Справа № 26853/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2010 р. справа № 2а-438/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А.
Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області

на постанову Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 03
лютого 2010 року у справі № 2а-438/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області

про зобов'язання вчинити певні дії,
-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді Кіровоградської
області, в якому просила:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

визнати бездіяльність відповідача;

стягнути з відповідача недоплачену
щомісячну надбавку до пенсії
передбачену ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни " в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 01.01.2006 року по 01.01.2008 року та
20% мінімальної пенсії за віком за 2008
рік, так як 10% доплати до пенсії одержує;

зобов'язати відповідача здійснювати
нарахування та виплату надбавки до
пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни " у розмірі 20% мінімальної пенсії
за віком, починаючи з 01.01.2009 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачу
відповідач керувався положеннями
нормативних актів що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 03 лютого 2010 року
адміністративний позов задоволено
частково, а саме визнано неправомірною
бездіяльність відповідача щодо
нарахування та виплати позивачу в
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року,
починаючи з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року та
з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року суми пенсії
підвищеної на 30% мінімальної пенсії за
віком згідно до ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
розрахованої з урахуванням вимог ч.1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»і законодавчо визначеного
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленого на час виплати у період з
липня-грудня 2007року та починаючи з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року; зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплату підвищення пенсії позивачу в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»виходячи з розміру
встановленого ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»починаючи з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 31.12.2008 року а також з 01.01.2009 року по
31.12.2009 року, з урахуванням сплачених
коштів. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді Кіровоградської області
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просило скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити рішення,
яким відмовити позивачу у задоволені
позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1934 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
посвідчення (а.с.7).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має право на
отримання підвищення до пенсії, у
розмірах, які визначено Законом, а
відтак має право на звернення до суду
за захистом порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до суду
не є абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду.

Так, відповідно ст..99 КАС України, яка
діяла в редакції на час розгляду справи
в суді першої інстанції, відповідно до
якої адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України,
в редакції яка діяла на час розгляду
справи в суді першої інстанції,
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з
прав людини, яка відповідно до ст..17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, також свідчить про те,
що право на звернення до суду не є
абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду за захистом
порушених прав ( наприклад, справа
«Стаббігс та інш. Проти
Великобританії»рішення від 22.10.1996р.,
«Девеер проти Бельгії»рішення від
27.02.1980р.).

Колегією суддів встановлено, що
адміністративний позов, в якому
заявлені вимоги про перерахунок та
виплату підвищення до пенсії за 2007-2008
роки, подано до суду 04.12.2009р., тобто за
межами строку, який встановлено ст..99
КАС України.

Представник відповідача, подав до
суду заперечення на адміністративний
позов, в яких наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с.17).

Задовольняючи позовні вимоги за
2007, 2008 рік, суд першої інстанції
обмежився лише посиланням на те, що
причини пропуску строків звернення до
суду визнаються поважними. В той же час,
судом першої інстанції не встановлено
та не зазначено в постанові, які саме
поважні причини перешкоджали позивачу
звернутися до суду з позовом у строки,
які визначено ст..99 КАС України та якими
доказами це підтверджується. Як
вбачається з заявленого позову,
обґрунтовуючи причини пропуску строку
позивач зазначив, що про порушення
своїх прав він дізналися після
висвітлення подій у засобах масової
інформації, у зв'язку з чим не мав
можливості звернутися до суду у
визначені законом строки.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати підвищення до пенсії
є щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
право звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішень Конституційним Судом
України.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2007 рік, 2008 рік порушив вимоги
процесуального законодавства, не
застосувавши встановлений річний
строк звернення з позовом до суду, що
призвело до неправильного вирішення
справи у цій частині заявлених
позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням
часу звернення позивача з позовом до
суду (04.12.2009р.) та враховуючи те, що
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині визнання
неправомірною бездіяльність
відповідача та зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату підвищення пенсії позивачу в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 04.12.2008 року в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком -
скасувати, з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволені
позовних вимог в цій частині.

В той же час, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на перерахунок підвищення до
пенсії як «дитині війни»з 22 травня 2008
року, оскільки Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/08
від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

Отже, Управління Пенсійного фонду
України в м. Кіровограді
Кіровоградської області повинно було
провести відповідний перерахунок
підвищення до пенсії позивачу згідно
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 22 травня 2008 року, та
сплатити на його користь
заборгованість з цих виплат.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в м. Кіровограді
Кіровоградської області будь-яких дій
з цього приводу не здійснювало.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС
України, яка діяла в редакції на час
розгляду справи в суді першої
інстанції, та враховуючи час звернення
до суду позивача з позовом, колегія
судів приходить до висновку про
необхідність зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
провести перерахунок та виплатити
позивачу недоотримані суми щомісячної
надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з 04 грудня 2008 року по 31
грудня 2008 року.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2009 рік»не призупинено дію
ст..6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а відтак
відповідач був зобов'язаний
виплачувати позивачу підвищення до
пенсії у розмірах, які визначено ст..6
названого Закону.

Тому колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
зобов'язання відповідача нараховувати
та виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»з 01
січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

Право позивача на отримання
підвищення до пенсії відповідно до
вимог ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, таке право надане
державою і закріплено Законом України
«Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суд
обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки
питання фінансування цих видатків не є
предметом спору, що розглядається.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог і судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись п. 3
ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 03 лютого 2010 року у
справі №2а-438/10 в частині визнання
неправомірною бездіяльність
відповідача та зобов'язання
відповідача провести перерахунок та
виплату підвищення пенсії ОСОБА_1 в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 04.12.2008 року в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком -
скасувати, з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволені
позовних вимог в цій частині;

В іншій частині постанову Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 03
лютого 2010 року у справі № 2а-438/10
залишити без змін.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
О.В. Юхименко