Справа № 2а-105/11
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Справа № 63489/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Радехівському районі
Львівської області на постанову
Радехівського районного суду
Львівської області від 10 жовтня 2011р. у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Радехівському районі
Львівської області про зобов»язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В
И Л А:

09.04.2009р. позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила поновити строк звернення до
суду; зобов»язати відповідача
нарахувати та виплатити щомісячну
надбавку, як дитині війни за період з
01.01.2007р. по 28.02.2009р.р. в сумі 2811,51грн.

Постановою Радехівського районного
суду Львівської області від 10 жовтня
2011р. заявлений позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
відповідача щодо відмовити у
нарахуванні та виплаті підвищення до
пенсії. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду в Радехівському
районі Львівської області провести
позивачу нарахування та виплату
надбавки до пенсії, передбаченого ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 22.05.2008р. по
22.07.2011р., з врахуванням виплачених сум. В
решті вимог відмовлено. Стягнено з
пенсійного органу судові витрати.
Постанова звернена до негайного
виконання в межах місяця.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі про відмову в
позові.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Крім того, суд вийшов за межі
позовних вимог, оскільки задоволив
позов починаючи з 01.03.2009р., чим порушив
вимоги ч.3 ст.11 КАС України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд виходив з того, що позивач належить
до категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому вона має
право на встановлене ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" підвищення до пенсії.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" (у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мала право на отримання
підвищення виплачуваної їй пенсії за
віком.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача. Протягом 2007-2008 років їй
виплачувалася пенсія за віком без
доплати як дитині війни; відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
позивач отримувала протягом 2008 року
підвищення до пенсії в розмірі,
визначеному п.41 розділу ІІ
вищевказаного Закону.

Положеннями п.17 ст.77 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» було зупинено на 2007 рік дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Відповідно до Закону
України від 19.01.2006р. «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» п.17 ст.77 цього
Закону був виключений, з одночасним
викладенням ст.110 цього Закону в новій
редакції, відповідно до якої пільги
дітям війни, передбачені ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», запроваджуються у 2006 році
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Положення ст.110 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» на предмет
конституційності не розглядалися, у
встановленому порядку
неконституційними визнані не були та
своєї чинності не втратили; також
наведені в них умови для виплати пільг
дітям війни не настали.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Оскільки чинним законодавством не було
визначено порядку нарахування і
виплати у 2007 році щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а Конституційний Суд
України не приймав рішень щодо
неконституційності Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» (з наступними змінами і
доповненнями) повністю чи в окремих
його частинах, тому колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог щодо розглядуваного
підвищення до пенсії за 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2007 від 09.07.2007р. у справі № 1-29/2007
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення п.12 ст.71,
ст.111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими було
зупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» була
відновлена з 09.07.2007р., позивачу протягом
2007 року не виплачувалося підвищення до
пенсії згідно вказаної норми Закону в
повному обсязі, тому колегія суддів
приходить до висновку про підставність
позовних вимог щодо зобов'язання
провести нарахування і виплату
щомісячного підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 09.07.2007р. до 31.12.2007р.
включно, з урахуванням проведених
виплат за вказаний період.

Разом з тим, при зверненні до суду
позивачем пропущено річний строк
звернення до суду, передбачений ст.99
КАС України (в редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин), останньою під час
розгляду справи не наведено поважних
причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України (в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із розглядуваним позовом, наполягання
відповідача на застосуванні наслідків
пропущення строку звернення до суду,
передбачених ст.100 КАС України, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
в задоволенні позовних вимог за період
з 09.07.2007р. до 31.12.2007р. включно слід
відмовити.

Відповідно до п.41 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»,
який набрав чинності з 01.01.2008р., ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» була викладена у новій
редакції, відповідно до якої дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни.

Згідно рішення Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі
1-28/2008 були визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення п.41
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України»; останні втратили свою
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України
вказаного рішення, яке також містить
вказівку про преюдиціальне значення
цього рішення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Оскільки дія ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
редакції, яка передбачає виплату дітям
війни підвищення у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, була
відновлена з 22.05.2008р., з 01.01.2008р. позивачу
виплачувалося частково підвищення до
пенсії тому колегія суддів приходить
до висновку про задоволення позовних
вимог про зобов'язання відповідача
провести нарахування підвищення до
пенсії за віком як дитині війни у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з 22.05.2008р. до 31.12.2008р., з
урахуванням виплачених сум.

Також відсутні підстави для обмеження
виплат передбачених ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» і в
2009р., тобто з 01.01.2009р. по 28.02.2009р..

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі Управління
Пенсійного фонду України в
Радехівському районі Львівської обл., а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Щодо тверджень апелянта про
фінансування підвищення до пенсії за
рахунок коштів Державного бюджету
України, то колегія суддів враховує
вимоги ст.88 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
згідно якої установлено, що у разі
недостатності виділених з Державного
бюджету України коштів по бюджетних
програмах, пов'язаних з розмежуванням
джерел виплати пенсій між Державним
бюджетом України та Пенсійним фондом
України, пенсії, визначені
законодавством для відповідних
категорій громадян, виплачуються у
повному обсязі за рахунок власних
надходжень Пенсійного фонду України.

Звідси, у разі недостатності
бюджетних коштів для покриття спірного
підвищення до пенсії, витрати на ці
виплати покриваються за рахунок
Пенсійного фонду України, який несе
обов'язок по їх виплаті.

Оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону. Також не можуть
бути задоволені позовні вимоги про
стягнення спірних сум з відповідача,
оскільки саме пенсійний орган
зобов'язаний здійснювати обрахування
та виплату спірних сум допомоги,
вказані дії до компетенції
адміністративного суду не належать.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до часткового
задоволення, при цьому належить
визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Радехівському районі
Львівської обл. щодо нездійснення
нарахування та виплати позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22.05.2008р. до 28.02.2009р. включно, із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», протиправними;
зобов'язати відповідача провести
нарахування і виплату позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22.05.2008р. до 28.02.2009р. включно, із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та проведених
виплат за вказаний період; решта
позовних вимог задоволенню не
підлягає.

Колегія суддів погоджується з
апелянтом, що суд першої інстанції
вийшов за межі позовних вимог
задовольнивши позов починаючи з
01.03.2009р. по 22.07.2011р., оскільки такі вимоги
позивачем не заявлялись.

Вирішуючи питання стягнення судових
витрат, суд першої інстанції
неправильно стягнув такі з пенсійного
органу, чим порушив ч.1 ст.94 КАС України.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 100, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198,
п.4 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Радехівському районі Львівської обл.
задоволити частково.

Постанову Радехівського районного
суду Львівської області від 10 жовтня
2011р. у справі №2а-105/11 скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Радехівському районі
Львівської обл. щодо нездійснення
нарахування та виплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 22.05.2008р. до 28.02.2009р. включно, із
урахуванням вимог ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Радехівському районі
Львівської обл. провести ОСОБА_1
нарахування і виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 22.05.2008р.
до 28.02.2009р. включно, із урахуванням
вимог ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та проведених виплат за
вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з державного бюджету на
користь ОСОБА_1 03,40грн. сплаченого
судового збору.

Звернути зазначену постанову до
негайного виконання - у межах суми
стягнення за один місяць.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
М.П.Кушнерик

Судді
О.І.Мікула

А.Р.Курилець