Справа № 84вр-14/2а/0470/11850/12
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 лютого 2014 р. Справа
№84вр-14/2а/0470/11850/12

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Тулянцевої І.В.

при секретарі
Шевцовій М.Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Дніпропетровську заяву
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» щодо визнання виконавчого
листа в адміністративній справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м.Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості таким, що не підлягає
виконанню,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2014 року Публічне акціонерне
товариство «Нікопольський завод
трубопровідної арматури» звернулося
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із заявою про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви заявник
зазначив, що постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09.11.2012 року
по адміністративній справі №2а/0470/11850/12
були задоволені позовні вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
м.Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Нікопольський завод
трубопровідної арматури»
заборгованості в розмірі 41774,90 грн.
19.02.2013 року по справі виданий
виконавчий лист № 2а/0470/11850/12, який на
даний час знаходиться на виконанні в
виконавчій службі. Ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 09.01.2013 року порушено
провадження у справі про банкрутство
№ 26/904/229/2013 за заявою Управління
Пенсійного фонду України в м.Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про визнання банкрутом.

18.07.2013 року ухвалою господарського
суду Дніпропетровської області було
затверджено реєстр вимог конкурсних
кредиторів та прийнято рішення про
відхилення додаткових конкурсних
грошових вимог Управління Пенсійного
фонду України в м.Нікополі та
Нікопольському районі
Дніпропетровської області в розмірі
1235915,31 грн., яка набрала законної сили
14.08.2013 року. Оскільки, в розумінні
положень Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 № 2343-XII, сума боргу у розмірі
41774,90 грн. являється конкурсними
грошовими вимогами і в установленому
законом порядку не були заявлені УПФУ
у якості додаткових конкурсних вимог,
грошові кошти, визначені виконавчим
листом Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09.11.2012 року
по справі № 2а/0470/11850/12вважаються
такими, що погашені у зв'язку з такими
обставинами вважають, що виконавчий
лист № 2а/0470/11850/12 від 19.02.2013 року
необхідно визнати таким, що не підлягає
примусовому виконанню.

Представник заявника подав заяву
про розгляд справи в порядку
письмового провадження, підтримав
заяву про визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню та
просив її задовольнити на підставі
викладеного в ній.

Представник УПФУ в м.Нікополі та
Нікопольському районі подала
клопотання про розгляд заяви в порядку
письмового провадження, та письмові
заперечення проти задоволення заяви
та визнання виконавчого листа таким, що
не підлягає виконанню. Відповідно до
залучених до матеріалів справи
письмових заперечень, представник
УПФУ проситиь відмовити у визнанні
виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню з огляду на те, що
судове рішення про стягнення
заборгованості у розмірі 41774,90 грн.
набрало законної сили, звернуто до
виконання у встановленому законом
порядку. Крім того, відповідно до вимог
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» сума недоїмки
не підлягає списанню, а заборгованість
повинна стягуватись незалежно від
фінансового стану платника.

Заявник в судове засідання не
з'явився, про дату, час, місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Відповідач про дату, час, місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, в судове засідання не з'явився,
причин неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.3 ст. 259 КАС України
неприбуття у судове засідання осіб, які
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце розгляду справи, не
перешкоджає судовому розгляду.

Суд, розглянувши подані
документи та матеріали, вивчивши
матеріали справи та оцінивши їх у
сукупності, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується заява, оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що заява задоволенню не
підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закону від 21.04.1999
№ 606-XIV) примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі листи,
що видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і
Морської арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 КАС
України, виконавчий лист має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України "Про виконавче провадження".

За умови встановленої невідповідності
Закону, підлягають застосуванню
положення ч. 2 ст. 259 КАС України,
відповідно до якої, суд, який видав
виконавчий лист, може за заявою
стягувача або боржника виправити
помилку, допущену при його оформленні
або видачі, або визнати виконавчий
лист таким, що не підлягає виконанню,
та стягнути на користь боржника
безпідставно одержане стягувачем за
виконавчим листом.

Відповідно до ч. 4 ст. 259 КАС
України, суд ухвалою вносить
виправлення до виконавчого листа, а у
разі якщо його було видано помилково
або якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з
його припиненням добровільним
виконанням боржником чи іншою особою
або з інших причин, суд визнає
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково.

Умовою прийняття рішення про
визнання виконавчого листа таким, що
не підлягає виконанню, є наявність
однієї з вказаних обставин.

Судом встановлено, матерілами
справи підтверджено, що постановою
суду від 09.11.20012 року позовні вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
м.Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості у розмірі 41774,90 грн.,
задоволені повністю, виданий
виконавчий лист № 2а/0470/11850/12.

Як встановлено судом виконавчий
лист № 2а/0470/11850/12 оформлений відповідно
до вимог ст. 18 Закону від 21.04.1999 № 606-XIV.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Дніпропетровській області від 14.03.2013
року за виконавчим листом № 2а/0470/11850/12
відкрито виконавче провадження.

09.01.2012 року ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області порушено провадження у справі
про банкрутство №26/904/229/2013 за заявою
УПФУ в м. Нікополі та Нікопольському
районі до ПАТ '"Нікопольський завод
трубопровідної арматури" про визнання
банкрутом.

18.07.2013 року ухвалою господарського
суду Дніпропетровської області по
справі №26/904/229/2013 затверджено реєстр
вимог кредиторів, вимоги У ГІФУ в м.
Нікополі та Нікопольському районі на
суму 1 235 915.31 гри. відхилено.

14.08.2013 року постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду ухвалу
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.07.2013 року залишено без
змін.

Судом встановлено, що сума, заявлена до
стягнення в виконавчому листі №
2а/0470/11850/12, не увійшла до реєстру вимог
кредиторів.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 № 2343-XII (далі Закон від 14.05.1992
№ 2343-XII), кредитор - юридична або фізична
особа, а також органи доходів і зборів
та інші державні органи, які мають
підтверджені у встановленому порядку
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника; конкурсні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство і
виконання яких не забезпечено заставою
майна боржника; поточні кредитори -
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство; забезпечені
кредитори - кредитори, вимоги яких
забезпечені заставою майна боржника
(майнового поручителя).

Згідно з ч. 1-3 ст. 19 Закону від 14.05.1992
№ 2343-XII мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду. Ухвала є
підставою для зупинення виконавчого
провадження. Про запровадження
мораторію розпорядник майна
повідомляє органи державної
виконавчої служби за
місцезнаходженням (місцем проживання)
боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, що
містять майнові вимоги, у тому числі на
предмет застави, за якими стягнення
здійснюється в судовому або в
позасудовому порядку відповідно до
законодавства, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від продажу майна боржника),
перебування майна на стадії продажу з
моменту оприлюднення інформації про
продаж, а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які
поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф,
пеня), не застосовуються інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань із задоволення
всіх вимог, на які поширюється
мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності
на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за
весь час прострочення виконання
грошового зобов'язання, три проценти
річних від простроченої суми тощо.

Відповідно ч.ч. 2.3 ст. 14 КАС
України постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Згідно ч. 1 сі. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
Організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України. :

Частиною 4 ст. 257 КАС України
встановлено, що примусове виконання
судових рішень в адміністративних
справах здійснюється в порядку,
встановленому Законом "Про виконавче
провадження".

Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV
врегульовані правила примусового
виконання рішень боржником, відносно
якого порушено провадження про
банкрутство.

Так, відповідно до п.8 ст. 37
Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV визначає,
що підставою для обов'язкового
зупинення виконавчого провадження є
порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум ( у т.ч. одержаних
від реалізації майна боржника) та
виконання рішень у немайнових спорах.

Таким чином, Законом України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 №
606-XIV, передбачено обов'язкове зупинення
виконавчого провадження за викладених
обставин, проте ні нормами КАС України,
ні Законом України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV не
передбачено визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню у
випадку невключення сум до стягнення
за виконавчим листом до реєстру вимог
кредиторів. Чинним законодавством
також не передбачено і стягнення
заборгованості підприємства перед
УПФУ в м.Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області
уразі невнесення заборгованості до
реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного суд не
вбачає підстав для визнання
виконавчого листа в адміністративній
справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості таким, що не підлягає
виконанню, тому у задоволенні заяви
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» щодо визнання виконавчого
листа в адміністративній справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м.Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області до
Публічного акціонерного товариства
«Нікопольський завод трубопровідної
арматури» про стягнення
заборгованості таким, що не підлягає
виконанню - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено в письмовому провадженні
або згідно з частиною третьою статті 160
цього Кодексу, або без виклику особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 КАС України.

Суддя І.В.
Тулянцева І