Справа № 1051/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2010 р. справа № 2а-317/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Дадим Ю.М.
Руденко М.А.

розглянувши у письмовому
провадженні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Головного
управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації

на постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 2009 року у справі
№ 2а-317/09 за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації,
треті особи: управління праці та
соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області, Центр по
нарахуванню і виплаті допомог та
здійсненню контролю за правильністю
призначення та виплати пенсій і
цільових грошових допомог, про
стягнення заборгованості по щорічній
разовій грошовій допомозі до 5 травня,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом в якому
посилався на те, що він має статус
учасника бойових дій та є інвалідом
війни 1 групи. Відповідно до ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального
захисту»щорічно до 5 травня інвалідам
війни І групи виплачується разова
грошова допомога у розмірі десяти
мінімальних пенсій за віком. Фактично
за 2007, 2008 та 2009 роки грошова допомога,
всупереч Конституції України, Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
виплачувалась не в повному обсязі.
Заборгованість з виплати разової
грошової допомоги за 2007-2009 роки
відповідач в добровільному порядку не
сплачує. З цих підстав, позивач просив
суд визнати неправомірною
бездіяльність відповідача, яка полягає
у невиплаті в 2007-2009 роках щорічної
разової допомоги до 5-го травня
відповідно до вимог Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», зобов'язати
відповідача нарахувати та сплатити
невиплачену щорічну разову грошову
допомогу.

Постановою Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 2009 року
адміністративний позов задоволено, а
саме поновлено позивачу процесуальний
строк звернення до суду; визнано
протиправною бездіяльність
відповідача щодо не призначення
позивачу щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня як інваліду війни 1
групи та учаснику бойових дій у
відповідних розмірах згідно Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»за
2007-2009 роки; стягнуто з відповідача на
користь позивача недоплачену суму
разової щорічної грошової допомоги до 5
травня за період з 2007 по 2009 роки у сумі
12370грн.

Не погодившись з постановою суду
Головне управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації звернулося з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у задоволені
позову.

В судове засідання сторони, які
належним чином повідомлення про час та
місце розгляду справи, не з'явились,
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю до суду не надходило, у
зв'язку з чим справу розглянуто в
порядку письмового провадження
відповідно до вимог ч.1 ст.197 КАС
України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга Головного
управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач є
інвалідом війни І групи і має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни-інвалідів
війни, що підтверджується посвідченням
серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Відповідно до п.27 ст..13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»»щорічно до 5
травня інвалідам війни І групи
виплачується разова грошова допомога у
розмірі десяти мінімальних пенсій за
віком.

За період 2007-2009 років позивач отримав
разову грошову допомогу у значно
менших розмірах, ніж ті, що встановлені
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Спірні правовідносини між сторонами
виникли з приводу застосування норм
законодавства, які регулюють порядок
та розміри виплат разової грошової
допомоги особам, що мають статус
інвалідів війни.

Так, позивач, вказуючи на
неправомірність дій відповідача,
посилався на те, що розмір сум, які
підлягають до сплати, повинні
розраховуватися у відповідності до п.27
ст..13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Головне управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації, зокрема, вказувало на
те, що разова грошова допомога має
виплачуватися відповідно до вимог
Законів України Про Державний бюджет
на відповідні роки та у розмірах, які
встановлено Постановами КМУ.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
розміри грошової допомоги, які
визначено Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»не можуть
змінюватися іншими Законами України
або постановами КМУ.

В той же час, судом першої інстанції не
враховано, що відповідно до ч.3 ст.2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1. на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України; 2. з використанням
повноважень з метою, з якою ці
повноваження надані; 3. обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4. безсторонньо
(неупереджено); 5. добросовісно; 6.
розсудливо; 7. з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8.
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи й цілями, на
досягнення яких спрямовано це рішення
(дія); 9. з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10.
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У спірних правовідносинах суду першої
інстанції слід було з'ясувати чи
вчинені дії відповідача, які полягають
у нарахуванні та виплаті позивачу як
інваліду війни 1 групи разової грошової
допомоги за 2008 - 2009 роки, на підставі та
у спосіб, що передбачені законами
України.

Тобто, визначальними обставинами, для
вирішення заявленого спору, з огляду на
вимоги ст..19 Конституції України, є
правомірність дій відповідача.

Відповідно до п.27 ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»щорічно до 5
травня інвалідам війни І групи
виплачується разова грошова допомога у
розмірі десяти мінімальних пенсій за
віком.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»та Законом України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»визначено
інші розміри разової грошової
допомоги, яка підлягає сплаті до 5
травня інвалідам війни.

Судом встановлено та не заперечувалось
сторонами, що за оскаржуваний період
позивачу було сплачено щорічну
одноразову грошового допомогу, як
інваліду війни, в строк до 05 травня
кожного року у розмірах визначених
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», Законом України
«Про Державний бюджет України на 2008
рік». Так, грошову допомогу за 2007 рік
позивачу сплачено у квітні 2007 року у
розмірі 450грн., грошову допомогу за 2008
рік сплачену у квітні 2008 року у розмірі
500грн.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. визнано неконституційними
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
якими було встановлено інші розміри
щорічної допомоги інвалідам війни ніж
ті, які передбачено Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008р. визнано неконституційними
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було встановлено інші розміри щорічної
допомоги інвалідам війни ніж ті, які
передбачено Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Відповідно до ст..152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно зі ст..22 Закону України «Про
Конституційний суд України»рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами.

Отже, з дня ухвалень Рішень
Конституційним Судом України, тобто з
09.07.2007р. та 22.05.2008р., відповідач мав
керуватися положеннями ст..13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Як вбачається з наданих довідок
грошову допомогу за 2007 рік позивачу
сплачено у квітні 2007 року, грошову
допомогу за 2008 рік сплачену у квітні 2008
року, тобто грошова допомога сплачена у
2007 та 2008 році до дня ухвалення
Конституційним Судом України
зазначених рішень.

Таким чином, на час здійснення виплат
разової грошової допомоги за період 2007
та 2008 років відповідач діяв на
підставах та у спосіб, що були
передбачені Законом України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»та
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік», оскільки на час
здійснення таких виплат положення
зазначених Законів не були визнані
неконституційними, а відтак дії
відповідача не можливо вважати
неправомірними.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
безпідставно визнав неправомірними
дії відповідача та стягнув з
останнього заборгованість по виплаті
допомоги у вказаний період, у зв'язку з
чим постанова суду в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нової, про відмову у задоволенні
позовних вимог за 2007 -2008 рік.

В той же час, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на отримання разової грошової
допомоги за 2009 рік у розмірах, які
визначено п.27 ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

У 2009 році розмір разової грошової
допомоги, який визначено п.27 ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», не
змінювався.

Отже, при нарахуванні разової грошової
допомоги у 2009 році відповідач мав
керуватися вимогами зазначеного
Закону.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009
рік»надано право Кабінету Міністрів
України у 2009 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Таким чином, у 2009 році Кабінет
Міністрів України мав право
встановлювати розмір соціальних
виплат, але лише таких соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати.

Розмір разової грошової допомоги, який
передбачено п.27 ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», визначається
залежно від розміру мінімальної пенсії
за віком.

Таким чином, у 2009 році Кабінету
Міністрів України не було надано право
щодо встановлення розміру разової
грошової допомоги, яка виплачується до
5 травня інвалідам війни.

Отже, до спірних правовідносин не
підлягає застосуванню постанова КМУ
від 18.03.2009р. №211 «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2009
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»та про «Жертви
нацистських переслідувань», якою
визначено розмір виплат разової
грошової допомоги до 5 травня, оскільки
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
разової грошової допомоги, слід
керуватися Законом (Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 18.03.2009р. №211).

Таким чином, висновки суду першої
інстанції в цій частині є
обґрунтованими і доводами апеляційної
скарги відповідача не спростовуються.

В той же час, суд повинен був не
стягувати недоплачену допомогу, а
зобов'язати Головне управління праці
та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації здійснити її
перерахунок і виплату, оскільки кошти,
які підлягають виплаті позивачу не є
власністю відповідача, а виділяються
державою централізовано.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відповідача задовольнити частково,
постанову суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог за
2007-2008 роки скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову в цій частині, а постанову суду в
частині задоволених вимог за 2009 рік
змінити, зазначивши спосіб захисту
порушеного права у вигляді
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та забезпечити виплату
недоплаченої разової грошової
допомоги.

На підставі викладеного, керуючись п.2, 3
ч.1 ст.198, ст..ст.201, 202, 205, 207 КАС України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
обласної державної адміністрації
задовольнити частково.

Постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 2009 року у справі
№ 2а-317/09 в частині визнання дій
неправомірними та стягнення разової
грошової допомоги до 5 травня за 2007, 2008
рік -скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

Постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 2009 року у справі
№ 2а-317/09 у частині задоволених позовних
вимог за 2009 рік змінити, виклавши абзац
3 резолютивної частини в наступній
редакції:

«зобов'язати Головне управління
праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації нарахувати та виплатити
ОСОБА_1 суму разової грошової допомоги
до 5-го травня за 2009 рік у відповідності
з вимогами ст.13 «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», з розрахунку 10-ми мінімальних
пенсій за віком, встановленому Законом
України «Про державний бюджет України
на 2009 рік», з урахуванням сум, що ним
отримані у вказаний період.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили відповідно до ч.5
ст.254 КАС України, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом
двадцяти днів.

Головуючий
Я. В. Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

М.А. Руденко