Справа № 1601/2а-15270/11
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2012 р. Справа №
1601/2а-15270/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області на постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
09.09.2011р. по справі № 1601/2а-15270/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Автозаводської районної ради
м. Кременчука Полтавської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

28.07.11 року ОСОБА_1 (далі-позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії.

За наслідками розгляду справи у
порядку скороченого провадження
постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 09.09.2011 року адміністративний позов
було задоволено частково.

Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Автозаводського району м. Кременчука
Полтавської області щодо не
перерахунку сум одноразової допомоги
на оздоровлення за 2011 рік
неправомірними.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Автозаводського району м. Кременчука
Полтавської області здійснити
перерахунок сум одноразової допомоги
на оздоровлення за 2011 рік.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимоги апеляційної
скарги зазначив, що у 2011 році виплата
щорічної допомоги на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи було
проведено у розмірі визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 р. N 562 "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи зазначене, на думку
апелянта нарахування та виплата
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення була проведена
відповідно до вимог діючого
законодавства та в межах бюджетних
асигнувань.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) справа
розглядається в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України
справа розглядається в межах
апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі
-Закон України № 796-ХІІ), а відповідач у
2011 році провели виплату зазначеної
допомоги у розмірі меншому, ніж це
передбачено відповідним Законом.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач є інвалідом ІІ
групи та віднесений до І категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та має право
на отримання щорічної разової грошової
допомоги відповідно до ст. 48 Закону
України Закону України № 796-ХІІ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачено
Конституцією та законами України.

Статтею 48 Закону України № 796-ХІІ в
редакції до 01.01.2007 року, передбачено, що
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в таких розмірах:
інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних
заробітних плат; інвалідам III групи,
дітям-інвалідам - чотири мінімальні
заробітні плати; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - п'ять мінімальних
заробітних плат; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
3 категорії - три мінімальні заробітні
плати; кожній дитині, яка втратила
внаслідок Чорнобильської катастрофи
одного з батьків, - три мінімальні
заробітні плати; евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей, -
три мінімальні заробітні плати.

Враховуючи особливий статус громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та
обумовлену цим необхідність їх
адекватного соціального захисту,
Верховна Рада у 2006 році доповнила Закон
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" ст. 71, якою
встановлено, що дія положень цього
Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону (Закон N 231-V від
05.10.2006 року "Про внесення змін до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи").

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру разової
грошової допомоги на оздоровлення
застосуванню підлягають положення ст.
48 Закону України № 796-ХІІ, а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

В зв'язку з наведеним, колегія суддів
дійшла висновку про наявність у
позивача права на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
встановленому ст. 48 Закону України №
796-ХІІ.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивач на час звернення до
суду з позовом не звертався до
відповідача з вимогами про виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2011 рік згідно зі ст. 48 Закону України №
796-ХІІ. Відповідно до листа відповдіача
від 02.06.2011 року вбачається, що позивач
звернувся до відповдіача із заявою про
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2006 -2010 роки.
Доказів виплати позивачу даної
допомоги у 2011 році в розмірі меншому
ніж визначено ст. 48 Законом України №
796-ХІІ матеріали справи не містять.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права.

Зобов'язуючи відповідачів призначити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік згідно зі ст. 48
Закону України № 796-ХІІ суд першої
інстанції вирішив позовні вимоги на
майбутнє. Судова колегія не
погоджується з таким висновком,
оскільки рішення суду в частині
зобов'язання відповідачів проводити
перерахунок допомоги на оздоровлення
на майбутнє не відповідає змісту
законодавства. Судове рішення має бути
наслідком чинного правового
регулювання. Воно не може обмежувати
волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин та
захищати ще не порушене право.

Зважаючи на вище викладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що судом
першої інстанції при ухваленні
постанови були порушені норми
процесуального права, і як наслідок
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, постанова
скасуванню в частині зобов'язання
відповідачів здійснити перерахунок та
виплату позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України № 796-ХІІ за 2011 рік, з прийняттям
в цій частині нової постанови про
відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області задовольнити.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 09.09.2011р. по справі № 1601/2а-15270/11
скасувати в частині задоволення
позовних вимог щодо визнання
неправомірними дій та зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Автозаводського
району м. Кременчука Полтавської
області здійснити ОСОБА_1 перерахунок
сум одноразової допомоги на
оздоровлення за 2011рік.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Автозаводської
районної ради м. Кременчука
Полтавської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Григоров А.М.Судді
Мельнікова Л.В. Подобайло З.Г.