Справа № 805/1042/14
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р.
Справа № 805/1042/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Постановлено у нарадчій кімнаті

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Троянова О.В.,
розглянувши у в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом:

Управління Пенсійного фонду України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області

до

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області

про

стягнення заборгованості по
відшкодуванню пенсій за період з
жовтня 2013 року по грудень 2013 року у
розмірі 1285,83 грн.

за участю:

представника відповідача: Асєєвій Г.В.
за довіреністю № 01-20/15 від 12.02.2014 року,

ВСТАНОВИВ
:

22 січня 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в Червоногвардійському
районі м. Макіївки Донецької області
звернулось до суду з позовною заявою до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області про
стягнення заборгованості по
відшкодуванню пенсій за період з
жовтня 2013 року по грудень 2013 року, які
не були прийняті Фондом на загальну
суму 1285,83 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
згідно Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності", органи виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків,
починаючи з 1 квітня 2001 року, повинні
відшкодовувати органам пенсійного
фонду пенсії, сплачені особам, яким
призначено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійних
захворювань, та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійних
захворювань. Відповідно до Порядку,
затвердженому спільною Постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, органи Пенсійного фонду щомісяця
проводять з відділенням виконавчої
дирекції Фонду звірку витрат по
особових справах потерпілих, складають
акт щомісячної звірки, в якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню, та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подають
його відповідним головним управлінням
ПФУ і управлінням виконавчої дирекції
Фонду на місцях. Просив стягнути з
відповідача сплачені громадянам
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійних
захворювань у розмірі 1285,83 грн. за
період з жовтня 2013 року по грудень 2013
року.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, проте 12.02.2014 року
через відділ діловодства Донецького
окружного адміністративного суду від
представника позивача надійшло
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову, наддавши суду
письмові заперечення, просила
відмовити у повному обсязі. Вказала, що
у зв'язку з відсутністю у Фонді
особових справ ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
тому Фонд не має правових підстав для
здійснення відшкодувань Пенсійному
фонду витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві.
Посилаючись на статтю 2 Угоди «Про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди,завданої працівникам
каліцтвом,професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків» представник відповідача
зазначила, що відшкодування
потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок
нещасного випадку на виробництві
,здійснюється стороною держави, де
стався страховий випадок. При цьому
потерпілі, які отримали каліцтво за
межами України, не є такими,що
застраховані в Україні і за них не
сплачувались страхові внески, а тому
здійснення зазначеним особам
страхових виплат за рахунок страхових
коштів Фонду можна вважати нецільовим
використанням.

Враховуючи положення ч 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження на підставі наявних в ній
доказів.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд встановив наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади,
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та Законами України.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних та юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 58 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Положення «Про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах»,
Пенсійний фонд України, управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах і районах у містах є органом,
який здійснює керівництво та
управління солідарною системою,
провадить збір, акумуляцію та облік
страхових внесків, призначає пенсії та
готує документи для її виплати,
забезпечує своєчасне і в повному
обсязі фінансування та виплату пенсій,
допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду.

Таким чином, позивач у справі - орган
владних повноважень, який виконує
владні управлінські функції, надані
йому чинним законодавством, відносно
платників страхових внесків.

Відповідно ст. 8, ст. 10, ст. 81 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
пенсійне забезпечення здійснюється
органами Пенсійного фонду України.
Виплата пенсій здійснюється з коштів
Пенсійного фонду України, який
формується за рахунок коштів, які
відраховуються підприємствами і
організаціями та громадянами на заходи
соціального страхування. Призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного Фонду України.

Пенсійне забезпечення громадян,
відповідно до ст. 10 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» здійснюється
органами Пенсійного Фонду України.

Стаття 81 вказаного Закону передбачає,
що призначення та виплата пенсій, у
тому числі, пенсій призначених у
зв'язку з інвалідністю внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійних захворювань та втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійних захворювань здійснюється
органами Пенсійного Фонду.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи та не спростовано
відповідачем, позивачем виплачена
пенсія ОСОБА_2 - у зв`язку з нещасним
випадком на виробництві, що стався 8
травня 1971 року на території колишньої
СРСР, про що свідчить акт про нещасний
випадок на виробництві від 30 вересня 1971
року та відповідна довідка МСЕК. В
результаті нещасного випадку ОСОБА_2 31
травня 1972 року встановлена третя група
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва; ОСОБА_3 - у зв`язку з нещасним
випадком на виробництві, що стався 13
листопада 1974 року на території
колишньої СРСР, що підтверджується
актом про нещасний випадок на
виробництві від 26 листопада 1974 року та
довідкою МСЕК. В результаті нещасного
випадку ОСОБА_3 11 грудня 1974 року
встановлена третя група інвалідності,
причиною якої є трудове каліцтво.
ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи - у
зв'язку з нещасним випадком на
виробництві, що стався 07 вересня 1995
року на території Російської
Федерації,що підтверджується актом про
нещасний випадок на виробництві.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійних
захворювань, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно п. "а" ст. 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійних захворювань призначаються
незалежно від стажу роботи.

Згідно п. 3 розділу XI Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI цього
Закону встановлено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Таким чином, обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
сплати Фонду страхових внесків
підприємств, на яких ушкоджено здоров`я
потерпілого.

Як вбачається з абз. 7 пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Відповідно до Законів України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», «Про страхові тарифи
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" та "Про пенсійне
забезпечення» розроблено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійних захворювань та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійних
захворювань.

Цей Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або професійних
захворювань та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійних
захворювань.

Відшкодуванню підлягають пенсії,
призначені відповідно до пунктів "а",
"в", "г" статті 26, статей 37, 38, та пенсії,
виплачені відповідно до статей 91, 92
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" в разі настання
страхових випадків.

Згідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" встановлено, що
страхові виплати мають бути пов'язані
із страховими випадками, що спричинені
ушкодженням здоров'я або професійних
захворювань застрахованої особи.

Згідно ст. 2 Угоди «Про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків», підписаної 09.09.1994
року між частиною держав колишнього
СРСР, відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Як вбачається з зазначеної норми
Закону, вона регулює відносини, які є
предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесених у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно статтею 1 Угоди «Про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення» від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав - учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, посилання
відповідача на положення Угоди «Про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення», щодо
не встановлення обов`язку
відшкодування Фондом сплачених пенсії
не приймається судом до уваги, оскільки
за змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку що позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області про
стягнення заборгованості з
відшкодування основного розміру
пенсій виплаченої ОСОБА_2, ОСОБА_3 в
розмірі 1118,40 грн. є обґрунтованими, у
зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Оскільки стягненню підлягає основний
розмір пенсії виплаченої ОСОБА_2,
ОСОБА_3, то відшкодуванню також
підлягають витрати на виплату та
доставку основного розміру пенсій у
розмірі 8,85 грн.

Що стосується стягнення основного
розміру пенсії та цільової грошової
допомоги по особовій справі
потерпілого ОСОБА_4, а також витрат на
виплату та доставку зазначених пенсій,
суд відмовив у задоволенні цієї
частини позовних вимог, з огляду на
наступне.

ОСОБА_4 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався 7
вересня 1995 року на території
незалежної держави - Російської
Федерації, що встановлено на підставі
акту про нещасний випадок на
виробництві № 3 від 8 вересня 1995 року. В
результаті нещасного випадку ОСОБА_4 28
травня 1996 року встановлена третя група
інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом.

Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом
України і Урядом Російської Федерації
про трудову діяльність і соціальний
захист громадян України і Росії, які
працюють за межами кордонів своїх
країн від 14 січня 1993 року, сторони
додержуватимуться такого порядку щодо
відшкодування Працівникам шкоди
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я, одержаного у
зв'язку з виконанням трудових
обов'язків:

а) відшкодування шкоди внаслідок
трудового каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я, а також смерті
потерпілого здійснюється Стороною,
законодавство якої поширювалось на
Працівника на момент одержання
каліцтва;

б) відшкодування шкоди внаслідок
професійного захворювання або смерті
потерпілого, яка настала у зв'язку з
ним, здійснюється Стороною,
законодавство якої поширювалось на
Працівника під час його трудової
діяльності, яка викликала професійне
захворювання, навіть якщо зазначене
захворювання вперше було виявлене на
території іншої Сторони.

Відтак, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, котра стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території Російської Федерації, є
уповноважений орган Російської
Федерації.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
те, що нещасний випадок з ОСОБА_4 стався
на території Російської Федерації, у
відповідача не виникає зобов'язання по
відшкодуванню витрат в разі виплати
такої пенсії органами Пенсійного фонду
України відповідно до вимог Угоди між
Урядом України і Урядом Російської
Федерації про трудову діяльність і
соціальний захист громадян України і
Росії, які працюють за межами кордонів
своїх країн від 14 січня 1993 року, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
заборгованості з відшкодування
основного розміру пенсії та цільової
грошової допомоги, виплачених за
період з жовтня 2013 року по грудень 2013
року ОСОБА_4 у розмірі 158, 58 грн. не
підлягають задоволенню.

Крім того, за частиною 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судом
рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили,не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Між
УПФУ в Червоногвардійському районі м.
Макіївки та Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки вже вирішувалися спори про
стягнення заборгованості з виплати та
доставки пенсій по інвалідності
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 за попередні
періоди.

Так постановою Донецького окружного
адміністративного суду, яка прийнята
за результатами розгляду справи №
805/9295/13-а від 22 липня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 27 серпня 2013 року № 805/9295/13-а позовні
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в Червоногвардійському районі
м. Макіївки Донецької області
задоволено частково.

Також постановою Донецького окружного
адміністративного суду, яка прийнята
за результатами розгляду справи №
805/14112/13-а від 15 жовтня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 листопада 2013 року № 805/14112/13-а
позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в Червоногвардійському
районі м. Макіївки Донецької області
задоволено частково.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає
встановленими обставини щодо
необґрунтованості заявлених вимог в
частині стягнення заборгованості з
відшкодування основного розміру
пенсії та цільової грошової допомоги,
виплачених за період з жовтня 2013 року
по грудень 2013 року ОСОБА_4 у розмірі 158, 58
грн., та про обґрунтованість вимог в
частині стягнення заборгованості з
відшкодування основного розміру
пенсій та витрат на виплату та доставку
зазначених пенсій, виплачених ОСОБА_3
та ОСОБА_2 за період з жовтня 2013 року по
грудень 2013 року у розмірі 1127, 25 грн.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки Донецької області підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51,
56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в Червоногвардійському районі
м. Макіївки Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки про стягнення суми
заборгованості по відшкодуванню
пенсій за період з жовтня 2013 року по
грудень 2013 року у розмірі 1285, 83
задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Червоногвардійському районі м.
Макіївки суму заборгованості з жовтня
2013 року по грудень 2013 року у розмірі 1127,
25 грн. (одна тисяча сто двадцять сім
гривень двадцять п'ять копійок).

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті 12 лютого
2014 року.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Троянова О.В.