Справа № 2а-3055/10/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
Справа №
91014/121/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання
Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року у справі за позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова в якому просив, з
урахуванням уточнень(а.с.1 т. 2)
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від
29.01.2010 р. №/0.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2010 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що ДПІ у
Франківському районі м. Львова
проводилась виїзна комплексна планова
документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності
ФОП ОСОБА_1 за період з 01.04.2008 р. по 30.09.2009
р. з 16 грудня 2009 р. по 28 грудня 2009 р., яка
згідно наказу ДПІ у Франківському
районі м. Львова від 28.12.2009 р. №751
продовжена терміном на 5 робочих днів -
з 29.12.2009 р. по 12.01.2010 р. За результатами
перевірки складено акт від 15.01.2010 р.
№57/17-2/НОМЕР_1, та прийнято на його
підставі податкове
повідомлення-рішення №/0 від
29.01.2010 р., яким ФОП ОСОБА_1 донараховано
суму податкового зобов'язання по
податку на додану вартість в розмірі
435851,73 грн., в т.ч. основний платіж в
розмірі 294294,25 грн., штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 141557,12 грн. В акті від
15.01.2010 р. №57/17-2/НОМЕР_1 та податковому
повідомленні-рішенні №/0 від
29.01.2010 р. ДПІ у Франківському районі м.
Львова вказує на порушення ФОП ОСОБА_1
п. 1.7, п.1.8, ст.1, пп. 7.2.3 п. 72, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп.
7.4.1, п 7.4 Закону України «Про податок на
додану вартість».

У ході проведення документальної
перевірки виявлено укладення
господарського договору №15/1-Р від
15.01.2010 р. між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) ТзОВ
«Втордеревпром» (Виконавець), згідно
якого ТзОВ «Втордеревпром»
зобов'язувалось надати послуги ФОП
ОСОБА_1 щодо виготовлення, пакування та
складання пиломатеріалів. Як зазначено
в акті перевірки, в позовній заяві та
постанові суду виконання даного
договору підтверджується доданими до
матеріалів справи актами виконаних
робіт та податковими накладними.

Всього, згідно поданих письмових
доказів, здійснення господарських
операцій у періоді, який був охоплений
перевіркою, на загальну суму 1 765 765,67
грн., в т.ч. ПДВ 294 294,28 грн. У
перевіряємому періоді позивач включив
суми податку на додану вартість згідно
виписаних ТзОВ «Втордеревпром»
податкових накладних за період з січня
2009 р. по травень 2009 р. та з липня 2009 р. по
вересень 2009 р., які відображені в
реєстрах отриманих податкових
накладних, до податкового кредиту
декларацій з податку на додану
вартість: за січень 2009 р. - 1405 грн. ПДВ,
лютий 2009 р. - 33580 грн. ПДВ, березень 2009 р. -
71988,67 грн. ПДВ, квітень 2009 р. - 53931,00 грн.
ПДВ, травень 2009 р. - 29850,00 грн. ПДВ, липень
2009 р. - 10915,01 грн. ПДВ, серпень 2009 р. - 36724,60
грн. ПДВ, вересень 2009 р. - 55900, 00 грн.

Згідно пояснень представника
відповідача у податковому та
бухгалтерському обліку ТзОВ
«Втордеревпром» були також
відображені господарські
взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1
відповідно до вище згаданих первинних
документів.

Додатковими письмовими доказами, що
були надані суду, по господарському
договору №15/1-Р від 15.01.2010 р. є виписки по
руху коштів, спрямованих на оплату
вартості виконаних робіт ТзОВ
«Втордеревпром» у повному обсязі з
урахуванням податку на додану
вартість. Оскільки перераховані ФОП
ОСОБА_1 кошти ТзОВ «Втордеревпром»
назад не повертало, то зі сторони
виконавця господарському договору
№15/1-Р від 15.01.2010 р. відбулося його
схвалення (визнання).

Висновки ДПІ у Франківському районі м.
Львова про порушення ФОП ОСОБА_1 п. 1.7,
п.1.8, ст. 1, пп. 7.2.3 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.1,
п 7.4 Закону України «Про податок на
додану вартість» зводяться до того, що
позивач не мав права зменшувати
податкового зобов'язання на суму
податкового кредиту, отриманого від
ТзОВ «Втордеревпром».

У пп. 7.2.3 п. 7.2 згаданого Закону
зазначається, що податкова накладна є
звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом.
Відповідні докази наявності
податкових накладних у позивача були
надані суду, а їх копії є у матеріалах
справи, що спростовує порушення
позивачем даного положення Закону.

Відповідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 цього ж Закону
дата виникнення податкових
зобов'язань, а значить і податкового
кредиту, вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця(замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 вказаного Закону не
підлягають включенню до складу

податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням

товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями

Відповідні докази наявності
актів виконаних робіт та податкових
накладних у позивача були представлені
суду, а їх копії є у матеріалах справи.
Крім того, докази зарахування коштів у
повному обсязі від замовника на
рахунок виконавця договору також були
надані і суду, що спростовує порушення
позивачем пп. 7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.5 п. 7.4 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Зміст пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 вказаного вище
Закону зводиться до того, що податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації. Саме факт придбання робіт
ФОП ОСОБА_1 у ТзОВ «Втордеревпром»
заперечує ДПІ у Франківському районі,
вважаючи правочин між ФОП ОСОБА_1 та
ТзОВ «Втордеревпром» недійсним
відповідно до ст.. 215 ЦК України. Таку
позицію відповідача підтримав і
Львівський окружний адміністративний
суд.

Згідно п. 4 розділу II наказу ДПА України
від 11.06.2004 N 326 «Про затвердження Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового
та валютного законодавства суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами» чітко вказано на «недопущення
відображення в акті перевірки
необгрунтованих даних також
суб'єктивних припущень посадовими
особами, що здійснюють перевірку, які
не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
платника податків та за наявності,
відповідальних осіб за ведення обліку
доходів і витрат суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи (наприклад: дій щодо умислу чи
відсутності умов «приховування об'єкта
оподаткування», «описка» тощо)».

Тому позивач вважає, що посилання в
акті від 15.01.2010 р. №57/17-2/НОМЕР_1 на
«безтоварність» операцій з отримання
від ТзОВ «Втордеревпром» робіт (послуг)
є необгрунтованим, оскільки у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є всі первинні
документи, що засвідчують факт
отримання робіт від ТзОВ
«Втордеревпром». Разом з тим, в акті від
15.01.2010 р. №57/17-2/НОМЕР_1 ДПІ у
Франківському районі м. Львова не
наведено жодних фактів (доказів) про
наявність вироку суду, який набув
законної сили і підтверджував
недійсність договору №15/1-Р від 15.01.2009 р.
Такі докази також не були надані
відповідачем суду першої інстанцій під
час розгляду справи №2а-3055/10/1370
Львівський окружний адміністративний
суд не з'ясовував обставин не виконання
ДПІ Франківському районі функцій,
покладених на податкову службу згідно
п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну
податкову службу», які полягають у
тому, що податкові інспекції подають до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами, оскільки вважає, як і
відповідач, що договір №15/1-Р від 15.01.2009
р. був укладений з метою несплати
податків, а тому вважається таким, що
порушує публічний характер і отже
згідно з ч. 2 ст. 228 ЦК України є
нікчемним. Визнання судом нікчемного
правочину недійсним не вимагається
згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Згідно ст. 173 ГК України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, перелічених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання,
передбачених ст.. 174 ГК України є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди, не
передбачені законом але такі, які йому
не суперечать. В даному випадку між ФОП
ОСОБА_1 та ТзОВ «Втордеревпром»
господарське зобов'язання виникло на
підставі договору.

Згідно п.1 ст. 179 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Згідно п.7 ст. 179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами встановленими ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів. ЦК України
передбачає, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним.

ДПІ у Франківському районі вважає, що
сторони господарського договору №15/1-Р
від 15.01.2009 р., уклали даний договір з
умислом на приховування від
оподаткування прибутків та доходів.
Мета є суб'єктивною ознакою,
притаманною фізичним особам. Юридичні
особи діють через органи управління, і,
як наслідок, через фізичних осіб, що
входять до складу таких органів
управління. Отже, для встановлення
умислу та мети в діях юридичної особи,
необхідно довести наявність умислу та
мети в діях фізичних осіб, що діяли від
імені відповідної юридичної особи.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про
заходи щодо забезпечення однакового і
правильного застосування
законодавства про податки» від 25.07.2002
року № 1056 до угод, які укладені з метою,
завідомо суперечною інтересам

держави та суспільства належать угоди,
спрямовані на приховування фізичними
та

юридичними особами від оподаткування
прибутків та доходів.

Суд першої інстанції не врахував, що
відповідачем не надано доказів, які б
свідчили про порушення кримінальної
справи проти посадових осіб ТзОВ
«Втордерепром» та ФОП ОСОБА_1 та
доведення їх вини за фактом ухилення
від сплати податків стосовно обставин,
які розглядались у справі №2а-3055/10/1370.

Відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження того, що факт
ухилення від сплати податків ФОП
ОСОБА_1 та конкретними посадовими
особами ТзОВ «Втордеревпром»
встановлений обвинувальним вироком
суду, що набрав законної сили.

Із наданих суду доказів вбачається, що
відповідачем не доведено належним
чином, що мета укладання договору №15/1-Р
від 15.01.2009 р. між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ
«Втордеревпром» була спрямована на
приховування від оподаткування
доходів, а також наявність в діях
відповідачів, чи хоча б одного з них,
умислу.

Львівським окружним адміністративним
судом не було враховано і те, що згідно
бази даних ДПА України наведених на
офіційному сайті ТзОВ «Втордеревпром»
у період, що був охоплений
документальною перевіркою ФОП ОСОБА_1,
було зареєстровано платником податку
на додану вартість та згідно з
положеннями Закону Україні «Про
податок на додану вартість» мало
законне право на виписку податкових
накладних.

Наявність у діях ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ
«Втордеревпром» по укладенню
правочину умислу, що суперечить
інтересам держави, означає, що посадова
особа інша фізична особа, що підписала
договір №15/1-Р від 15.01.2009 р., маючи на це
належні повноваження, усвідомлювала
або повинна була усвідомлювати
протиправність договорів, що
укладалися, та суперечність його мети
інтересам держави і суспільства, а
також прагнути чи свідомо допускати
настання протиправних наслідків.
Наявність такого мотиву відповідачем
не доведена.

У позивача за результатами виконання
договору №15/1-Р від 15.01.2009 р. є належні
документи (акти виконаних робіт,
накладні на внутрішнє переміщення
товару, податкові накладні), які
відповідають правилам бухгалтерського
та податкового обліку. Однак суд
неправомірно вважає, що в актах
здачі-прийняття робіт не наведено
обов'язкових реквізитів, передбачених
ч. 1та ч.2 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» та вимог
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку №16 «Витрати», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 31.12.1999 р., таких як зміст та обсяг
господарської операції, одиниця
виміру, відсутня інформація про
фактично понесені витрати на
здійснення цих робіт. Такий висновок
суду спростовується в постанові від
26.11.2010 р. у справі №2а-3055/10/1370 де
зазначено, що в актах здачі
прийняття-робіт, підписаних ТзОВ
«Втордеревпром» і ФОП ОСОБА_1,
наводиться перелік робіт (розпилювання
круглих лісоматеріалів, шліфування
заготовки, пакування та складання
заготовки, прирізання пиломатеріалів
дуба), а також вказують приблизні
об'єми робіт. Не було взято до уваги
судом ту обставину, що ФОП ОСОБА_1 в
підтвердження факту переміщення
готового товару до свого покупця ТзОВ
Вінісін представив на вимогу суду акти
здачі-прийняття робіт щодо надання
транспортно-експедиційних послуг між
ФОП ОСОБА_1 та ПП Ніка-Трансплюс та між
ФОП ОСОБА_1 та підприємцями ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, у яких чітко зазначається
маршрут транспортування та державні
номерні знаки транспортних засобів.
Порушень щодо віднесення витрат ФОП
ОСОБА_1 на транспортно-експедиційні
послуги до складу валових витрат
виробництва та обігу, а також
податкового кредиту, ДПІ у
Франківському районі у акті від 15.01.2010
р. №57/17-2/НОМЕР_1 не наведено. Зі своєї
сторони факт реальності поставок
товару своєму покупцю (кінцевому
споживачу) ФОП ОСОБА_1 підтвердив
наданим суду Договором купівлі-продажу
пиломатеріалів твердолистяних порід
свіжої порізки №3 від 12.01.2009 р.

Не відповідають висновки суду першої
інстанції про відсутність факту
надання робіт ТзОВ «Втордеревпром» ФОП
ОСОБА_1 таким обставинам справи як:
відсутні необхідні умови для
досягнення результатів відповідної
підприємницької, економічної,
діяльності в силу відсутності
управлінського та технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів.

Відсутність у ФОП ОСОБА_1 вище
зазначених виробничих факторів
обумовило

необхідність залучати з метою
виконання умов Договору
купівлі-продажу пиломатеріалів

твердолистяних порід свіжої порізки №3
від 12.01.2009 р. інших суб'єктів
господарської

діяльності: для транспортних
перевезень - ПП Ніка-Трансплюс, ФОП
ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4; для доведення
товару до стану, який відповідав умовам
Договору №3 від 12.01.2009 р. - ТзОВ
«Втордеревпром». Хоча у таких
господарських суб'єктів як ПП
Ніка-Трансплюс, ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4
також відсутні транспортні засоби,
проте згідно Закону України «Про
транспортну експедиторську
діяльність», надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів може
здійснюватися шляхом укладання
експедитором (посередником) для
виконання доручень клієнтів договорів
з перевізниками. Тобто в даному випадку
право на валові витрати та податковий
кредит ДПІ у Франківському районі не
заперечувала, хоча дані суб'єкти у
процесі організації та забезпечення
перевезень для ФОП ОСОБА_1 виступали
посередниками. !

У випадку ж відсутності у ТзОВ
«Втордеревпром» виробничих активів
ДПІ у Франківському районі та
Львівський окружний адміністративний
суд пов'язують цю обставину з фактом
відсутності надання таких робіт, не
зважаючи на те, що у договорі №15/1-Р від
15.01.2010 р. відсутні положення щодо
можливості залучення Виконавцем
даного договору субвиконавців,
підрядників тощо. Разом з тим, в акті
від 15.01.2010 р. №57/17-2/НОМЕР_1 ДПІ у
Франківському районі зазначає, що
відповідно до баз даних ЦБД ДПА
України, податкової звітності та інших
джерел встановлено укладання
цивільно-правових відносин та
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
зокрема, у випадках, коли операції
здійснюються через підприємства з
ознаками «фіктивності» з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту.

Позивач вважає, що він не може нести
відповідальності за порушення,
допущені іншою стороною у своїй
діяльності, зокрема, за податкові
порушення. Якщо на момент укладення
правочину (договір №15/1-Р від 15.01.2010 р.)
загальнодоступна інформація про
контрагента (відомості з Єдиного
державного реєстру, свідоцтва про
реєстрацію платником податків тощо)
дозволяли прийти висновку про
законність його діяльності та жодної
іншої інформації для спростування
такого висновку в іншої сторони не
було, то ФОП ОСОБА_1 мав всі підстави для
здійснення правочину.

Також під час розгляду справи судом
відповідачем не було подано жодних
доказів на підтвердження того, що факт
фіктивного підприємництва конкретними
посадовими особами ТзОВ
«Втордеревпром» чи його контрагентів
встановлено обвинувальним вироком
суду, що набрав законної сили, або хоча
б то, що порушена кримінальна справа за
ст. 205 КК України (фіктивне
підприємництво).

На підставі вище наведеного просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
державною податковою інспекцією у
Франківському районі м.Львов проведено
планову документальну перевірку
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 за період з
01.04.2008р. по 30.09.2009р., за наслідком якої
складено Акт від 15.01.2010р. №57/17-2/НОМЕР_1 в
якому перевіркою встановлено, що
позивачем порушено вимоги п. 1.7 п. 1.8. ст.
1, п.п.7.2.3 п.7.2., п.п. 7.3.1 п.7.3., п.п.7.4.1 п. 7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» в результаті чого занижено
податок на додану вартість в сумі 294 294,25
грн. і на підставі такого Акту
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від №/0 від
29.01.2010р., яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість в розмірі в сумі 435 851,73
грн., в т.ч. основний платіж в розмірі 294
294,25 грн., штрафні (фінансові) санкції в
розмірі 141557,12 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно врахував, що згідно п. 1.7
статті 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим законом. Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 вказаного Закону податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації. Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 тієї ж
статті не підлягають включенню до
складу податкового кредиту будь-які
витрати зі сплати податку, які не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями, а у разі
імпорту робіт (послуг) - актом прийняття
робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт(послуг). '

Порядок створення, прийняття і
відображення в бухгалтерському обліку
первинних документів встановлено
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95р. №88 та
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 05.06.95р. за № 168/704
(далі-Положення). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та у розділі 2 вказаного
Положення зазначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні
документи для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Представник позивача у суді першої
інстанції стверджував, що між ОСОБА_1
(Замовник) та ТзОВ «Втордеревпром»
(Виконавцем) був укладений договір
відповідно до якого ТзОВ
«Втордеревпром», зобов'язувалося
надати послуги позивачу щодо
виготовлення, пакування та складання
пиломатеріалів, доставка товару
відбувалася або за рахунок
Постачальника або
фірмами-перевізниками, відвантаження
товару проводилась самовивозом
Замовника. На виконання умов договору
ТзОВ «Втордеревпром» виписало
податкові накладні, а позивач провів
оплату. Згідно поданих до перевірки та
представлених суду документів (реєстри
отриманих податкових накладних, акти
виконаних робіт ТзОВ «Втордеревпром»,
податкові накладні ТзОВ
«Втордеревпром») у періоді, який
перевірявся, ОСОБА_1 отримав від ТзОВ
«Втордеревпром», товарів (робіт,
послуг) на загальну суму 1 765 765,67 грн., в
т.ч. ПДВ 294 294,28 грн., згідно податкових
накладних за період з січня 2009 року по
травень 2009 року та з липня 2009 року по
вересень 2009 року, які відображені в
реєстрі отриманих податкових
накладних та включені до декларації по
ПДВ у перевіряємому періоді. Внаслідок
відображення в податковій звітності
результатів господарських операцій з
ТзОВ «Втордеревпром», позивачем
отримано право на формування
податкового кредиту, тобто право на
податкову вигоду.

У даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно врахував, що за
змістом ч. 1 ст. 228 ЦК України правочин,
спрямований, зокрема, на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з частиною другою цієї
статті є нікчемним. Як установлено ч.2
ст. 215 того ж Кодексу, визнання судом
нікчемного правочину недійсним не
вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 216
зазначеного Кодексу недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Відповідно до п.3.2.1 ст. З
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими
фондами» визначає, що у будь-яких
випадках, коли платник податків згідно
із законами з питань оподаткування
уповноважений утримувати податок, яким
оподатковуються інші особи, у тому
числі податок на додану вартість, сума
такого податку вважається бюджетним
фондом, який належить державі та
створюється від її імені. Тому
застосування угод та вчинення дій, які
не мають іншої економічної мети крім
мінімізації сплати податків - є
зловживання правом на свободу
підприємницької діяльності. Зазначене
зловживання виражається в укладання
удаваних угод, що має на меті приховати
реальну угоду, яка суперечить
моральним засадам суспільства (спроба
ухилитись від конституційного
обов'язку сплати податків).

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно банківських виписок позивач
проводив оплату ТзОВ «Втордеревпром»,
в призначені платежу зазначав: згідно
договору №15/1-Р від 15.01.2009р., однак такий
договір ні контролюючому органу ні
суду першої та апеляційної інстанції
представлено не було. Крім того згідно
актів здачі-прийняття робіт ТзОВ
«Втордеревпром» виконано, а ОСОБА_1
прийнято роботи щодо розпилювання
круглих лісоматеріалів дуба,
шліфування заготовки, пакування та
складання заготовки, прирізання
пиломатеріалів дуба. При цьому роботи
по вищезазначених послугах згідно
актів виконаних робіт надавались в
обсязі від 10 до 60 метрів кубічних, що в
свою чергу потребувало великих
транспортних затрат, що позивачем на
підтвердження такого транспортування
ні контролюючому органу ні суду надано
не було. Акти здачі-прийняття робіт не
містять такого обов'язкового
реквізиту, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та вимог Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку № 16 «Витрати»
затвердженого Міністерством фінансів
України від 31.12.1999 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р.
№ 27/4248 як зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, відсутня інформація про
фактично понесені витрати на
здійснення цих робіт. Виходячи з
вищенаведеного, для надання первинним
документам юридичної сили і
доказовості вони повинні бути складені
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Згідно Договору купівлі-продажу
пиломатеріалів твердолистяних порід
свіжої порізки №3 від 12.01.2009р., згідно
якого ТзОВ "Вінісін" (Покупець) та
ОСОБА_1 (Продавець) уклали договір,
предметом якого є передача у власність
пиломатеріалів твердолистяних порід
свіжої порізки в якості і кількості та
відповідно до комерційних найменувань,
вказаних у додатках до цього Договору
(Чорнова заготовка дубової фризи).
Згідно Розділу 4 «Умови поставки» цього
Договору поставка товару здійснюється
окремими партіями автомобільним
транспортом Продавця, кожна партія
товару супроводжується наступними
оригіналами документів: товарна
накладна (3 прим.); специфікація (3 прим.);
рахунок-фактура (1 прим.); податкова
накладна (1 прим.); акт звірки
розрахунків, з врахуванням останньої
партії товару (2 прим.);
товарно-транспортна накладна, від
первісного виробника-постачальника,
згідно норм ГОСТ 7897-83 (1 прим.);
карантинний сертифікат, що видається
органами Державної служби з карантину
рослин України, який засвідчує
карантинний стан рослин і рослинних
продуктів, визначає маршрут, умови
перевезення і використання їх, тари та
упакування пиломатеріалів (1 прим.). На
підтвердження факту транспортування
вище згаданих пиломатеріалів ТзОВ
«Вінісін», позивачем були долучені
лише накладні на внутрішнє переміщення
від ОСОБА_1 до ТзОВ «Втордеревпром»;
акти здачі-прийняття робіт між ОСОБА_1
та ПП «НІКА-ТРАНСПЛЮС» щодо
транспортно-експедиційних послуг та
між ОСОБА_1 та підприємцями ОСОБА_3 та
ОСОБА_4; рахунки фактури, з яких не
вбачається факт транспортування
пиломатеріалів з м.Львів до м.Калуш.

Крім того згідно Акту перевірки з
представлених до перевірки документів
не встановлено використання у
підприємницькій діяльності позивача
праці найманих осіб. За період з 01.04.2008р.
по 30.09.2009р., а згідно наданого пояснення
суб'єкт господарювання ОСОБА_1 найманої
робочої сили не використовував.

Також судом першої інстанції правильно
враховано, що згідно листа ДПІ у
Сихівському районі м.Львова № 16828/23-209
від 02.11.2009р. вбачається, що під час
перевірки ДПІ у Сихівському районі
м.Львова ТзОВ «Втордеревпром»
контролюючим органом доведено
безтоварність операцій, щодо отримання
послуг від ТзОВ «Аутсортинг Т. Ю.», ПП
«Сервіс інновейшин», ТзОВ
«Комунікаційно-сервісна компанія
«Форест», ТзОВ «Торгово-комерційна
палата «Сеть-Люкс»: обмінюючись
документами на товари (роботи, послуги)
з підприємствами, які систематично не
сплачували податки, ТзОВ
«Втордеревпром» подавало податкові
декларації, які не можуть
підтверджувати факт господарської
діяльності, що, на думку суду, вказує на
неможливість фактичного продажу таких
товарів (робіт, послуг) підприємцю
ОСОБА_1 Також контролюючими органами
проведеним дослідженням
фінансово-господарської діяльності
ТзОВ «Втордеревпром» та підприємця
ОСОБА_1 встановлено, що в таких відсутні
необхідні умови для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського та технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, що свою чергу
може свідчити про відсутність
реального характеру відповідних робіт,
на підставі яких визначено суми
податкового кредиту.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
підприємцем ОСОБА_1 оплачувались кошти
ТзОВ «Втордеревпром» без мети
реального настання правових наслідків,
з метою несплати податків, що призвело
до втрати дохідної частини Державного
бюджету, а тому договір, укладений
позивачем та ТзОВ «Втордеревпром» є
нікчемним, а відтак суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України,
суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2010 року по справі № 2а-3055/10/1370
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Л.Я. Гудим

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 21.02.2014
року.