Справа № 815/197/14
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/197/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року м. Одеса

10:33

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання -
Мураховської А.І.;

представника позивача - Жорняка О.В.
(довіреність від 29.01.2014 року);

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Малого приватного
підприємства «Паллада» до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.12.2013 року №, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області в якому
просив суд визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 20.12.2013 року
№.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне.

В період з 11.11.2013 року по 29.11.2013 року
співробітники Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області Юреско
Л.Ф., Войтенко С.В., Кадієвський Д.А.,
Слободинюк І.І., Овчаренко Н.А.,
Смертенюк Д.М. провели планову виїзну
документальну перевірку Малого
приватного підприємства «Паллада» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2012 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2012 року
31.12.2012 року.

За результатами цієї перевірки 06.12.2013
року відповідач склав акт №
1074/22-01-18/25037369, яким встановлені
порушення позивачем:

- п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 253284,00 грн., у тому
числі: за 2 квартал 2012 року - 86223,00 грн., за
3 квартал 2012 року - 47062,00 грн., за 4 квартал
2012 року - 119999,00 грн.;

- пп.164.1.13 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1
п.168.1 ст.168, абз.а п.171.2 ст.171, п.177.8 ст.177
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб у сумі 668,40 грн.

На підставі цього акту перевірки
відповідач прийняв податкове
повідомлення - рішення:

- від 20.12.2013 року № , яким
позивачеві, за порушення п.138.2 ст.138,
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 379926,00
грн., у тому числі за основним платежем
253284,00 грн. та за штрафними (фінансовими
санкціями) 126642,00 грн.

Позивач не погоджується з податковим
повідомленням - рішенням
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області та вважає його
незаконним, винесеним з порушенням
норм чинного законодавства та таким, що
належить до скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві (а.с.3-11).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце судового засідання повідомлявся
належним чином та своєчасно (а.с.227).
Через канцелярію суду надіслав
клопотання про розгляд справи за його
відсутністю (а.с.223).

Суд, з урахуванням думки представника
позивача, згідно з ч.4 ст.128 КАС України
ухвалив розглянути дану
адміністративну справу за відсутності
представника відповідача за наявними
доказами в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані письмові
докази, перевіривши матеріали справи, а
також проаналізувавши законодавство,
яке регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов належить задовольнити. Свій
висновок суд вмотивовує наступним
чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство «Паллада»
зареєстроване виконавчим комітетом
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області 18.04.2000 року за №
0000362 відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 № 238284 (а.с.13).

Позивач зареєстрований та перебуває
на обліку в Білгород-Дністровській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області як
платник податків.

На підставі направлень на перевірку
від 08.11.2013 року №254/22, №255/1602, №256/22,
№257/1602, №258/1701, №259/1102 (а.с.198-205), Наказів
від 24.10.2013 року №323 (а.с.195) та від 21.11.2013
року №384 (а.с.196-197), в період з 11.11.2013 року
по 29.11.2013 року співробітники
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області провели планову
виїзну документальну перевірку Малого
приватного підприємства «Паллада» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2012 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2012 року
31.12.2012 року.

За результатами цієї перевірки 06.12.2013
року відповідач склав акт №
1074/22-01-18/25037369 про результати планової
виїзної документальної перевірки
Малого приватного підприємства
«Паллада», , з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2012 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2012 року
31.12.2012 року (а.с.18-42).

В акті перевірки встановлені наступні
порушення з боку позивача:

- п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 253284,00 грн., у тому
числі: за 2 квартал 2012 року - 86223,00 грн., за
3 квартал 2012 року - 47062,00 грн., за 4 квартал
2012 року - 119999,00 грн.;

- пп.164.1.13 п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1
п.168.1 ст.168, абз.а п.171.2 ст.171, п.177.8 ст.177
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок з
доходів фізичних осіб у сумі 668,40 грн.

12.12.2013 року позивач подав заперечення
на акт перевірки № 1074/22-01-18/25037369 від
06.12.2013 року до Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області (а.с.43-52).

Відповідач рішенням про результати
розгляду заперечення від 17.12.2013 року №
3/15-05-22-01-15 надав відповідь. В
вищезазначеному рішенні відповідач
зазначив, що висновки, викладені в акті
планової виїзної документальної
перевірки № 1074/22-01-18/25037369 від 06.12.2013
року, відповідають вимогам чинного
законодавства (а.с.206-211).

За наслідками перевірки позивача,
податковий орган прийняв податкове
повідомлення-рішення:

- від 20.12.2013 року № , яким
позивачеві, за порушення п.138.2 ст.138,
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у розмірі 379926,00
грн., у тому числі за основним платежем
253284,00 грн. та за штрафними (фінансовими
санкціями) 126642,00 грн. (а.с.53)

Суд вважає, що вказані висновки про
наявність зазначених порушень
податкового законодавства позивачем є
необґрунтованими.

Так, впродовж судового розгляду справи
суд встановив, що в періоді, який
перевірявся, одним із постачальників
Малого приватного підприємства
«Паллада» були ФОП ОСОБА_8 та ПП «Ранг
Плюс».

Між МПП «Паллада» та ФОП ОСОБА_8 було
укладено договір №6 від 01.04.2011 року за
яким продавець продає, а покупець купує
нафтопродукти (а.с.124).

Нафтопродуктами за цим договором є
дизпаливо.

01.04.2011 року МПП «Паллада» та ФОП ОСОБА_8
уклали додаткову угоду до договору №6
від 01.04.2011 року, відповідно до якої
кількість, ціна та сума дизпалива
вказується в кожній накладній (а.с.125).

20.03.2012 року МПП «Паллада» та ФОП ОСОБА_8
уклали додаткову угоду до договору №6
від 01.04.2011 року, відповідно до якої
сторони продовжили термін дії договору
до 31.12.2013 року (а.с.237).

Також, МПП «Паллада» та ПП «Ранг Плюс»
уклали договір постачання
нафтопродуктів №03/12/12 від 03.12.2012 року за
яким продавець зобов'язується передати
у власність, а покупець прийняти та
оплатити нафтопродукти (а.с.119).

Суд встановив, що позивач, на виконання
вищезазначених договорів, здійснював
оплату поставленого товару, відповідно
до наявних в матеріалах справи
платіжних доручень (а.с.76-118), видаткових
та податкових накладних (а.с.75, 120, 126-188),
актами прийому-передачі товарів
(а.с.238-239, 241), що свідчить про реальність
здійснення господарських операцій.

Суд критично ставиться до доводів
відповідача, що позивач не має належним
чином оформлених первинних документів,
в зв'язку з чим неможливо встановити
право позивача на віднесення до складу
валових витрат вартість придбаних
нафтопродуктів у ФОП ОСОБА_8 та ПП «Ранг
Плюс».

Суд встановив, що позивач має право
займатися діяльністю посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту, транспортним обробленням
вантажів, оптовою торгівлею іншими
товарами господарського призначення,
іншою допоміжною діяльністю у сфері
транспорту, іншими видами роздрібної
торгівлі поза магазинами, вантажним
автомобільним транспортом відповідно
до витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.15).

З огляду на те, що за договорами №6 від
01.04.2011 року та №03/12/12 від 03.12.2012 року,
укладеними позивачем з ФОП ОСОБА_8 та ПП
«Ранг Плюс», позивач придбав
нафтопродукти (дизпаливо), суд робить
висновок, що вказані господарські
операції реально пов'язані з його
господарською діяльністю.

Іншими словами, на думку суду,
придбання нафтопродуктів позивачем за
договорами укладеним з ФОП ОСОБА_8 та
ПП «Ранг Плюс», повністю узгоджується,
є логічним та відповідає тому виду
діяльності, яким займається
підприємство позивача.

Суд не погоджується з доводами
відповідача, що товарно-транспортна
накладна єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

З огляду на Податковий кодекс України
суд встановив, що товарно-транспортна
накладна не передбачена в якості
документа за наявності якого
підприємство має право на включення
відповідних сум до складу валових
витрат та податкового кредиту.

Суд наголошує, що відсутність у
позивача товарно-транспортних
накладних не може бути підставою для
виключення витрат на придбання
нафтопродуктів зі складу валових
витрат, оскільки товарно-транспортні
накладні є документом, який
застосовується відправниками та
одержувачами вантажів (товарів) і є
підставою для проведення розрахунків
за договором перевезення, тоді як у
даному випадку не оцінюється
правомірність формування позивачем
валових витрат за операціями з
перевезення товарно-матеріальних
цінностей.

Також, суд зазначає, за наявності
документів, які підтверджують фактичне
отримання позивачем нафтопродуктів
(дизпалива) та використання їх у
власній господарській діяльності, не
надання такого документу як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для висновку про
відсутність підтвердження реальності
здійснення господарських операцій з
придбання цих нафтопродуктів
(дизпалива), оскільки відповідною
транспортною документацією
підтверджуються витрати по
перевезенню вантажів, а не витрати на
придбання нафтопродуктів (дизпалива).

В ході судового розгляду справи суд
встановив, що за отримання зазначених
вище нафтопродуктів позивач з своїми
контрагентами розрахувався, тобто
сторони договору зазнали змін
майнового стану. Даний факт
підтверджується податковими
накладними, які були включені
позивачем у податкову звітність з ПДВ у
періоді, що перевірявся, а також
копіями відповідних документів про
оплату продавцю вартості матеріалів,
які є в матеріалах справи.

На підставі викладених обставин, суд
вважає, що витрати за договорами
укладеним з ФОП ОСОБА_8 та ПП «Ранг
Плюс» позивач правомірно включив до
складу витрат.

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України:
«Витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.138.6 цієї статті собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

З сукупного аналізу вказаних норм
законів суд робить висновок, що до
складу валових можуть бути віднесені
будь-які витрати, здійснені
(нараховані) як компенсація за отримані
платником товари (послуги), пов'язані з
його господарською діяльністю.

З наданих позивачем первинних
документів вбачається, що вказаними
контрагентами надавалися позивачеві
послуги з продажу нафтопродуктів
(дизпалива), а позивач свою чергу
здійснював оплату за ці послуги, що
підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, з огляду на матеріали
справи, за наслідками цих
господарських операцій вказані
контрагенти видали податкові накладні,
які були включені ними у податкову
звітність з ПДВ у періоді, що
перевірявся.

При цьому факт виконання вказаними
контрагентами позивача передбачених
укладеними договорами послуг
підтверджується наданими суду
первинними документами, що знаходяться
в матеріалах справи.

Під час судового розгляду представник
відповідача не надав доказів, які б
спростовували зазначені вище факти.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч.2 ст.72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи викладене вище,
суд встановив, що відповідач всупереч
нормам Податкового кодексу України
безпідставно прийняв спірне податкове
повідомлення-рішення.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 статті 94 КАС України:
«Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідно місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його службова або
посадова особа».

Відповідно до пп. 3 п. 9 розділу
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас п. 19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
р. № 845 встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, орган Державної
казначейської служби України
зобов'язаний стягнути судові витрати
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

В даному випадку стягнення судових
витрат необхідно провести шляхом їх
безспірного списання із рахунка
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області.

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Податковим
кодексом України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71,
86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області від 20.12.2013 року №
, яким Малому приватному
підприємству «Паллада» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в
загальному розмірі 379926 (триста
сімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот
двадцять шість),00 грн., у тому числі за
основним платежем 253284 (двісті п'ятдесят
три тисячі двісті вісімдесят чотири),00
грн. та за штрафними (фінансовими
санкціями) 126642 (сто двадцять шість
тисяч шістсот сорок дві),00 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету
України через Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області на користь
Малого приватного підприємства
«Паллада» суму сплаченого судового
збору в розмірі 229 (двісті двадцять
дев'ять),40 грн.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті
185, частини першої-другої, четвертої
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, сторони які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
дану постанову повністю або частково
шляхом подання апеляційної скарги до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
адміністративний суд першої інстанції,
який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 26
лютого 2014 року.

Суддя
О.Я. Бойко