Справа № 2а-4632/09/0270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К-35965/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Сіроша М.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Скайтек ЛТД" на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.10.2010 у
справі № 2-а-4632/09/0270

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Скайтек" ЛТД"

до Державної податкової
інспекції у м. Вінниці

про визнання протиправним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкове
повідомлення-рішення від 28.10.2009 №
/0, яким позивачу державним
податковим органом зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) в сумі 340 405,00
грн.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21.01.2010
позовні вимоги задоволено. При цьому
суд керувався тим, що митна вартість та
звичайна ціна при визначенні бази
оподаткування операцій з реалізації на
території України імпортного товару не
є тотожними.

Київський апеляційний
адміністративний суд постановою від
14.10.2010 рішення суду першої інстанції
скасував і ухвалив нове, яким у
задоволенні позову відмовив,
мотивувавши це рішення тим, що
позивачем безпідставно визначено базу
оподаткування операції з реалізації
імпортованого товару на митній
території України, оскільки відповідно
до п. 4.3 ст. 4 Закону України "Про податок
на додану вартість" базою
оподаткування для товарів, що
імпортуються, є договірна (контрактна)
вартість, але не менша від митної,
зазначеної у ввізній митній
декларації, а згідно з п. 4.1 вказаної
статті база оподаткування операцій з
поставки товарів на митній території
України визначається виходячи з їх
договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижчими від звичайних цін, а отже база
оподаткування не може бути меншою, ніж
митна вартість.

Не погодившись із судовим рішенням
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального права, просить
зазначене судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, касаційну
скаргу необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Як встановлено судами, підставою
прийняття контролюючим органом
оспорюваного рішення став Акт від
22.10.2009 позапланової виїзної перевірки
Товариства з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ за період з 01.05.2009 по
01.08.2009. Так, з акту перевірки вбачається,
що позивач в порушення п. 4.1 ст. 4, пп. 7.7.1
та пп. 7.7.2 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" імпортуючи
вживані транспортні засоби до складу
податкового кредиту відніс ПДВ, що
обчислено з вартості продажу
автомобілів на підставі усної
домовленості з покупцем та не
враховано абз. 2 п. 4.1 ст. 4 Закону України
"Про податок на додану вартість", згідно
якого, у разі якщо звичайна ціна на
товари перевищує договірну ціну на
такі товари (послуги) більше ніж на 20
відсотків, база оподаткування операцій
з поставки таких товарів (послуг)
визначається за звичайними цінами.

На підставі акту перевірки податковим
органом було ухвалено оскаржуване
податкове повідомлення - рішення.

Спірним питанням у даній справі є
визначення позивачем бази
оподаткування операції з реалізації
товару на митній території України.

Так, п. 4.1 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР "Про податок на додану вартість"
у редакції, чинній на момент виникнення
спору (далі - № 168/97-ВР) передбачає, що
база оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). У разі якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду.

При цьому "звичайна ціна"
встановлюється за правилами п. 1.20 ст. 1
Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємства",
залежить від умов продажу товару і
відповідає справедливій ринковій ціні
в Україні.

Відповідно до пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємства" звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору, якщо цим пунктом не
встановлено інше. Якщо не доведено
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту (пп. 1.20.8 п. 1.20 ст. 1 Закону).

Підпунктом 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 Закону
передбачено, що донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами.

Згідно з положеннями Наказу Державної
митної служби від 09.07.1997 № 307 "Про
затвердження Інструкції про порядок
заповнення вантажної митної
декларації" митна вартість
використовується виключно в цілях
митного оподаткування товарів і
ведення митної статистики.

На підставі системного аналізу чинного
законодавства можна дійти висновку про
те, що митна вартість та звичайна ціна
при визначенні бази оподаткування
операцій з реалізації на території
України імпортного товару не є
тотожними.

Позиція ж податкової інспекції про те,
що митна вартість товару є його
звичайною ціною є такою, що не
ґрунтується на приписах законодавства,
жодною нормою якого не передбачено, що
митна вартість товару, яка
визначається для товарів, що ввозяться
на митну територію України, є звичайною
ціною для такого товару, який
реалізується на території України.

Також, відповідно до ст. 43 Митного
кодексу України, товари і транспортні
засоби перебувають під митним
контролем з моменту його початку і до
закінчення згідно з заявленим митним
режимом, а в свою чергу митний контроль
у разі ввезення на митну територію
України - після здійснення у повному
обсязі митного оформлення товарів і
транспортних засобів, що переміщуються
через митний кордон України.

Таким чином, митна вартість
застосовується для нарахування
податків і зборів для товарів, які
перебувають під митним контролем,
оскільки у відповідності до ст. 259
Митного кодексу України, митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції,
автотранспортні засоби, у зв'язку з
придбанням та подальшою реалізацією
яких у позивача виникло право на
бюджетне відшкодування, не перебували
під митним контролем в момент продажу,
оскільки митний контроль у
відповідності до ст. 43 Митного кодексу
України закінчився до моменту продажу
транспортних засобів.

Отже, апеляційний суд, скасовуючи
постанову суду першої інстанції та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, помилково дійшов висновку про
те, що позивач безпідставно при
поставці товарів на митній території
України визначив базу оподаткування
виходячи з договірної вартості таких
товарів, що є меншою за митну вартість,
що призвело до заниження податкового
зобов'язання з ПДВ та завищення суми
бюджетного відшкодування.

Таким чином, з урахуванням викладеного
суд першої інстанції застосував норми
матеріального права та спір у справі
вирішив правильно, тому рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а рішення ухвалене судом
першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Скайтек
ЛТД" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.10.2010 у
справі № 2-а-4632/09/0270 скасувати та
залишити в силі постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
21.01.2010.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош