Справа № 806/7002/13-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"17" лютого 2014 р.
Справа № 806/7002/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.

при секретарі
Сидорук Р.М.

за участю прокурора, представника
міської ради та з участю третьої особи :

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора Житомирської
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"03" грудня 2013 р. у справі за позовом
Прокурора м.Житомира в інтересах
держави до Житомирської міської
ради з учстю третьої особи на стороні
відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 про визнання
частково протиправним та скасування
рішення

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Житомира звернувся до суду
з позовом в якому просив визнати
протиправним і скасувати рішення 24
сесії 6 скликання Житомирської міської
ради № 579 від 11 липня 2013 року у частині
надання в оренду фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_4 земельної ділянки
площею 0,0060 га за адресою: АДРЕСА_1, для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013 року
у задоволенні позову прокурора
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, прокурор
подав апеляційну скаргу. В своїй
апеляційній скарзі прокурор
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
03.12.2013 року та прийняти нове рішення
про задоволення позовних вимог. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги прокурор зазначив, що вказана
земельна ділянка була передана в
оренду третій особі без проведення
земельних торгів, а також без наявності
затвердженого детального плану
території або плану зонування
території у м. Житомирі, що є порушенням
вимог статті 134 Земельного кодексу
України, статті 24 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності".

Представник відповідача міської ради у
судовому засіданні про задоволення
апеляційної скарги заперечив
пояснивши, що рішенням 24 сесії 6
скликання Житомирської міської ради №
579 від 11 липня 2013 року надано в оренду
ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0060 га
за адресою для будівництва та
обслуговування будівлі торгівлі.
Крім того, між відповідачем та ФОП
ОСОБА_4 укладено договір оренди землі
на вказану земельну ділянку. Ствердив,
що оскаржуване рішення прийняте
відповідачем в межах повноважень,
визначених Законом України "Про
місцеве самоврядування» і згідно
земельного законодавства, тому воно
скасуванню не підлягає.

Третя особа ФОП ОСОБА_4 у судовому
засіданні зазначила, що всі необхідні
погодження були надані для
затвердження проектної документації
із землеустрою, було укладеного
договір оренди з Житомирською міською
радою, а тому в задоволенні скарги
просить відмовити.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права при прийнятті
оскаржуваної постанови, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що апеляційна скарга прокурора
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Встановлено, що рішенням Житомирської
міської ради від 30 травня 2013 року № 550
надано дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,0060 га ФОП ОСОБА_4 по
АДРЕСА_1, для будівництва та
обслуговування тимчасової будівлі
торгівлі (а.с. 57-59). 11 липня 2013 року на
засіданні 24 сесії шостого скликання
Житомирської міської ради прийнято
рішення № 579 (а.с. 5-7, 86,87) про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення вищезазначеної земельної
ділянки та надання у користування,
зокрема, фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0060 га
за адресою: по АДРЕСА_1, на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі.

На виконання вказаного рішення, 12
вересня 2013 року між Житомирською
міською радою (Орендодавець) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
(Орендар) укладено договір оренди
землі, за умовами якого Орендодавець
надає, а Орендар приймає у користування
на 5 років за плату земельну ділянку
площею 0,0060 га для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до статті 19 Конституції
України зобов'язує орган влади діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), завданням
адміністративного судочинства є,
зокрема, захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони у відповідності до
критеріїв, визначених частиною 3 статті
2 КАС України.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті
26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21 травня
1997 року № 280/97-ВР із змінами і
доповненнями, виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються відповідно до
закону питання регулювання земельних
відносин.

Згідно з статтею 74 цього Закону, органи
та посадові особи місцевого
самоврядування несуть
відповідальність за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами.

Відповідно до частини 1 статті 144
Конституції України, органи, місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території. На основі цього
положення Конституції України в
частині 1 статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
зазначено, що у формі рішень рада
приймає нормативні та інші акти.

При вирішенні питання про відмову у
задоволенні позову прокурору суд
першої інстанції виходив з того, що
Конституційний Суд України в своєму
рішенні від 16 квітня 2009 року за № 7-рп/2009
дійшов висновку, що органи місцевого
самоврядування, представляючи спільні
інтереси територіальних громад сіл,
селищ та міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово. А ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію. Ненормативні
правові акти органу місцевого
самоврядування є актами одноразового
застосування, вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

Таким чином враховуючи те, що
оскаржуване рішення прийняте стосовно
конкретної фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, стосується її прав і обов'язків,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що воно є ненормативним
правовим актом одноразового
застосування, що оскаржене рішення
реалізовано фізичною особою -
підприємцем шляхом укладення договору
оренди землі від 12.09.2013р. та проведенням
його державної реєстрації (а.с. 90-92),
тому воно виконано в повному обсязі як
з боку Житомирської міської ради, так і
з боку третьої особи і за таких
обставин, оскаржуване рішення міської
ради від 11.07.2013 року № 79 вичерпало свою
дію фактом його виконання, а саме
укладенням договору оренди землі і як
наслідок не може бути скасоване чи
змінене, а захист прав особи може
здійснюватись лише в напрямку
подолання негативних наслідків, що
виникли внаслідок прийняття такого
адміністративного акта.

Більше того, суд першої інстанції
вважає, що навіть при допущенні деяких
порушень закону державним органом,
громадянин не може відповідати за їх
помилки та покликається на рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Федоренко проти України» від 30
червня 2006 року, на рішення
Європейського суду з прав людини від 24
червня 2003 року у справі «Stretch v. United Kingdom»
(«Стретч проти Об'єднаного Королівства
Великобританії і Північної Ірландії»)
та на статтю 1 першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Крім того суд першої інстанції
посилається на те, що ОСОБА_4 мала
обґрунтовані очікування щодо
дотримання Житомирською міською радою
при прийнятті нею управлінського
рішення, вимог частини 2 статті 19
Конституції України, тобто,
розраховувала на те, що орган місцевого
самоврядування діятиме на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений чинним законодавством
України, що самі по собі ймовірні
допущені органами публічної влади
порушення при визначенні умов та
порядку надання земельної ділянки в
оренду громадянину не можуть бути
безумовною підставою для скасування
прийнятого рішення та вилучення у
громадянина вказаної земельної
ділянки, якщо вони не допущені
внаслідок винної, протиправної
поведінки самого правонабувача.

Таким чином суд вважав, що в спірних
правовідносинах, навіть у випадку
наявності доведених фактів порушення
Житомирською міською радою вимог
чинного законодавства України, це не
могло б бути безумовною підставою для
скасування прийнятих з порушенням
чинного законодавства України рішень.
ОСОБА_4 звернувшись до компетентного
органу із відповідною заявою щодо
земельної ділянки, виконала всі
передбачені чинним законодавством
України вимоги, що стало підставою для
укладання договору оренди землі. Таким
чином, отримавши у власність спірну
земельну ділянку, вона керувалася
законними інтересами, тобто, мала намір
користуватися земельною ділянкою та
отримувати в результаті цього
відповідні блага. Суд першої інстанції
також зазначив, що допущені
відповідачем порушення процедури
надання земельної ділянки у
користування ОСОБА_4 не можуть бути
підставою для позбавлення останньої
земельної ділянки, як з огляду на
вимоги національного законодавства в
розрізі конкретних обставин даної
справи, так і враховуючи вимоги
Конвенції та практики Європейського
суду з прав людини. Жодних доказів вини
ОСОБА_4 при передачі їй у користування
земельної ділянки, суду надано не було.

Судова колегія не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
обставин даної справи з огляду на
наступне.

Правовідносини, що виникли,
регулюються Земельним кодексом
України (далі за текстом ЗК України).

Зі змісту статті 12 ЗК України
вбачається, що розпорядження землями
територіальної громади міста, у тому
числі надання їх у користування,
належить до повноважень міської ради
та здійснюється відповідно до вимог
цього Кодексу. Зазначена норма ЗК
кореспондується із положеннями Закону
України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР
"Про місцеве самоврядування в Україні"
(далі Закон № 280/97-ВР), відповідно до
пункту 34 статті 26 якого питання
регулювання земельних відносин
вирішуються виключно на пленарних
засіданнях міської ради.

Згідно з частиною першою статті 124 ЗК
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Частиною другою статті 124 ЗК у редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
відносин, встановлено, що передача в
оренду земельних ділянок, які
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4
придбала у іншої фізичної особи -
підприємця приміщення торгового
павільйону по АДРЕСА_1. Рішенням
Житомирської міської ради від 23.06.2010
року приватному підприємцю ОСОБА_4
погоджено місце розташування малої
архітектурної форми ( павільйон
продовольчих товарів) по АДРЕСА_1

Статтею 123 ЗК визначений порядок
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування.

Згідно з частиною третьою статті 123 ЗК
(у редакції станом на 09 серпня 2007року),
особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності, звертається з відповідним
клопотанням до районної, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій або сільської, селищної,
міської ради. Відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки (частина п"ята
статті 123 ЗК).

Отже, передача в оренду земельних
ділянок на час виникнення спірних
правовідносин здійснювалась на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, що є його виключною
компетенцією відповідно до вимог
Конституції України, Закону № 280/97-ВР і
ЗК України.

Статтею 124 Земельного кодексу України
передбачено, що передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки. Передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється за результатами
проведення земельних торгів, крім
випадків, встановлених частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.134 ЗК України земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них (оренда,
суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з
розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Зокрема, абзацами 1, 16 ч. 2 ст. 134 ЗК
України передбачено, що не підлягають
продажу на конкурентних засадах
(земельних торгах) земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них у разі: передачі
громадянам земельних ділянок для
ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів,
для сінокосіння і випасання худоби, для
городництва.

Водночас ч. 3 вище зазначеної статті ЗК
України визначено, що земельні торги
не проводяться при наданні (передачі)
земельних ділянок громадянам у
випадках, передбачених статтями 34, 36 та
121 цього Кодексу, а також передачі
земель загального користування
садівницькому товариству та дачному
кооперативу.

Представник відповідача щодо
правомірності прийнятого міською
радою рішення посилався на те, що
ОСОБА_4 було надано документацію із
землеустрою із позитивними висновками
відповідних служб та схему прив'язки до
місцевості тимчасового павільйону,
який не підлягає державній реєстрації,
а тому міською радою правомірно
прийнято відповідні спірні пункти
рішення, на підставі вимог Земельного
кодексу України.

Згідно із частиною 2 статті 28 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності - це
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Частиною 4 згаданого вище Закону
встановлено, що розміщення тимчасових
споруд для провадження
підприємницької діяльності
здійснюється в порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
об'єктами будівництва є будинки,
будівлі, споруди будь-якого
призначення, їх комплекси, лінійні
об'єкти інженерно-транспортної
інфраструктури.

Таким чином, розміщення тимчасових
споруд, погодження місця розташування
об'єкта будівництва і оформлення
земельних ділянок у користування є
різними за змістом питаннями, які
регулюються різними
нормативно-правовими актами.

Відтак, надання дозволів на розміщення
об'єктів дрібнороздрібної мережі -
малих архітектурних форм не є тотожним
погодженню місця розташування об'єкта
або надання дозволу на розроблення
проекту відведення земельної ділянки,
як зазначено пунктом 1 розділу X
"Перехідні положення" ЗК України і не
дає підстав органу місцевого
самоврядування для передачі спірних
земельних ділянок без проведення
земельних торгів.

Крім того фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 дії щодо отримання
проекту землеустрою на відведення
земельної ділянки на умовах оренди
здійснювалось ОСОБА_4 у 2013 році, тобто у
той час коли коли діяла нова редакція
ст. 134 ЗК України.

За таких підстав, колегія суддів
вважає, що відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 134 ЗК
України, не вбачалось можливості
передачі земельної ділянки в оренду
суб'єкту господарювання ОСОБА_4 для
обслуговування будівлі торгівлі
(малих архітектурних форм), станом як на
травень 2013 року, коли надавався дозвіл
на складання проекту землеустрою так і
на час винесення міською радою рішення
№579 від 11.07.2013 року про надання ОСОБА_4
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в оренду
без проведення земельних торгів
оскільки відсутні підстави, які б
звільняли від обов'язку проведення
аукціону.

Відповідно до ст.202 КАС України суд
апеляційної інстанції задовольняє
апеляційну скаргу і скасовує судове
рішення, якщо визнає, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судового рішення чи
вчиненні процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова
суду першої інстанції у даній справі є
не обґрунтованою, а тому її слід
скасувати, доводи прокурора є
переконливими, підтверджуються
наведеним вище та відповідно, можуть
бути підставою для скасування
постанови суду, а тому апеляційну
скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Житомирської області
задовольнити, постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"03" грудня 2013 р. скасувати та прийняти
нову постанову.

Скасувати рішення 24 сесії 6 скликання
Житомирської міської ради № 759 від
11.07.2013 року "Про вилучення, припинення,
надання права користування земельними
ділянками юридичним та фізичним
особам" в частині надання в оренду
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_4
земельної ділянки площею 0.0060 га
(кадастровий номер :11:012:0058) за
адресою АДРЕСА_1 для обслуговування
будівель торгівлі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)
Л.О. Зарудяна

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "19" лютого 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Прокурор
м.Житомира в інтересах держави
вул.Черняховського,2,м.Житомир,10000

3- відповідачу/відповідачам:
Житомирська міська рада майдан С.П.
Корольова, 4/2,м.Житомир,Житомирська
область,10014

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
АДРЕСА_2