Справа № 2а-6834/09/1770
Суддя: Савицька Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року м. Львів №
9104/33513/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Савицької Н.В.

суддів:
Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання
: Коцур В.К.

представника позивача:
Никонця Д.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Рівне Державної податкової
адміністрації України на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.04.2010 року
у справі за адміністративним позовом
Рівненської обласної спілки споживчих
товариств до Державної податкової
інспекції у м. Рівне Державної
податкової адміністрації України про
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Рівненська обласна спілка
споживчих товариств з врахуванням
збільшених позовних вимог звернувся в
суд з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівне Державної
адміністрації України про визнання
протиправними податкових
повідомлень-рішень: №/0/23-121, №
/0/23-121 від 21.05.2009р., №
/1/23-121,№/1/23-121 від 09.06.2009р., №
/2, № /2 від 26.08.2009 р., №/3,
№/3 від 22.10.2009р., № /0 від 26.08.2009
р., № /1 від 18.09.2009 р., № /2 від
26.11.2009 р.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.04.2010 р.
позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції,
апелянт Державна податкова інспекція у
м. Рівне Державної податкової
адміністрації України подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
постанова винесена при неповному
з'ясуванні обставин у справі та
невірному застосуванні норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконного рішення, яке
слід скасувати. Зокрема, апелянт
зазначає, що суд першої інстанції не
звернув увагу на ту обставину, що
позивач порушив вимоги п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п.
5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та завищив валові витрати на загальну
суму 1182417 грн. та. п.п. 7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» внаслідок чого безпідставно
відніс до податкового кредиту податок
на додану вартість в загальній сумі 210083
грн.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість постанови суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
08.05.2009р. відповідач Державна податкова
інспекція у м. Рівне провела виїзну
планову документальну перевірку
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства позивачем за
період з 01.04.2006 р. по 31.12.2008р.

Перевіркою встановлено порушення
Рівненською обласною спілкою
споживчих товариств:

-п.п. 5.2.1 п.5.2 п.п.5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» в результаті чого
зменшено від'ємне значення в сумі -1091197
грн. та донараховано податок на
прибуток на суму 22805 грн.

-п.п. 7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» внаслідок
чого занижено податок на додану
вартість в сумі - 210083 грн.

-п.п. 3.1.3 п.3.1 п. 3.4 ст. 3, пп. «е», ч.2 п.п 4.2.9
п.4.2 ст. 4, п.7.1 ст. 7, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8
пп. «а» п.19.2 ст. 19, пп.20.3.2 п. 20.3 ст. 20 ст. 3,
п.22.3 ст. 22 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» не
перерахований до бюджету податок з
доходів фізичних осіб в сумі - 91, 56 грн.

На підставі даного акту перевірки та за
результатами розгляду скарг
податковий орган прийняв податкові
повідомлення-рішення №/0/23-121,
№/0/23-121 від 21.05.2009р., №/1/23-121,
№/1/23-121 від 09.06.2009р., № /2,
№/2 від 26.08.2009 р., №/3, №/3
від 22.10.2009р., №/0 від 26.08.2009 р.,
№/1 від 18.09.2009 р., № /2 від
26.11.2009 р.

Судом першої інстанції встановлено, що
впродовж 2008р. позивач отримував
юридичні послуги від ПГО «Секай», ТзОВ
«Українська юридично-правова
компанія» та ТзОВ «Юридична фірма
«Салком», що підтверджується
договорами про надання юридичних
послуг які знаходяться в матеріалах
справи. Витрати на оплату юридичних
послуг були включені позивачем до
складу валових витрат згідно з актами
приймання-здачі робіт, актами про
виконання замовлення, актами
прийому-передачі робіт по наданню
послуг.

На підтвердження здійснення вказаних
господарських операцій позивач
платіжні доручення, рахунки-фактури,
податкові накладні (а.с. а.с.
100-140,145-155,222-228 ).

Отже, господарські операції були
реальними і по даним господарським
операціям позивач сплатив всі
податкові платежі, включаючи і податок
на додану вартість, що не оспорює
відповідач.

Первинні документи судом визнані
недійсними не були, судових спорів щодо
правильності їх складання немає,
відсутні докази які свідчать про те, що
наведені в податкових накладних
відомості не відповідають дійсності та
свідчать про фіктивність
господарської операції.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

ст. 1 Закону первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно п. 5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених (
нарахованих ) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції ( робіт, послуг ) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії з
врахуванням обмежень встановлених п.
5.3-5.7 цієї статті.

При цьому слід врахувати, що згідно з
вимогами пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 вказаного
Закону та пп.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону «Про
податок на додану вартість» не
дозволяється включення до валових
витрат будь-яких витрат, не
підтверджених відповідними
розрахунками, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку, а до складу
податкового кредиту сум сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів ( послуг ) не
підтвердженими податковими накладними
чи митними деклараціями.

Судом першої інстанції встановлено, що
використання наданих контрагентами
послуг у господарській діяльності
підтверджується процесуальними
документами зі змісту яких вбачається
участь представників у справах
господарської та адміністративної
юрисдикції з метою захисту інтересів
позивача (а.с. 194-203 ).

Отже, колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що представлені позивачем первинні
документи відповідають вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій та отримання
юридичних послуг від вищезазначених
контрагентів та використання їх в
господарській діяльності та
спростовують висновки податкового
органу про протиправність віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
ПДВ по взаєморозрахунках з цими
контрагентами в період охоплений
перевіркою.

Позивач не може нести відповідальність
за допущені порушення свого
контрагента при укладені ним інших
договорів, а також формування своїх
податкових зобов'язань.

Чинне податкове законодавство не
ставить у залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку ( стану ) інших осіб
і фактичної сплати контрагентом
податку до бюджету. Питання визначення
складу податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку, про наявність
підстав для задоволення позову
оскільки, оскаржені повідомлення -
рішення є протиправними.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було, тому
відсутні підстави для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206,
ст.254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
Державної податкової адміністрації
України залишити без задоволення, а
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 13.04.2010 року
у справі за № 2а-6834/09/1770 - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий:
Н.В. Савицька

Судді:
М.В. Костів

Р.М. Шавель