Справа № 810/404/14-а
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року 810/404/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
про визнання протиправними та
скасування рішень, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2014 до Київського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) до Реєстраційної служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
(далі - відповідач, Реєстраційна
служба), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Степанець І.В. №8251978 від 22.11.2013 про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;

- визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Степанець І.В. №8560525 від 02.12.2013 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень;

- зобов'язати Реєстраційну службу
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
здійснити державну реєстрацію права
власності на 27/50 частин житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки :10:024:0007.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що не погоджується зі
вказаними рішеннями, оскільки вважає
помилковим застосування відповідачем
положень абзацу 7 пункту 46 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень. Позивач зазначає,
що ОСОБА_1 є єдиним власником 27/50 частин
житлового будинку, на підставі чого
вважає неправомірним висновок
відповідача про те, що даний об'єкт
нерухомого майна реконструйовано
двома або більше особами.

Відповідач проти адміністративного
позову заперечив, просив відмовити у
його задоволенні. В своїх письмових
запереченнях на адміністративний
позов відповідач зазначив, що
відповідно до поданих позивачем для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень на домоволодіння документів,
за даним об'єктом зареєстровано три
співвласники. Відповідач зазначив, на
виконання вимог Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень позивачем не було надано
письмову згоду всіх співвласників
об'єкта нерухомого майна, відтак вважає
оскаржувані рішення правомірними та
обґрунтованими.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно САА №131244
від 17.12.2004 та Витягу про реєстрацію
права власності №5902104 від 17.12.2004 ОСОБА_1
є власником 27/50 частки у приватній
спільній частковій власності на
домоволодіння, яке розташоване за
адресою АДРЕСА_1 (далі - Домоволодіння).

Рішенням виконкому Васильківської
міської ради Київської області №299 від
06.07.2011 ОСОБА_1 надано дозвіл на
прибудову коридору, реконструкцію даху
з влаштуванням мансардних приміщень
належної частини Домоволодіння.

Відповідно до декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
поданої позивачем 05.03.2013 до Інспекції
ДАБК у Київській області, ОСОБА_1 було
завершено будівельні роботи по
прибудові коридору, реконструкції даху
з влаштуванням мансардних приміщень
частини Домоволодіння.

Наведене підтверджується копією
технічного паспорту Домоволодіння, а
саме планом будинку (а.с. 20), з якого
вбачається, що до Домоволодіння був
добудований коридор площею 7 кв.м.

У судовому засіданні представник
позивача підтвердив, що крім
реконструкції своєї частини будинку
ОСОБА_1 було добудовано до цієї частини
коридор площею 7 кв.м.

05.11.2013 позивач звернувся до відповідача
із заявою про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, зареєстрованою за
№3803112, для проведення державної
реєстрації права приватної власності
на 27/50 частин житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:10:024:0007.

22.11.2013 Державним реєстратором
Реєстраційної служби прийнято рішення
№8251978 від 22.11.2013 про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень №3803112 у зв'язку з
неподанням всіх необхідних документів,
а саме письмової згоди всіх
співвласників Домоволодіння та
довідки про розподіл часток між
співвласниками.

02.12.2013 Державним реєстратором
Реєстраційної служби прийнято рішення
№8560525 від 02.12.2013 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень у
зв'язку з ненаданням позивачем
наведених у рішенні №8251978 від 22.11.2013
документів.

З матеріалів справи вбачається, що в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно за Домоволодінням на праві
спільної часткової власності
зареєстровано три співвласники:
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Після зупинення відповідачем розгляду
заяви позивача №3803112 від 05.11.2013,
позивачем до Реєстраційної служби було
надано нотаріально посвідчену
письмову згоду гр. ОСОБА_3 від 28.11.2013,
якою ОСОБА_1 надано дозвіл на
проведення реконструкції
Домоволодіння, саме прибудову
коридору, реконструкцію частини даху з
влаштуванням мансардних приміщень, на
належній останній частині
Домоволодіння.

При цьому письмової згоди другого
співвласника - ОСОБА_4, позивачем до
Реєстраційної служби подано не було.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що остання
відмовилася від надання ОСОБА_1
відповідного дозволу.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, суд виходить з
наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи усім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Основним законодавчим актом, який
урегульовує відносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, є Закон України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі
- Закон № 1952).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1952 державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 цього Закону
встановлено, що речові права та
обтяження на нерухоме майно, зокрема
право власності на нерухоме майно,
підлягають обов'язковій державній
реєстрації.

Відповідно до статті 19 Закону № 1952
однією з підстав для державної
реєстрації прав та їх обтяжень є
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане відповідно до
вимог цього Закону.

Статтею 24 Закону № 1952 встановлено
вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме: 1) заявлене право,
обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Відповідно до пункту 13 статті 15 Закону
№ 1952 порядок державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень, а
також порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

За приписами частини 1 статті 22 № 1952 у
разі якщо документи для державної
реєстрації прав та їх обтяжень подано
не в повному обсязі, передбаченому
нормативно-правовими актами, державний
реєстратор у строк, встановлений
частинами п'ятою, сьомою і восьмою
статті 15 цього Закону для розгляду
заявлених прав, приймає рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень і
письмово повідомляє про це заявника.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що
якщо заявник протягом п'яти робочих
днів після отримання письмового
повідомлення виконав вимоги
державного реєстратора, загальний
строк розгляду заявленого права
продовжується з урахуванням часу, що
минув до його зупинення.

Відповідно до частини 3 цієї статті у
разі невиконання зазначених вимог
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав тощо регулює Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703 (далі - Порядок).

Так, пунктами 7, 10, 12, 16, 23, 26, 27 Порядку
встановлено наступне.

Для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію. Заявник разом із
заявою про державну реєстрацію подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком. Для проведення державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.
Документом, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема, укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат.

Під час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями зокрема
щодо: 1) обов'язкового дотримання
письмової форми правочину та його
нотаріального посвідчення (у
встановлених законом випадках); 2)
повноважень заявника; 3) відомостей про
нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; 4) наявності обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; 5) наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Абзацами 6, 7 пункту 46 Порядку
встановлено наступне.

У разі коли державна реєстрація прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно проводиться на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна, що до проведення реконструкції
належав на праві спільної власності,
заявник, крім документів, що зазначені
в цьому пункті, подає органові
державної реєстрації прав письмову
згоду всіх співвласників об'єкта
нерухомого майна щодо проведення його
реконструкції. Якщо розмір відповідних
часток у праві спільної власності
змінився у зв'язку з проведенням
реконструкції об'єкта нерухомого
майна, заявник подає органові
державної реєстрації прав письмову
заяву співвласників про розподіл
часток у спільній власності на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна (абз. 6).

У разі коли державна реєстрація прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно проводиться на
новозбудований або реконструйований
об'єкт нерухомого майна, будівництво
якого здійснювалося двома і більше
особами, заявник, крім документів, що
зазначені в цьому пункті, подає
органові державної реєстрації прав
документ, яким визначено окрему
частину об'єкта нерухомого майна, що
набувається у власність кожною з таких
осіб, або письмову заяву даних осіб про
розподіл часток у спільній власності
на новозбудований або
реконструйований об'єкт нерухомого
майна у зв'язку з набуттям права
спільної власності на такий об'єкт (абз.
7).

Аналіз наведених норм та обставин
справи дає підстави вважати, що
відповідач, зупиняючи розгляд заяви
позивача про реєстрацію прав та їх
обтяжень, правомірно застосував
положення абзацу 6 пункту 46 Порядку,
оскільки Домоволодіння до проведення
реконструкції належало на праві
спільної власності трьом особам.

При цьому наслідком здійснення
позивачем реконструкції частини
Домоволодіння та добудови коридору
стало збільшення загальної площі
будівлі, відтак змінився й розмір
частки у праві спільної власності.

Суд не бере до уваги твердження
позивача про неправомірне
застосування відповідачем положень
абз. 6 пункту 46 Порядку з огляду на
викладені вище обставини.

Як було зазначено вище, на вимогу
рішення Реєстраційної служби №8251978 від
22.11.2013 позивачем було надано письмову
згоду на реконструкцію Домоволодіння
лише одного зі співвласників.

Оскільки документів, визначених у
рішенні №8251978 від 22.11.2013, позивач у
п'ятиденний строк до Реєстраційної
служби не надав, суд, враховуючи
положення частини 3 статті 22, пункту 5-4
ст. 24 Закону 1952, дійшов висновку про
правомірність рішення Реєстраційної
служби №8560525 від 02.12.2013 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

З огляду на відсутність протиправних
дій з боку відповідача позовна вимога
щодо зобов"язання останнього вчинити
певні дії на користь позивача
задоволенню не підлягають.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Однак, покладений на суб`єкта владних
повноважень даною нормою тягар
доказування правомірності своїх дій не
звільняє позивача від обов`язку
доказування своїх тверджень чи
заперечень.

На основі викладеного та оцінюючи у
сукупності встановлені обставини
справи, суд дійшов висновку, що
віповідач при прийнятті оскаржуваних
рішень діяв на підставі, в межах та у
спосіб, передбачені чинним
законодавством, відтак підстави для
задоволення адміністративного позову
відсутні.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єктів владних повноважень,
звільнених від сплати судового збору, а
також за відсутності витрат
відповідачів, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.