Справа № 2а-3015/09/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 р.
Справа № 39069/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління пенсійного Фонду
України в Галицькому районі м.Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2011 року у справі за позовом Управління
пенсійного Фонду України в Галицькому
районі м.Львова до Підрозділу
примусового виконання рішень Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області, стягувача ОСОБА_1 про визнання
дій неправомірними та скасування
постанов про відкриття виконавчого
провадження від 17.03.2009 року,-

В С Т А Н О В
И Л А:

29.04.2009 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання дій визнання
дій неправомірними та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 17.03.2009 року ВП №11861246; ВП
№11861179; ВП №11859332.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у
відповідача не було правових підстав
для винесення трьох постанов про
відкриття виконавчого провадження по
виконанню одного судового рішення по
справі № 2а-180/07, оскільки ст. 258 КАС
України передбачено, що за кожним
судовим рішенням, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
за заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, видається один виконавчий
лист. Також вказують на те, що у
виконавчому листі не зазначено
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності боржника а
також ідентифікаційний код стягувача.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що ст. 258 КАС України передбачено, що
за кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, видається
один виконавчий лист.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги не підтверджені матеріалами
справи, та не доведені у судовому
засіданні.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що Сихівським
районним судом м.Львова 11.12.2008р. видано
виконавчі листи у справі № 2а-180/07
згідно Постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.09.2008 року. На підставі цього
відповідачем винесено постанови про
відкриття виконавчого провадження від
17.03.2009 року ВП №11861246; ВП №11861179; ВП
№11859332. В даних постановах в графі назва
документу вказано - виконавчий лист №
2а-180/07 виданий 11.12.2008 року, в графі
стягувач - ОСОБА_1, в графі боржник -
Управління Пенсійного Фонду України в
Галицькому районі м.Львова.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно до ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів, що
видаються судами.

Стаття 18 вказаного Закону вказує на те,
що державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа: за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення,
зазначеного в ст..3 цього Закону.

Згідно ст.24 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобовязаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк предявлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом.

Згідно ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі повинні бути зазначені
найменування, місцезнаходження,
ідентифікаційний код субєкта
господарської діяльності стягувача
(для юридичних осіб), а також інші
відомості, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ та які можуть сприяти
примусовому виконанню.

В порядку, передбаченому ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі: пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 3 цього Закону;
якщо рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної сили, крім випадків, коли воно
у встановленому законом порядку
допущено до негайного виконання;
пред'явлення виконавчого документа до
органу державної виконавчої служби не
за місцем або підвідомчістю виконання
рішення; якщо не закінчилася
відстрочка виконання рішення, надана
судом, яким постановлено рішення; у
разі невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 19 цього Закону; наявності інших
обставин, передбачених законом, які
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Колегія судів зазначає, що покликання
апелянта на те що виконавчий документ
не відповідає вимог ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження», у
виконавчому листі не зазначено
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності боржника а
також ідентифікаційний код стягувача,
є безпідставним, оскільки відсутність
даних про ідентифікаційні номер
стягувача чи боржника може бути
усунута в процесі виконавчого
провадження без скасування постанови
про відкриття виконавчого провадження.

Щодо покликання апелянта про не
реагування державним виконавцем на
видачу трьох виконавчих листів за
одним судовим рішенням, колегія суддів
погоджується з думкою суду першої
інстанції про те, що в жодному
нормативно-правовому акті, і в Законі
України «Про виконавче провадження» -
державному виконавцю не надано
повноважень щодо контролю за
дотриманням судами ст. 258 КАС України.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку, відтак подана
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1 ч.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного Фонду України в Галицькому
районі м.Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 22
березня 2011 року у справі №2а-3015/09/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний