Справа № 2-а-10907/11/1527
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 р.Справа № 2-а-10907/11/1527

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Малиновський Олександр Миколайович
Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Семенюка
Г.В.

- Коваля М.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м. Одеси
на постанову Суворовського районного
суду м. Одеси від 14 листопада 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Одеси про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, 27.08.2011р. звернулась до суду
першої інстанції з позовними вимогами
в яких просить зобов'язати відповідача
здійснити їй перерахунок пенсії по
інвалідності з урахуванням ст.ст.49,50,54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести перерахунок
та відповідні виплати з 22.03.2011р. по
22.07.2011р.

Позов мотивований тим, що на думку
позивача управління ПФУ в
Суворовському районі м. Одеси
неправомірно проводить їй розрахунок
та виплату пенсії, як особі яка
постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС, є
інвалідом II групи та належить до 1
категорії, відповідно до постанови КМ
України № 530 від 28.05.2008р., яка передбачає
розмір мінімальної пенсії за віком 22,30
гривень, без врахування ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Дані обставини стали підставою для
звернення до суду першої інстанції.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 14 листопада 2011 року
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси у
нездійсненні ОСОБА_2 перерахунку
пенсії з урахуванням ст.ст.49,50,54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.1 Закону України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати» від
20.10.2009р.. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси
здійснити ОСОБА_2 перерахунок пенсії по
інвалідності та додаткової пенсії з
урахуванням ст.ст.49,50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та проводити відповідні
виплати з 22.03.2011р. по 22.07.2011р., допустивши
негайне виконання постанови суду.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідачем подано
апеляційну скаргу, у якій зазначено, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права
у зв'язку з чим апелянт просить
скасувати оскаржувану постанову.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України встановлено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_2 є особою
яка постраждала в наслідок аварії на
ЧАЕС, інвалідом II групи, віднесена до
першої категорії. Дана обставина
підтверджується посвідчення серії
НОМЕР_1 від 08.10.2002р. В зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 є потерпілою від наслідків
аварії на ЧАЕС, інвалідом II групи
першої категорії вона віднесена до
соціальної групи осіб, на яких
розповсюджуються дії Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі за
текстом Закону № 796-ХІІ).

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має право на
нарахування та виплату основної пенсії
як інваліду другої групи та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ч. 1 ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»у вказаній
редакції встановлено, що розмір пенсії
для інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»викладено в новій редакції,
відповідно до якої особам, віднесеним
до категорії 1 - інвалідам II групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 20 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Цим же Законом
викладено в новій редакції і статтю 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», відповідно до якої у всіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими для інвалідів, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по II групі інвалідності - 120
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждала від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід ІІ групи, з 22 травня 2008 року мав
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(в редакції до 28 грудня 2007
року), та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку щодо не
взяття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання державної та
додаткової пенсії у встановлених
законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії»і ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року та № 654 від 16 липня 2008 року, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської
катастрофи»щодо визначення розміру та
виплати пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010-2011 рр.» затверджено на
2010-2011 рр. прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність.

На підставі викладеного висновок суду
першої інстанції щодо наявності у
позивача права на перерахунок основної
та додаткової пенсії, як інваліду ІІ
групи, є обґрунтованим та таким, що
відповідає чинним на час прийняття
рішення нормам законодавства.

Також, судом першої інстанції
відповідно до ст. 99 КАС України вірно
визначений строк в межах позовної
давності.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 183-2,195, 197, 198, 200, 205, 206,212,254
КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси -
залишити без задоволення, а постанову
Суворовського районного суду м. Одеси
від 14 листопада 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси про
перерахунок пенсії,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Семенюк Г.В.

Коваль М.П.