Справа № 0907/7476/12, 2а-0907/1573/12
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.
Справа № 876/6885/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва
М.В.,

суддів Шавеля Р.М.,
Савицької Н.В.,

за участю секретаря Губач
Х.І.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 10.10.2012 р.
у справі № 0907/7476/2012 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську про визнання
неправомірними дій щодо зменшення
розміру пенсії, стягнення
недоотриманої пенсії та зобов'язання
виплачувати пенсію,

встановив:

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 10.10.2012 р. у справі №0907/7476/12,
2а-0907/1573/12 за позовом ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську про визнання
неправомірними дій щодо зменшення
розміру пенсії, стягнення
недоотриманої пенсії та зобов'язання
виплачувати пенсію у розмірі 3141,10 грн. у
позові було відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі апелянт просить
постанову скасувати та задовольнити
позов. Апеляційна скарга мотивована
тим, що представник позивача не був
належно повідомлений про час та місце
розгляду справи і тому був відсутній у
судовому засіданні. Посилається на
помилкову оцінку обставин справи,
зокрема, враховуючи, що пенсія
померлого ОСОБА_3 становила 6282,19 грн., в
силу ч. 1 ст. 37 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» їй належить пенсія у
зв'язку із втратою годувальника в сумі
3141,10 грн., у той час як за грудень 2011 р. та
січень 2012 р. їй нараховано пенсію в
розмірі 3012 грн., а з лютого 2012 р.
скаржник почала отримувати 1549,90 грн.
пенсії. Посилається на ненадання своєї
згоди на врахування заробітної плати
(доходу) за відповідні періоди
страхового стажу із застосуванням
показника середньої заробітної плати,
який враховувався під час призначення
попереднього виду пенсії, що
унеможливлює застосування норми п. «б»
ч. 3 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
із наведених у ній мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача, представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та апеляційну скаргу в межах наведених
у ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером та
отримувала пенсію за віком з 06.05.2004 р.
18.11.2011р. скаржник звернулась до УПФ в м.
Івано-Франківську із заявою про
переведення її з пенсії за віком на
пенсію по втраті годувальника, у
зв'язку з смертю її чоловіка - ОСОБА_3

При переведенні пенсії за віком на
пенсію у зв'язку із втратою
годувальника у 2011 році було
застосовано показник середньої
заробітної плати за 2010 рік 1982,63 грн.,
тобто застосовано показник пенсійної
справи ОСОБА_3 і встановлено розмір
пенсії 3011,97 грн.

У зв'язку із пенсійною реформою та
змінами, які відбулись з прийняттям
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», який
набрав чинності 01.10.2011 р., і згідно із
яким переведення з одного виду пенсії
на інший здійснюється з дня подання
заяви на підставі документів про
страховий стаж, заробітну плату (дохід)
та інших документів, що знаходяться на
час переведення з одного виду пенсії на
інший в пенсійній справі, в частині
визначення заробітку було змінено
порядок визначення заробітної плати
при переведенні з одного виду пенсії на
інший. У зв'язку із цим, у лютому 2012 року
пенсійну справу приведено до норми і
застосовано показник пенсійної справи
скаржника із розрахунку середньої
заробітної плати за 2006 рік 928,81 грн.,
розмір пенсії встановлено 1548,57 грн.

Зазначені обставини сторонами не
заперечувались і були повно і належно
встановлені судом першої інстанції.

Скаржник посилається на ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
із якою пенсія у зв'язку із втратою
годувальника призначається у розмірі:
на одного працездатного члена сім'ї - 50%
пенсії за віком померлого
годувальника; на двох та більше
непрацездатних членів сім'ї - 100% пенсії
за віком померлого годувальника, що
розподіляється між ними рівними
частинами.

Відповідно до ч.1 статті 10 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» особі,
яка має одночасно право на різні види
пенсії (за віком, по інвалідності, у
зв'язку з втратою годувальника),
призначається один із цих видів пенсії
за її вибором.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
підставно виходив зі змісту вказаної
норми та констатував, що нею
регулюються відносини при первинному
призначенні пенсії, а оскільки спірні
відносини між сторонами склались щодо
правильності обчислення вже
призначеної пенсії у зв'язку із зміною
її виду за заявою скаржника, правильно
зазначив, що вказана норма не регулює
спірних відносин.

Згідно з п. «б» ч. 3 ст. 45 вказаного
Закону при переведенні з одного виду
пенсії на інший за бажанням особи може
враховуватись заробітна плата (дохід)
за періоди страхового стажу, зазначені
в ч. 1 ст. 40 цього Закону із
застосуванням показника середньої
заробітної плати (доходу), який
враховувався під час призначення
(попереднього перерахунку)
попереднього виду пенсії заявника.
Посилання скаржника на те, що такої
згоди вона не надавала, не доведено
суду у встановленому порядку належними
доказами при тому, що переведення
пенсії з одного виду на інший
здійснювалось за заявою самого
скаржника. Окрім того, зазначена норма
містить посилання на бажання заявника
на переведення пенсії з одного виду на
інший, а не на вибір чинників, що
впливають на обчислення розміру
пенсії.

Відтак, висновки суду першої інстанції
відповідають закону і матеріалам
справи. Вимога ж скаржника про
зобов'язання відповідача щомісячно
сплачувати пенсію у розмірі 3141,10 грн.,
окрім іншого, спрямована на майбутнє,
до настання відповідного
стверджуваного порушення права.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.
Скаржник у встановленому законом
порядку не довів наявність
передбачених законом підстав для
скасування постанови суду, не надав
інших доказів, які б не подавались суду
першої інстанції з обґрунтуванням
неможливості їх подання такому суду.

Враховуючи наведене, судове
рішення відповідає закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 10.10.2012 р.
у справі № 0907/7476/2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно після проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили, а уразі складення такої
в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Савицька Н.В.

Повний текст ухвали складений 17.02.2014
року.