Справа № 2а-7871/12/1370
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/12746/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торіс" на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13
лютого 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торіс" до Львівської
митниці, третя особа: Головне
управління державної казначейської
служби України у Львівській області
про визнання протиправними та
скасування рішення, картки відмови,
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торіс" звернулось з
позовом до Львівської митниці про
визнання протиправним та скасування
рішення митниці № 806000006/2013/000010/2 від 1
липня 2013 року про коригування митної
вартості товару, картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України від 23 серпня 2012 року №
209140000/2/01338, зобов'язання Львівської
митниці провести митне оформлення
товарів, що імпортуються в Україну,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торіс» за
вантажно-митною декларацією №
209140000/2012/02861 за цінами, вказаними у
вантажно-митній декларації, стягнення
з Державного бюджету України суму
переплати податку на додану вартість в
розмірі 144 535 грн 25 коп.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року позов задоволено повністю.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року скасовано постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 07
грудня 2012 року та ухвалено нове
рішення, яким в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просив його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

В запереченнях відповідач просив
залишити скаргу без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Судами встановлено, що позивачем в
межах контракту № 1/2012 від 28 серпня 2012
року на митну територію України
ввезено товар.

Для здійснення митного оформлення
товару позивачем заповнено ВМД
№ 209140000/2012/028611, в якій
вартість товару визначена за ціною
договору.

Митницею під час здійснення контролю
за правильністю визначення
декларантом митної вартості товару
виявлено розбіжності у наданих
позивачем документах, а саме: зазначена
у ВМД вага нетто не відповідає вазі
нетто, вказаній у фактурі; кількість
вказаних місць у СМR не відповідає
кількості, зазначеній у фактурі.

Для підтвердження митної вартості
товару митницею витребувано у позивача
додатки до зовнішньоекономічного
договору № 1/2012 від 28 березня 2012 року,
платіжне доручення про передоплату
оцінюваного товару, каталоги,
специфікації, прейскуранти,
прайс-листи виробника товару, а також
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Декларантом надано додаток № 1 до
зовнішньоекономічного договору № 1/2012
від 28 березня 2012 року,
платіжне доручення про передоплату від
16 серпня 2012 року, каталог, специфікацію,
прейскурант, прайс-лист виробника
товару, висновок про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлений
Львівською торгово-промисловою
палатою.

З огляду на те, що надані декларантом
додаткові документи не підтвердили
задекларованої митної вартості,
митницею відмовлено в прийнятті митної
декларації та в митному оформлені
товару за ціною договору, про що
зазначено у картці відмові № 209140000/2/01338
від 23 серпня 2012 року.

Рішенням митниці про коригування
митної вартості товару № 209000003/2012/201332/1
від 23 серпня 2012 року визначено митну
вартість товару за резервним методом.

Не погоджуючись з такими діями митниці,
позивач звернувся з цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість вимог позивача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд зазначив, що
підстави для задоволення позову
відсутні.

Колегія суддів вважає висновки судів
першої та апеляційної інстанцій
передчасними.

Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 50
Кодексу відомості про митну вартість
товарів використовуються для
нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом (пункт 1 частини 2 статті 52
Кодексу).

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску; 5)
звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (стаття 54 Кодексу).

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу рішення
про коригування заявленої митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до статті 57 Кодексу
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів,

За частиною 1 статті 58 Кодексу метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із системного аналізу вказаних статей
вбачається, що обов'язок доведення
митної вартості товару лежить на
позивачу, а митний орган у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи.

При цьому, згідно із вищенаведеними
приписами, у випадку виникнення
обґрунтованих сумнівів митний орган
повинен витребовувати, а позивач -
надавати лише ті докази, які можуть
підтвердити або спростувати сумніви
митниці.

Скасовуючи рішення митниці про
коригування митної вартості, суд
першої інстанції виходив з того, що нею
не доведено факту існування правових
підстав для перевірки правильності
визначення митної вартості товару
декларантом, а також для застосування
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості.

Суд апеляційної інстанції дійшов
протилежного висновку, що митниця
обґрунтовано витребувала додаткові
документи, і у зв'язку з неподанням
таких документів - правомірно
відмовила в митному оформленні товару
за першим методом.

В обґрунтування вказаного висновку суд
апеляційної інстанції зазначив, що
наданий позивачем прайс-лист виданий
відправником для підприємства
«Акорд-Україна», яка не є стороною
зовнішньоекономічної операції, що
суперечить суті прайс-листа як
комерційної пропозиції, адресованій
необмеженій кількості осіб.

Зазначені висновки зроблені з неповним
з'ясуванням дійсних обставин справи.

Так, поза увагою судів обох інстанцій
залишились головна обставина, яка
стала причиною виникнення цього спору,
- розбіжності у наданих позивачем
документах, наявність яких, в силу
приписів частини 3 статті 53 МК України,
є достатньою підставою для
витребування у позивача додаткових
документів.

Обмежуючись аналізом відповідності
наданих позивачем документів, тим, які
вимагав відповідач, суди не надали
оцінки тому, які факти в аспекті митної
вартості товару мав на меті встановити
(спростувати) митний орган,
витребовуючи додаткові докази, і чи
можливо встановити такі обставини на
підставі доказів, поданих позивачем.

Зокрема, суди не зазначили, яким чином
витребувані митницею додатки до
зовнішньоекономічного договору № 1/2012
від 28 березня 2012 року, платіжне
доручення про передоплату оцінюваного
товару, каталоги, специфікації,
прейскуранти, прайс-листи виробника
товару, а також висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, здатні
пояснити причини розбіжностей між
відомостями про вагу нетто та
кількість місць в рахунку, СМR і ВМД, та
не з'ясували, як ці розбіжності
підтверджують або спростовують дійсну
митну вартість товару.

Крім того, дійшовши висновку, що на
підставі наданих декларантом
документів неможливо визначити дійсну
митну вартість товару, суд апеляційної
інстанції зазначив, що митницею
доведено факт проведення консультацій
з декларантом, а також підтверджено
неможливість застосування резервних
методів, що передують шостому,
пославшись при цьому на відповідну
відмітку на звороті ДМВ.

Однак, згідно з цією відміткою, митниця
не визнала митну вартість імпортованих
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються, у зв'язку з
неподанням основних документів, які
підтверджують відомості про митну
вартість товарів, та досягнута згода
щодо неможливості застосування
наступних методів визначення митної
вартості.

За висновком колегії суддів, вказана
відмітка не свідчить про те, що
митницею вчинялись дії з метою
з'ясування можливості застосування
попередніх п'яти методів. При цьому
вона не є достатнім обґрунтуванням
неможливості застосування першого
методу.

Неповне з'ясування обставин у справі є
підставою для скасування рішень судів
та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 07 грудня 2012
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13 лютого 2013 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: