Справа № 56/09-2010
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2010 р. справа № 2а-179/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Божко Л.А.
Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Солонянському районі
Дніпропетровської області

на постанову Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 13
листопада 2009 року у справі №2а-179/09 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Солонянському районі
Дніпропетровської області

про визнання рішення незаконним та
зобов'язання виконати певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Солонянському районі
Дніпропетровської області, в якому
просила:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

визнати дії відповідача
неправомірними;

стягнути з відповідача недоплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
до пенсії за період з 01 січня 2006 року по
31 грудня 2008 року в сумі 3891,90грн., та
державного мита у розмірі 54,40 грн.;

зобов'язати відповідача нарахувати
щомісячну соціальну державну допомогу
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», надалі
при нарахуванні пенсії.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивача
відповідач керувався положеннями
нормативного акту, що на підставі
Рішення Конституційного Суду України
був визнаний неконституційним, а тому
застосуванню не підлягає.

Постановою Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 13
листопада 2009 року адміністративний
позов задоволено частково, а саме
визнано бездіяльність відповідача
щодо нездійснення перерахунку та
виплати позивачу підвищення пенсії
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з липня по 31 грудня 2007 року та з
травня по 31 грудня 2008 року в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком
-неправомірними; зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу підвищення пенсії
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»та ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком з урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
Солонянському районі
Дніпропетровської області звернулося
з апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести рішення яким
позивачу в позові відмовити повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до
абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
посвідчення (а.с.6).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має право на
отримання підвищення до пенсії, у
розмірах, які визначено Законом, а
відтак має право на звернення до суду
за захистом порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до суду
не є абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду.

Так, відповідно ст..99 КАС України,
відповідно до якої адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2007,
2008 роки подано до суду 12.10.2009р., тобто з
пропуском встановлено строку
звернення до суду.

Представник відповідача, подав до суду
заперечення на адміністративний позов
в якій наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с.18).

Вказані доводи представника
відповідача залишені судом першої
інстанції поза увагою.

В обґрунтування причин пропуску строку
позивач зазначав, що про порушення
своїх прав він дізнався від інших
пенсіонерів, у зв'язку з чим не мав
можливості звернутися до суду у
визначені законом строки.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі. Обґрунтованих причин
поважності пропуску строку звернення
до суду з позовом про захист порушених
прав позивач не надав. Колегія суддів
вважає, що будь-які об'єктивні чи
суб'єктивні обставини не позбавляли
позивача можливості звернутися до
суду, у визначені законом строки, з
відповідним позовом до відповідача,
якщо позивач вважав, що діями чи
бездіяльністю відповідача порушуються
його права та законні інтереси.
Виплати підвищення до пенсії є
щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
права звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішення Конституційним
судом.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2007 рік, 2008 рік, порушив вимоги
процесуального законодавства, не
застосувавши встановлений річний
строк звернення з позовом до суду, що
призвело до неправильного вирішення
справи у цій частині заявлених
позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням
часу звернення позивача з позовом до
суду (12.10.2009р.) та враховуючи те, що
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині визнання
бездіяльності відповідача
неправомірною та зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу підвищення пенсії
відповідно до ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, та
з 22.05.2008 року по 12.10.2008 року - скасувати,
з прийняттям нової постанови про
відмову у задоволені позовних вимог в
цій частині.

В той же час, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на перерахунок підвищення до
пенсії як «дитині війни»з 22 травня 2008
року оскільки Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/08
від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

Отже, Управління Пенсійного фонду
України в Солонянському районі
Дніпропетровської області повинно
було провести відповідний перерахунок
підвищення до пенсії позивачу згідно
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 22 травня 2008 року, та
сплатити на його користь
заборгованість з цих виплат.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в Солонянському районі
Дніпропетровської області будь-яких
дій з цього приводу не здійснювало.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС
України та враховуючи час звернення до
суду позивача з позовом, колегія судів
приходить до висновку про необхідність
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Солонянському районі
Дніпропетровської області провести
перерахунок та виплатити позивачу
недоотримані суми щомісячної надбавки
до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з 12 жовтня 2008 року по 31 грудня
2008 року.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суд
обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки
питання фінансування цих видатків не є
предметом спору, що розглядається.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог і судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись п. 3
ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Солонянському районі
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 13
листопада 2009 року у справі №2а-179/09 в
частині визнання бездіяльності
відповідача неправомірною та
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
підвищення пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року, та з 22.05.2008 року по 12.10.2008
року -скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволені
позовних вимог в цій частині.

В іншій частині постанову
Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2009 року у справі №2а-179/09
залишити без змін.

Постанова суду набирає законної
сили з дня її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Верховного Суду України протягом
двох місяців з дня набрання чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко