Справа № 2а-17642/12/2670
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Винокуров
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби,
третя особа - Державна казначейська
служба України про визнання
протиправною та скасування постанови
державного виконавця, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
липня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до
Державної виконавчої служби, за участю
третьої особи - Державної
казначейської служби України, в якому
просив визнати протиправною та
скасувати постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 11.10.2012 року ВП №15845707
про повернення виконавчого документа
стягувачу.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
липня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
встановлення нормативно-правовими
актами нового порядку виконання
судового рішення шляхом безспірного
списання коштів з бюджетної установи
органами Державного казначейства
України є законом встановленою
обставиною, яка виключає можливість
виконання відповідного рішення
органами державної виконавчої служби.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що на
підставі виконавчого листа № 2-25/2007 від
23.10.2009 року, виданого Ківерцівським
районним судом Волинської області,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Департаменту Державної виконавчої
служби Калевичем В.А. було відкрито
виконавче провадження № 15845707 на
виконання рішення названого суду, яким
зобов'язано Державне казначейство
України за рахунок коштів державного
бюджету відшкодувати ОСОБА_2 моральну
шкоду в сумі 500 грн. у зв'язку із
незаконним притягнення до
адміністративної відповідальності.
Зазначеною постановою боржнику надано
семиденний строк для добровільного
виконання рішення з моменту її
отримання.

Листом від 10.12.2009 року за № 18-13-04/7358-21997
Державне казначейство України
повідомило державного виконавця, що
відповідно до п.12 постанови КМ України
від 09.07.2008 року № 609 «Про затвердження
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів з рахунків, на яких
обліковуються кошти державного та
місцевих бюджетів, або бюджетних
установ», у разі надходження постанови
державного виконавця про відкриття
виконавчого провадження, виконавчого
документа та оформленої у двох
примірниках платіжної вимоги, Державне
казначейство здійснює безспірне
списання коштів, які належать до
загальнодержавних видатків державного
бюджету в межах бюджетних призначень,
установлених законом про державний
бюджет за відповідною програмою
загальнодержавних видатків. У зв'язку з
чим, питання щодо перерахування коштів
на користь ОСОБА_2, відповідно до
виконавчого листа Ківерцівського
районного суду Волинської області від
23.10.2009 № 2-25/2007, буде вирішено лише у разі
надходження вищезазначених
документів.

У лютому 2010 року державний виконавець в
рамках вищевказаного виконавчого
провадження звертався до
Ківерцівського районного суду
Волинської області із заявою про
встановлення способу і порядку
виконання рішення шляхом заміни
зобов'язання Державного казначейства
України за рахунок коштів державного
бюджету відшкодувати ОСОБА_2 моральну
шкоду в сумі 500 грн. стягненням з
боржника зазначеної суми. У зв'язку із
вказаною заявою, постановою від 13.02.2010
року виконавче провадження, на
підставі п. 1 ст. 35, ст. 36 Закону України
«Про виконавче провадження» (в
редакції закону станом на момент
виникнення правовідносин), було
зупинене.

Ухвалою Ківерцівського районного суду
Волинської області від 30.03.2010 року
відмовлено у задоволенні згаданої
заяви державного виконавця з підстав
не доведення заявником наявності
обставин, що могли б утруднити
виконання рішення.

19.07.2010 року виконавче провадження
№15845707 постановою державного виконавця
було поновлене.

Із супровідним листом від 01.12.2011 року
державним виконавцем направлено до
Ківерцівського районного суду
Волинської області заяву про заміну
сторони виконавчого провадження та про
встановлення способу і порядку
виконання рішення. У зв'язку з чим
виконавче провадження № 15845707 було
зупинено постановою від 05.12.2011 року.

Ухвалою Ківерцівського районного суду
Волинської області від 20.01.2012 року
відмовлено державному виконавцю у
задоволенні заяви про заміну сторони
виконавчого провадження та про
встановлення способу і порядку
виконання рішення, з підстав
необґрунтованості заявлених у ній
вимог.

21.09.2012 року виконавче провадження
№15845707 постановою державного виконавця
було поновлене. Зазначену постанову
направлено боржнику.

Листом від 04.10.2012 року №5-12-01/4111-14308
Державна казначейська служба України
повідомила Державну виконавчу службу
України, що виконавчий лист
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 23.10.2009 року №
2-25/2007 підлягає поверненню стягувачу з
метою його подальшого виконання у
спосіб, встановлений п. 7 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного ті місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року № 845.

Після чого державним виконавцем
складено акт від 11.10.2012 року про те, що
виконавчий документ підлягає
поверненню стягувачу для пред'явлення
його у спосіб, встановлений Порядком
виконання рішень про стягнення коштів
державного ті місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року № 845.

Враховуючи зазначені обставини, 11.10.2012
року державним виконавцем, на підставі
п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», була винесена
постанова про повернення виконавчого
документа стягувачу.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів виходить із
наступного.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Частиною 4 наведеної правової норми
встановлено, що про повернення
стягувачу виконавчого документа
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

У мотивувальній частині спірної
постанови державний виконавець
посилається на те, що відповідно до ч. 2
ст. 3 Закону України «Про виконавче
провадження» рішення про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами Державного
казначейства України в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку.

Порядок виконання рішень про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Пунктами 7, 41, 42 вказаного Порядку
визначено механізм стягнення
присуджених коштів з державного
бюджету (місцевих бюджетів) без участі
органів Державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, відповідач
дійшов висновку, що у Державної
виконавчої служби України відсутні
повноваження та способи виконання
рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 11.05.2007 року, на
виконання якого виданий виконавчий
лист № 2-25/2007 від 23.10.2009 року. Відтак, на
підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження»
виконавчий документ підлягає
повернення стягувачу.

Обговорюючи правомірність винесення
спірної постанови відповідачем,
колегія суддів зважає на викладені у
мотивувальній частині цієї постанови
доводи, а також на приписи пункту 3
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845,
згідно з яким рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства.

Тобто, внаслідок змін, внесених до
Закону України «Про виконавче
провадження» та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб) Законом
України від 04.11.2010 року № 2677-VI, та
прийняттям Кабінетом Міністрів
України постанови від 03.08.2011 року № 845,
встановлено порядок виконання судових
рішень про стягнення коштів з
державного та місцевих бюджетів та
бюджетних установ без участі органів
державної виконавчої служби, а за
участю органів Державного
казначейства України.

Враховуючи покликання апелянта на те,
що на час звернення його до державної
виконавчої служби наведені вище
юридичні норми не діяли, колегія суддів
зауважує, що за загальновизнаним
принципом права закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі. Цей принцип
закріплений у частині першій ст. 58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

З огляду на наведене, колегія суддів
зазначає, що оскільки до набрання
чинності постанови КМ України від
03.08.2011 року № 845 рішення Ківерцівського
районного суду Волинської області від
11.05.2007 року, на виконання якого виданий
виконавчий лист № 2-25/2007 від 23.10.2009 року,
виконано не було, відповідно виконавче
провадження продовжувалось, державний
виконавець повинен керуватись
нормативно-правовими актами, чинними
на час вчинення окремої виконавчої дії,
тобто з урахуванням відповідних
законодавчих змін.

Тому, судова колегія погоджується із
висновком суду першої інстанції в тому,
що постанова державного виконавця про
повернення виконавчого документа
стягувачу від 11.02.2013 винесена на
законних підставах, а державний
виконавець діяв в межах повноважень та
у спосіб, передбачений Законом України
«Про виконавче провадження».

Окрім того, місцевим судом правильно
відзначено, що згідно ч. 5 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею (в тому числі на підставі п. 9 ч. 1
ст. 47 цього Закону), не позбавляє його
права повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Тобто, наразі не існує правових
перешкод для подачі позивачем
виконавчого документа для виконання
органами казначейства у відповідності
до Порядку виконання рішень про
стягнення коштів з державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
року № 845.

Також, колегія суддів не приймає
покликання апелянта на те, що державний
виконавець зобов'язаний був самостійно
направити виконавчий лист за
належністю, адже такий обов'язок
встановлений після внесення змін до
вказаного Порядку, що пов'язані з
набранням чинності Законом України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», тобто у 2013 року, в той
час як спірна постанова винесена 11.10.2012
року.

Отже, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому скарга
задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М