкових висновків та визначення
позивачу грошових зобов'язань та
застосування санкцій.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року адміністративний позов -
задоволено.

Суд скасував податкове
повідомлення-рішення прийняте ОДПІ
№ від 10 грудня 2012 року.

В апеляційній скарзі ОДПІ ставиться
питання про скасування судового
рішення у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Так, апелянт зазначив, що оскільки у ТОВ
«Кміс-Торгмаш-МК» відсутні трудові
ресурси, складські приміщення,
виробничі потужності для здійснення
будь-якого виду діяльності, відповідач
дійшов висновку про проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту та не мають
реального товарного характеру.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача проти
апеляційної скарги заперечив, просив
рішення суду залишити без змін.

Інші учасники процесу до суду
апеляційної інстанції не з'явилися, про
день, час та місце розгляду справи,
сповіщалися належним чином, про
причини неявки до суду не повідомили.

Справа розглянута у відповідності до
положень ч.4 ст. 196 КАС України.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивач зареєстрований Виконавчим
комітетом Новокаховської міської ради
Херсонської області 20 серпня 2008 року,
що підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
Серії АОО №469081 та 21 серпня 2008 року
взятий на податковий облік ДПІ у м. Нова
Каховка за №8282.

Згідно Довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України Серії АБ №127986 основними видами
діяльності позивача за КВЕД є:
водопровідні, каналізаційні та
протипожежні роботи; монтаж систем
опалення, вентиляції та
кондиціонування повітря; інші монтажні
роботи; газопровідні
роботи;будівництво місцевих
трубопроводів, ліній зв'язку та
енергопостачання; діяльність у сфері
інжинірингу; інші види оптової
торгівлі; роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах без
переваги продовольчого асортименту (а.
с. 10).

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем проведена невиїзна
позапланова документальна перевірка
позивача з питань підтвердження
господарських відносин з платником
податків постачальником ТОВ
«Кміс-Торгмаш-МК» за квітень 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
№1093/220-35994387 від 27 листопада 2012 року (а.с.
16-31), яким встановлені порушення
позивачем п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України (надалі - ПК України),
п.1, п.5 ст.203, п.1 п.2 ст.215, п.1 ст.216, ст.ст. 228,
626, 629, 655, 656, 662 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України).

Так, висновки акту перевірки
ґрунтуються на акті від 03 липня 2012 року
№ 440/22-317/37740366 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Кміс-Торгмаш-МК» щодо підтвердження
господарських відносин з
постачальниками та покупцями за період
з 01 квітня 2012 року», яким встановлено
відсутність ТОВ «Кміс-Торгмаш-МК» за
місцем державної реєстрації,
відсутність трудових ресурсів,
складських приміщень, виробничих
потужностей для здійснення будь - якого
виду діяльності, у зв'язку із чим, усі
операції купівлі - продажу ТОВ
«Кміс-Торгмаш-МК» не спричинили
реального настання правових наслідків,
та є нікчемними.

На підставі акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 10
грудня 2012 року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання за платежем з
податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в сумі 17880, 84 грн., в тому числі за
основним платежем в сумі 14304, 67 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 3576, 17 грн. (а. с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції зазначив, що
товариством зі своєї сторони, було
виконано податкові зобов'язання в
повному обсязі. Законодавством не
передбачено відповідальність
платників податків за дії інших
суб'єктів підприємницької діяльності,
в тому числі підприємств, установ,
організацій, з якими товариство мало
господарські відносини.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що при
постановленні рішення, судом першої
інстанції було дотримано вимоги ст. 159
КАС України у зв'язку з наступним.

Так, обґрунтовуючи встановлені
порушення з ПДВ, апелянт посилається на
недійсність правочинів, укладених
позивачем і контрагентом ТОВ
«Кміс-Торгмаш-МК», та зазначає, що дані
правочини були вчинені без мети
реального настання правових наслідків.

Суд апеляційної інстанції вважає
вказані доводи такими, що не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства.

Так, презумпцію правомірності
правочину встановлює стаття 204
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України).

Зважаючи на це, лише законом чи судом
має бути встановлено недійсність
господарського правочину.

Порядок і підстави визнання правочину
недійсним повинні визначатись
відповідно до ст. 228 ЦК України, 207
Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). Тільки у цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. За
нормами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 83 ПК України визначено
вичерпний перелік документів та
відомостей, які можуть бути
використані податковими органами під
час проведення перевірок платників
податків. До них, зокрема, належать:
документи, визначені цим Кодексом;
податкова інформація; експертні
висновки; судові рішення; інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Крім того, п.2 р. І Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
22 грудня 2010 року № 984, визначено, що
документальні перевірки проводяться
на підставі податкових декларацій
(розрахунків), фінансової, статистичної
та іншої звітності, регістрів
податкового та бухгалтерського обліку,
ведення яких передбачено законом,
первинних документів, які
використовуються в бухгалтерському
обліку. Відповідно до п.4-6 р. 1 цього
Порядку результати перевірки
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Таким чином, законодавством не
передбачена можливість використання
під час проведення перевірок та
складання акта перевірки інших
матеріалів, окрім документів
первинного бухгалтерського обліку.

Вказане твердження співвідноситься,
зокрема, і з положеннями КАС України та
й взагалі з доктриною процесуального
права України, відповідно до яких
заздалегідь є встановленим і не
потребує доведення та доказування
вирок суду в кримінальній справі, який
набрав законної сили. Тобто
преюдиціальний характер має лише вирок
суду, який набрав законної сили.

До винесення судом вироку, що вступив у
законну силу, не можна однозначно
стверджувати про доведеність вчинення
тих чи інших дій.

Згідно з вимогами п. 2 ст. 3 Закону
України від 16 липня 1999 № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» із змінами та
доповненнями, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Так, між ТОВ «АФІНА-ПАЛАС» (замовник)
ТОВ ІІ «Чиста вода» (виконавець)
укладений Договір підряду №АП-01-01/2012
від 15 січня 2012 року на проведення
комплексу будівельно - монтажних робіт
на об'єкті за адресою: Київська обл.,
Києво-Святошинський район, с. Миле, вул.
Комарова, 23-Б. (а.с.74-81).

Окрім того, між ТОВ «АФІНА-ПАЛАС»
(замовник) та ТОВ «Кміс-Торгмаш-КМ»
(виконавець) укладений Договір
поставки №188 від 13 квітня 2012 року (а.с.
32), відповідно до якого останній
зобов'язався продати та поставити
будівельний матеріал згідно
специфікацій.

18 квітня 2012 року ТОВ «Кміс-Торгмаш-КМ»
відправлено замовнику рахунок-фактуру
№СФ-000275 за будівельні матеріали та
податкову накладну №51 на суму 85830 грн.

18 квітня 2012 року позивачем сплачено
кошти за товар відповідно до
зазначеного рахунку-фактури, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 238 від 18 квітня 2012 року на загальну
суму 85830,00 грн.

На підставі видаткової накладної
№РН-0000300 від 19 квітня 2012 року продавець
від грузив та найманим транспортом
доставив до «основного складу»
замовника будівельний матеріал.
Вказаний товар прийняв працівник
позивача - Таджибаєва Н.Д. (на підставі
довіреності, а.с.34).

У з в'язку із тим, що позивач та його
основні складські приміщення
знаходяться за юридичною адресою в м.
Нова Каховка Херсонської області, а
постачальник та об'єкт будування у
Київській області, відповідно
будівельні матеріали продавець
доставив на орендований буд майданчик
за адресою: Київська обл.,
Києво-Святошинський район, с. Миле, вул.
Комарова, 23-Б.

У відповідності до бухгалтерського
обліку позивачем оприбутковано
будматеріали №10 від 10 квітня 2012 року на
будівельний майданчик та, відповідно
до накладної на переміщення, з
основного складу передано на об'єкт
виробничого приміщення - Київська обл.,
Києво-Святошинський район, с. Миле, вул.
Комарова, 23-Б.

Будівельні матеріали від
постачальника, згідно довіреності,
приймала та оприбуткувала бухгалтер
позивача - Таджибаєва Н.Д., після чого
придбаний товар було передано
головному інженеру Пецику І.В.

Згідно акту списання №5 від 30 квітня 2012
року, придбані у ТОВ «Кміс-Торгмаш-КМ»
будівельні матеріали були списані на
комплекс будівельно-монтажних робіт на
об'єкт виробничого приміщення.

Згідно акту №3 приймання виконаних
будівельних робіт за квітень 2012 року,
будівельні роботи проведені позивачем
були прийняті замовником - ТОВ ІІ
«Чиста вода».

Крім цього, реальність виконання
вищенаведених договорів
підтверджується Актом №2 приймання
виконаних будівельних робіт за лютий
2012 року (до Договору № АП-01-01/2012 від 15
січня 2012 року), відомість ресурсів до
Акта прийняття Чиста вода за лютий 2012
року, Акт №4 приймання виконаних
будівельних робіт за квітень 2012 року.

Стосовно наявних в матеріалах справи
двох податкових накладних на однакову
суму 85530 грн., датованих різними
числами, колегією суддів встановлено
наступне.

Так, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представник
позивача пояснив, що у зв'язку із тим, що
податкова накладна №51 на суму 85530 грн. з
технічних причин електронною
звітністю не прийнята, ТОВ
«Кміс-Торгмаш-МК» виписало нову
податкову накладну за №84 на суму 85830
грн., яку й було зареєстровано та
прийнято в електронному вигляді.

У свою чергу, позивач в травні 2012 року
відсторонював податкову накладну №51
від 14 квітня 2012 року, та включив в
податковий кредит податкову накладну
№87 від 7 квітня 2012 року, що
підтверджується копіює реєстру
виданих та отриманих податкових
накладних за травень 2012 року.

Отже, факт проведення сторонами
господарської діяльності
підтверджується вищенаведеними
первинними бухгалтерськими
документами, наданими позивачем.

Зважаючи на вищенаведені документи та
враховуючи приписи ЦК України, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що надані позивачем первинні
документи підтверджують факт
здійснення господарських операцій.

При цьому, в Акті перевірки, відповідач
не ставив під сумнів достовірність
даних, які містять вказані первинні
бухгалтерські документи.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи, на час
укладання та виконання правочинів,
контрагент позивача був
зареєстрований юридичною особою та був
платником податку на додану вартість.

Крім того, в Акті перевірки немає
жодних посилань на те, що установчі
документи, свідоцтво про державну
реєстрацію та свідоцтво платника
податку на додану вартість контрагента
позивача були скасовані чи визнані
недійсними за рішенням суду на момент
укладання чи виконання договорів.

Відповідачем також не надано до суду
доказів визнання договорів, укладених
між позивачем та його контрагентом,
недійсними у судовому порядку.

Окрім того, суд першої інстанції вірно
встановив відсутність порушень п.198.3
ст.198 ПК України, у діях позивача.

Так, відповідно до пункту 198.1 статті 198
ПК України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.3 статті 198 ПК України
зазначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Платники податку, що застосовували
касовий метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку.

Із системного аналізу вищенаведених
норм Податкового кодексу України
вбачається, що податковий кредит є
правом платника податку щодо зменшення
податкових зобов'язань звітного
періоду, яке виникає виключно за
наявності податкових накладних. Закон
забороняє включення до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених у складі ціни придбання
товарів (робіт, послуг), якщо ці суми не
підтверджені податковими накладними,
та передбачає відповідальність
платника податків за порушення цих
вимог у вигляді фінансових санкцій.

Таким чином, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Оскільки позивачем, як доказ
здійснення господарської операції,
були надані усі належним чином
засвідчені копії первинних документів,
які відповідають вимогам статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» та
фіксують факт здійснення
господарської операції, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
необхідність скасування податкового
повідомлення-рішення Новокаховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області від 10
грудня 2012 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) в сумі 17 880, 84 грн.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новокаховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області -
залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства
«АФІНА-ПАЛАС» до Новокаховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текст виготовлено 25.02.2014 року.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя Л.В.
Стас

суддя І.П.
Косцова