Справа № 802/338/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 лютого 2014 р.
Справа № 802/338/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жернакова М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Дмитрука В. В.,

представника позивача:
ОСОБА_1,

представника відповідача:
Загороднього В. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до: управління Укртрансінспекції у
Вінницькій області

про: визнання незаконними та
скасування постанов про застосування
адміністративно-господарського штрафу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3, позивач) з
адміністративним позовом до
управління Укртрансінспекціїї у
Вінницькій області (відповідач).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що на підставі акта перевірки
від 22.01.2014 року № 004086 відповідач
прийняв постанови, якими застосував
адміністративно-господарські штрафи.
Позивач вважає, що в управління
Укртрансінспекціїї у Вінницькій
області взагалі не було жодних
законних підстав на проведення
перевірки. На думку позивача, висновки
про відсутність необхідних документів,
викладені в акті перевірки, не
відповідають дійсності та є
надуманими, оскільки такі документи
відповідачем не запитувалися. Відтак,
ФОП ОСОБА_3 вважає, що постанови про
застосування до нього
адміністративно-господарського штрафу
прийняті з порушенням норм
національного законодавства, а тому
підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримав, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві, та просив
суд задовольнити позовні вимоги
повністю.

Відповідач надав письмові заперечення
проти адміністративного позову (вх. №
3241 від 18.02.2014 року), згідно з якими
зазначає, що оскаржувані постанова
прийнята у відповідності до Закону
України "Про автомобільний транспорт"
та Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
а посадові особи Укртрансінспекції
здійснили перевірку і притягли до
відповідальності позивача з
додержанням відповідної процедури.
Таким чином, відповідач вказує на
правомірність прийнятих постанов та
відсутність підстав для їх скасування.
В судовому засіданні представник
відповідача підтримав заперечення та
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд установив такі фактичні обставини.

З 21.01.2014 року по 22.01.2014 року відповідно
до завдання на перевірку від 20.01.2014 року
№ 000767 уповноважені особи управління
Укртрансінспекції у Вінницькій
області провели перевірку дотримання
ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства про
автомобільний транспорт.

За результатами перевірки був
складений акт від 22.01.2014 року № 004086, в
якому зафіксовано порушення, що
виразилось у наданні послуг з
вантажних перевезень згідно з
товарно-транспортними накладними, без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтею 48 Закону України
від 05.04.2001 року № 2344-III "Про
автомобільний транспорт", а саме
дозволу на перевезення вантажів з
перевищенням великовагових
(великогабаритних) параметрів або
документів про внесення платежу за
проїзд великовагових
(великогабаритних) транспортних
засобів. На вказаний акт позивач надав
письмові заперечення від 23.01.2014 року.

На підставі акта перевірки та за
наслідками розгляду справи про
порушення позивачем законодавства про
автомобільний транспорт відповідач
28.01.2014 року прийняв постанови №№ 011876,
011877, 011878, 011879, 01880, 011881 про застосування
до ФОП ОСОБА_3
адміністративно-господарського
штрафу.

Не погодившися з висновками акта
перевірки, вважаючи постанови про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
протиправними, позивач звернувся до
суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з такого.

Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень регулюються
Законом України від 5 квітня 2001 року №
2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт".

Органами державного контролю на
автомобільному транспорті, відповідно
до приписів пункту 3 Постанови Кабінету
Міністрів України 08 листопада 2006 року
№ 1567 "Про затвердження Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті" (далі -
Порядок) є Укртрансінспекція, її
територіальні органи - управління в
Автономній Республіці Крим, обласні,
Київське та Севастопольське міські,
районні управління.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про автомобільний транспорт" та п. 4
Порядку державний контроль
автомобільних перевізників
здійснюється шляхом проведення
планових, позапланових і рейдових
перевірок.

Відповідно до п. 20 Порядку виявлені під
час перевірки порушення вимог
законодавства та норм і стандартів
щодо організації перевезень
автомобільним транспортом
зазначаються в акті з посиланням на
порушену норму.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України
"Про автомобільний транспорт" за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються санкції за надання
послуг з перевезень пасажирів та
вантажів без оформлення документів,
перелік яких визначений статтями 39 та 48
цього Закону, - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" у разі
перевезення вантажів з перевищенням
габаритних або вагових обмежень
обов'язковим документом, також є
дозвіл, який дає право на рух
автомобільними дорогами України,
виданий компетентними уповноваженими
органами, або документ про внесення
плати за проїзд великовагових
(великогабаритних) транспортних
засобів, якщо перевищення вагових або
габаритних обмежень над визначеними
законодавством становить менше семи
відсотків.

Підставою для прийняття оскаржуваних
постанов, як пояснив представник
відповідача, стало порушення ФОП
ОСОБА_3 законодавства про
автомобільний транспорт,
відповідальність за яке передбачена
абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт", а саме:
перевезення вантажів з перевищенням
габаритних або вагових обмежень без
дозволів, який є обов'язковим
документом, який дає право на рух
автомобільними дорогами України,
виданий компетентними уповноваженими
органами.

Надаючи оцінку оскаржуваним
постановам, суд зазначає, що при
прийнятті рішення, вчинені певних дій
відповідач як суб'єкт владних
повноважень повинен враховувати як
обставини, на обов'язковість
урахування яких прямо вказує закон, так
і інші обставини, що мають значення у
конкретній ситуації. Для цього він має
ретельно зібрати і дослідити
матеріали, що мають доказове значення у
справі, наприклад, документи, пояснення
осіб, тощо. Суб'єкт владних повноважень
повинен уникати прийняття
невмотивованих висновків,
обґрунтованих припущеннями, а не
конкретними обставинами.

Однак, як зазначив позивач, вказані
вище дозволи та документи управлінням
Укртрансінспекції у Вінницькій
області офіційно не запитувались, На
запитання суду на підставі чого
відповідач дійшов висновку про
відсутність у позивача дозволів на
перевезення вантажів з перевищенням
габаритних або вагових обмежень
представник відповідача відповіді
надати не зміг.

Крім того, як з'ясувалося під час
розгляду адміністративної справи,
відповідач переклав тягар доказування
відсутності порушень Закону України
"Про автомобільний транспорт" на самого
позивача, що суперечить принципу
презумпції невинуватості, істотною
ознакою якого є те, що ніхто не
зобов'язаний доводити свою
невинуватість у вчиненні
протиправного діяння. З цього випливає,
що обов'язок доводити вину особи
покладається на обвинувача, тобто на
органи та посадових осіб, які
встановили факт скоєння протиправного
вчинку і порушили провадження в справі.
Це означає також неможливість
перекладання ініціативи в дослідженні
всіх обставин справи на осіб, що
притягуються до відповідальності.

Також суд вважає, що відповідач порушив
порядок розгляду справи про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт.

Так, згідно з п.п. 25-27 Порядку справа про
порушення розглядається в органі
державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення. Справа про порушення
розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. Про час і місце
розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням. У разі неявки
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання справа про порушення
розглядається без її участі.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач був повідомлений, що справа
про порушення законодавства про
автомобільний транспорт буде
розглядатися 27.01.2014 року з 11 до 17 год. Як
встановив суд, представник позивача
прибув на розгляд справи, однак з
незалежних від нього причин розгляд
справи був відкладений на 28.01.2014 року.
При цьому, як пояснив представник
позивача в судовому засіданні,
з'явившись вчасно на розгляд справи
28.01.2014 року, він отримав уже виготовлені
копії постанов про застосування
адміністративно-господарського
штрафу. Вказане не зміг спростувати
представник відповідача в судовому
засіданні. Таким чином, оскаржувані
постанови прийняті без забезпечення
права позивача на участь у розгляду
його справи, внаслідок чого
позивача було позбавлено можливості
надати будь-які пояснення по факту
вчиненого порушення.

Виникають також сумніви щодо підстав
проведення перевірки позивача, за
результатами якої прийняті
оскаржувані постанови.

Представник відповідача зазначив, що
перевірка проводилася на підставі
окремого доручення голови Державної
інспекції України з безпеки на
наземному транспорті.

Згідно з п. 7 Порядку позапланова
перевірка проводиться на підставі
заяви (повідомлення у письмовій формі)
про порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт.

Відтак, вказаними нормами чітко
визначено, що підставою для перевірки
має бути заява (повідомлення у
письмовій формі) про порушення певним
суб'єктом господарювання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт.

Однак, наказ № 8 від 20.01.2014 року не
містить жодних посилань на підстави
для проведення позапланової перевірки,
в тому числі і на заяви про порушення
ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства про
автомобільний транспорт. В окремому
дорученні, на яке посилається
представник відповідача, також
відсутня інформація про порушення
позивачем вимог законодавства про
автомобільний транспорт.

Крім того, наказ № 8 від 20.01.2014 року був
виданий на проведення позапланової
перевірки, а направлення на перевірку
№ 000767 від 20.01.2014 року, оформлене на
підставі вказаного вище наказу, було
видане для проведення комплексної
перевірки.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що
планова перевірка суб'єкта
господарювання проводиться органом
державного контролю згідно з
квартальним планом, який
затверджується Укртрансінспекцїєю.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що
планова перевірка проводиться
комплексно не частіше одного разу на
рік.

З вказаних норм випливає висновок, що
комплексна перевірка відноситься до
планових перевірок.

Тобто, наказ було видано на проведення
позапланової перевірки, а направлення
видане для проведення комплексної
(планової) перевірки, що суперечить
порядку Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, відповідач покладеного на нього
обов'язку щодо доведення правомірності
прийнятих постанов не виконав,
натомість, суд встановив, що оскаржені
постанови прийняті з порушенням права
позивача на участь у процесі їх
прийняття та не відповідають критеріям
добросовісності, розсудливості рішень
відповідача як суб'єкта владних
повноважень, отже підлягають
скасуванню як протиправні.

За таких обставин позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

При цьому, приймаючи вказане рішення,
суд керується п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України,
відповідно до якого у разі задоволення
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень та про скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 28.01.2014 року № 011881, № 011880, № 011879, №
011878, № 011877, № 011876.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жернаков Михайло
Володимирович