Справа № 146/221/14-а
Суддя: Пилипчук О. В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 146/221/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р.
смт. Томашпіль

Суддя Томашпільського районного суду
Вінницької області Пилипчук О.В.,
розглянув в порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Томашпільської районної державної
адміністрації про визнання
неправомірних дій, зобов'язання
здійснити нарахування та виплату в
повному обсязі допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку,-

ВСТАНОВИВ:

11 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з даним позовом, в якому просить
поновити їй строк звернення до суду із
даним позовом; визнати неправомірними
дії управління праці та соціального
захисту населення Томашпільської
районної державної адміністрації щодо
виплати їй допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі, меншому ніж прожитковий
мінімум для дітей віком до шести років;
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Томашпільської районної державної
адміністрації провести перерахунок
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку та
виплатити недоотриману допомогу, як
застрахованій особі за 2011 р, 2012р., 2013р.,
2014 р. у відповідності до Закону України
від 18 січня 2001 року № 2240-ІП "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму на
дитину до шести років з урахуванням
проведених виплат; стягнути з
Державного бюджету України на її
користь суму сплаченого судового
збору.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала
наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки ОСОБА_1
народився син ОСОБА_2.

З 1 лютого 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
позивачці , згідно витягу із наказу від
1 лютого 2011 року № 7, була надано
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею трьохрічного віку, як
особі, застрахованій у системі
соціального загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Рішенням Управлінням праці та захисту
населення Томашпільської районної
державної адміністрації від 04 січня 2011
року ОСОБА_1 було призначено допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (далі - Закон № 2811-XII)., яку вона
отримувала в грудні 2010 року - 33,55 грн., а
починаючи з січня 2011 року по вересень
2013 року в розмірі по 130,00 грн на місяць; в
жовтні 2013 року було виплачено лише 67,10
грн., що підтверджується довідками від
04.02.2014 року, яку надано Управлінням
праці та захисту населення
Томашпільської районної державної
адміністрації у Вінницькій області за
запитом про доступ до публічної
інформації.

6 лютого 2014 року з отриманого листа
позивачка довідалася, що державна
допомога, яка їй виплачувалася,
виплачувалася не в повному розмірі.

Позивачка зазначає, що вона
працювала і була (також на даний час є)
застрахованою особою, тому вважає, що
відповідно до вимог Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається зареєстрованій особі не
менше розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом. Згідно з
Законами України «Про державний бюджет
на 2010 рік», «Про державний бюджет на 2011
рік», «Про державний бюджет на 2012 рік»
та «Про державний бюджет на 2013 рік»
прожитковий мінімум для дітей віком до
шести років становить: з 1 січня 2010 року
- 755 гривень, з 1 квітня 2010 року - 767
гривень, з 1 липня 2010 року - 771 гривні, з 1
жовтня 2010 року - 787 гривень, з 1 грудня 2010
року - 799 гривень, прожитковий мінімум
для дітей віком до шести років
становить: 1 січня 2011р.-816 гривень, з 1
квітня 2011р.- 832 гривні, з 1 жовтня 2011 р. - 853
гривні, з 1 грудня 2011р.- 870 гривень,
прожитковий мінімум для дітей віком до
шести років становить: з 1 січня 2012 року
- 893 гривні, з 1 квітня 2012 року - 911
гривень, з 1 липня 2012 року - 917 гривень, з 1
жовтня 2012 року - 930 гривень, з 1 грудня 2012
року - 961 гривня., прожитковий мінімум
для дітей віком до шести років
становить з 1 січня 2013 року - 972 грн.
Невиплата Вами мені допомоги у
вказаних розмірах порушує моє законне
право на отримання соціальної допомоги
у визначеному законом розмірі.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-УІ) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
№ 2811- XII, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі Закон № 2240-ІІІ), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб, а саме: ст.43
Закону №2240- III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
було внесено зміни до Закону №2811 -XII та
викладено ст.15 у наступній редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.» .

Проте, відповідно до прикінцевих
положень Закону України «Про державний
бюджет України на 2008 р. та про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України», Розділ І цього Закону набирає
чинності з 01.01.2008 року і діє по 31.12.2008
року. Отже, з 01.01.2009 року ст. 15 Закону №
2811- XII відновила попередню редакцію,
відповідно до якої допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Також обмеження щодо розміру допомоги
по догляду за дитиною передбаченої ст.
15 Закону №2811-XII встановлені ст. 46 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2009 рік» та ст.45 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік»
відповідно до яких зазначена допомога
виплачується в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Разом з тим, ні Законом України «Про
державний бюджет України» на 2010-2013
роки, а ні іншими законами, не
встановлювалось на 2010-2013 роки інший,
ніж у Законі № 2811 -XI, розмір допомоги, та
не надавалось Кабінету Міністрів
України право визначати розміри такої
допомоги, а дії Законів про бюджет
діяли, відповідно, лише у 2009 та 2010 роках,
отже відповідач з 1 січня 2011 року,
повинен був керуватися Законом №2811-XII.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року №10- рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-УІ, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-УІ щодо
виключення статей 40-44 Закону № 2240-ІІІ.
Пунктом 2 розділу III Закону № 107-УІ було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з
часу проголошення Рішення №10-рп/2008
Конституційним Судом України
відновили свою дію вищезазначені
положення Закону № 2240-ІІІ, азі січня 2009
року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.
Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 №835-УІ "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-УІ "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-УІ) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІП
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 саме на виконання Закону №2811-XII
(пункт 1).

Новий акт уряду на виконання статті 45
Закону № 2154-УІ не приймався. Розміри і
порядок виплати допомоги відповідно до
Закону № 2240-ІП на виконання статті 45
Закону № 2154-УІ Кабінетом Міністрів
України не визначалися.

Враховуючи, те, що ОСОБА_1 була (та є на
даний час) застрахованою особою,
відповідно на правовідносини щодо
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку,
поширюються норми спеціального Закону,
яким є Закон України від 18 січня 2001 року
№ 2240-ІП "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом. Така
правова позиція Верховного Суду
України, викладена ним у рішенні від
25.12.2012 року по справі №21-410а 12 за
аналогічним випадком (в ЄДРСР за
№28332590).

Відповідно до ст.244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Ухвалою суду від 11 лютого 2014 року по
даній справі відкрито скорочене
провадження.

19 лютого 2014 року від управління праці
та соціального захисту населення
Томашпільської районної державної
адміністрації надійшло заперечення на
позовну заяву ОСОБА_1, в якій начальник
управління праці та соціального
захисту населення Г.К.Косар зазначає,
що управління позовні вимоги не визнає,
оскільки відповідно до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
виплачується у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень. Відповідно до п 22 постанови
КМУ № 1751 від 27.12.2001 року « Про
затвердження Порядку призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми» допомога по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
виплачується у розмірі, що дорівнює
різниці між: з 1 січня 2008 року- 50
відсотками, 1 січня 2009 року- 75
відсотками, з 1 січня 2010 року- 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним
доходом сім'ї в розрахунку на одну
особу за попередні шість місяців, але
не менше як 130 грн. Даний пункт
постанови передбачає, що для
призначення допомоги у розмірі, що
перевищує мінімальний, подається в
установленому порядку довідка про
склад сім'ї та декларація про доходи та
майновий стан. Так як позивачкою не
було надано довідки про доходів
сім'ї, допомога їй призначена у розмірі
130 грн. Крім того зазначено, що
управління праці та соціального
захисту населення Томашпільської
районної державної адміністрації
фінансується з державного бюджету та
не є розпорядником коштів бюджету
Фонду соціального страхування.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Згідно із ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ здійснюються на
засадах змагальності сторін та свободи
в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Згідно зі ст.71 ч.1 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої вказаної
статті в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Із матеріалів справи вбачається, що
наказом № 7 від 1 лютого 2011 року
інспектором відділу кадрів
комунальної установи «Томашпільський
районний медичний центр первинної
медико-санітарної допомоги» Посесор
О.В., ОСОБА_1-сестрі медичній
Томашпільської амбулаторії ЗПСМ-
надано відпустку по догляду за дитиною
з 01.02.2011 року по 16.10.2013 року.

Підставою для даного наказу є заява
ОСОБА_1 та копія свідоцтва про
народження її дитини. Позивачка
звернулась з заявою до Управління
праці та соціального захисту населення
Томашпільської районної державної
адміністрації про призначення
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.
Відповідно до рішення про
призначення допомоги сім'ям з дітьми
від 04.01.2011 року їй призначена така
допомога в розмірі 130 гривень,
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(далі - Закон № 2811-XII).

Відповідачем позивачці
призначена державна допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею 3-х
років відповідно до Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
у розмірі 130 грн.

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» №2811-XII від 21 листопада
1992 року відповідно до Конституції
України встановлює гарантований
державою рівень матеріальної
підтримки сімей з дітьми шляхом
надання державної грошової допомоги з
урахуванням складу сім'ї, її доходів та
віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Закон України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» № 2811-XII від 21 листопада
1992 року є спеціальним законом, що
регулює правовідносини, пов'язані з
призначення та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону
встановлено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Закон України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" № 2811 -XII від 21 листопада
1992 року є спеціальним законом, що
регулює правовідносини, пов'язані з
призначення та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги на застрахованих чи не
застрахованих осіб.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням" від 18.01.2001 року № 2240- ПІ
(Закон №2240).

Статтею 1 Закону №2240 визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закону № 2240 страховий
випадок - подія, з настанням якої
виникає право застрахованої особи або
членів її сім'ї на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг за цим Законом.

Статтями 4, 5, 29, 42 Закону №2240
встановлено, що право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України. Це
право виникає з настанням страхового
випадку в період роботи (включаючи і
час випробування та день звільнення),
якщо інше не передбачено
законодавством. Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» від 21
листопада 1992 року № 2811-XII передбачено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трьохрічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

До ст.15 Закону №2811-ХII вносились
зміни, а дія статті зупинялась іншими
Законами.

Так, Законом України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" ст.15 Закону №2811-ХII
викладено в наступній редакції:
"Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень".

Проте, відповідно до Прикінцевих
положень Закону України "Про Державний
бюджет України на 2008 рік" Розділ I
цього Закону набирає чинності з 01.01.2008
року і діє по 31.12.2008 року.

Тобто до 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" -
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13).

З 01.01.2009 року ст.15 Закону №2811-ХII
відновила попередню редакцію,
відповідно до якої допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Проте, ст. 46 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2009 рік"
встановлено, що у 2009 році допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням" призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України. Аналогічним чином
врегульовано спірні правовідносини у
2010 році ст.45 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік".

При цьому Законом України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік" від
22 грудня 2011 року N 4282-VI та Законом
України "Про Державний бюджет України
на 2013 рік" від 6 грудня 2012 року № 5515-VI
зміни до ст.15 Закону «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» №2811-ХII не
вносились, дія статті не зупинялась.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III. Пунктом 2
розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з
часу проголошення Рішення № 10-рп/2008
Конституційним Судом України
відновили свою дію вищезазначені
положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009
року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ.
Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.
Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Враховуючи, що позивачка є
застрахованою особою, відповідно на
правовідносини щодо виплати їй
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трьохрічного віку,
поширюються норми спеціального Закону,
яким є Закон України від 18 січня 2001 року
№ 2240-ІІІ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трьохрічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом. Така
правова позиція Верховного Суду
України, викладена ним у рішенні від
25.12.2012 року по справі за аналогічним
позовом ( в реєстрі за № 28332590), тому суд
при винесенні постанови враховує
вимоги ст. 161 ч.2 КАС України - при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний врахувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстав, передбачених п.1
частини першої ст. 237 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до норм чинного
законодавства позивачці ОСОБА_1 має
бути нарахована та виплачена допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі,
встановленому ст.15 Закону «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Достатність правових підстав чи
затверджень щодо неможливості
позивачці перерахування та виплати
грошової допомоги згідно ст. 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» суд не вбачає.

Оскільки функції призначення,
нарахування та виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 32 від 16.01.2007 року «Питання виплати
застрахованим особам допомоги при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку» здійснюють органи праці та
соціального захисту населення за
місцем проживання застрахованих осіб,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача -Управління праці та
соціального захисту населення
Томашпільської райдержадміністрації.

Частиною 2 статті 99 КАС України (чинною
на момент звернення з позовом до суду)
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
права, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Судом встановлено, що вищевказаний
встановлений законом строк звернення
до адміністративного суду позивачкою
пропущено.

Питання про поновлення строку при
відкритті провадження судом не
вирішувалося.

Суд вважає, що будь-які об'єктивні чи
суб'єктивні обставини не позбавляли
позивачку можливості звернутися до
суду, у визначені законом строки, з
відповідним позовом до відповідача,
якщо позивачка вважала, що діями чи
бездіяльністю відповідача порушуються
її права та законні інтереси. Виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трьох років є
щомісячними, а відтак позивачка знала
розмір цих виплат і в разі не згоди мала
право звернутися до суду.

Таким чином, позивачка не була
позбавлена можливості реалізувати
право на звернення до суду у визначені
законом строки.

Проте, на думку суду, є обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню позов в
частині заявлених вимог щодо
неправомірності нарахування допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, тому, на думку суду,
причини пропуску строку слід визнати
поважними, оскільки позивака
займається вихованням дитини з часу її
народження, а тому вимогу про
поновлення такого строку слід
задовольнити.

Відповідно до частини 1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Отже, суд вважає за необхідне стягнути
з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_1 суму сплаченого
судового збору у розмірі 73,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 6-9, 69-71, 100, 158-163, 167,183-2 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Томашпільської районної державної
адміністрації про визнання
неправомірних дій, зобов'язання
здійснити нарахування та виплату в
повному обсязі допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1
пропущений строк звернення до суду.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Томашпільської районної державної
адміністрації щодо виплати ОСОБА_1
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трьохрічного віку у
розмірі меншому ніж прожитковий
мінімум для дітей до шести років з
ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Томашпільської районної державної
адміністрації провести ОСОБА_1
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку та виплатити недоотриману
допомогу, як застрахованій особі у
відповідності до Закону України від 18
січня 2001 року № 2240-ІІІ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму на
дитину до шести років з урахуванням
проведених виплат. за період з
ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_2, з
урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 суму сплаченого
судового збору у розмірі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Томашпільський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови. Постанова суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
скарги не було подано.

Суддя:О. В. Пилипчук