Справа № 28653/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2010 р. справа № 2-4129/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Мірошниченка
М.В. Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
Дніпропетровської області

на постанову Нікопольського
міськрайонного суду від 13 жовтня 2010
року у справі № 2-4129/10 за позовом ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Нікополі Дніпропетровської
області

про зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
Дніпропетровської області, в якому
просила:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав;

зобов'язати відповідача нарахувати
недоплачену як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за період
2007-2009 роки в сумі 3826,50 грн.;

зобов'язати відповідача нарахувати
щомісячну державну соціальну допомогу
щомісяця.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачу
відповідач керувався положеннями
нормативних актів що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Нікопольського
міськрайонного суду від 13 жовтня 2010
року адміністративний позов
задоволено частково, а саме зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок і
забезпечити виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з застосуванням ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі Дніпропетровської області
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просило скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити рішення,
яким відмовити позивачу у задоволені
позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при розгляді
справи порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. Так,
суд першої інстанції вирішив не всі
заявлені позовні вимоги та не звернув
уваги на вимоги ст. 99, 100 КАС України не
застосувавши їх до спірних
правовідносин.

Вказані обставини є підставою для
скасування постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1936 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
посвідчення (а.с.8).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має
право на отримання підвищення до
пенсії, у розмірах, які визначено
Законом, а відтак має право на
звернення до суду за захистом
порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до
суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків для звернення до суду.

Так, відповідно ст..99 КАС України, яка
діяла в редакції подання позову до суду
першої інстанції, адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України, в
редакції на час подання позову до суду
першої інстанції, пропущення річного
строку звернення до адміністративного
суду є підставою для відмови у
задоволенні позову за умови, що на
цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2007,
2008,2009 роки подано до суду 31.05.2010р., тобто
після внесення змін до КАС України,
яким встановлено строки звернення до
суду.

Представник відповідача, подав до
суду заперечення на адміністративний
позов, в яких наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с.15).

Як вбачається з заявленого позову,
обґрунтовуючи причини пропуску строку
позивач зазначав, що про порушення
своїх прав він дізнався після
висвітлення зазначених подій у персі, у
зв'язку з чим не мав можливості
звернутися до суду у визначені законом
строки.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати підвищення до пенсії
є щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
право звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішень Конституційним Судом
України.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2007, 2008 рік порушив вимоги
процесуального законодавства, не
застосувавши встановлений річний
строк звернення з позовом до суду, що
призвело до неправильного вирішення
справи у цій частині заявлених
позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням
часу звернення позивача з позовом до
суду (31.05.2010р.) та враховуючи те, що
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок і забезпечити виплату
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року - скасувати, з прийняттям
нової постанови про відмову у
задоволені позовних вимог в цій
частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Як встановлено колегією суддів,
приймаючи рішення, суд першої
інстанції не вирішив заявлені позовні
вимоги ОСОБА_1 стосовно зобов'язання
відповідача нараховувати та виплати
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 2009 року.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне, рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/08
від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

На час розгляду справи Законом України
«Про Державний бюджет України на 2009
рік»не призупинено дію ст..6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», а відтак відповідач був
зобов'язаний виплачувати позивачу
підвищення до пенсії у розмірах, які
визначено ст..6 названого Закону.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в м. Нікополі
Дніпропетровської області будь-яких
дій з цього приводу не здійснювало.

Як зазначено вище, позивач
звернувся з позовом до суду 31.05.2010 року,
тобто з пропуском строку, який
визначено ст.. 99 КАС України, що діє в
редакції з30.07.2010 року, таким чином з
урахуванням вимог ст. 99 КАС України,
враховуючи час звернення до суду
позивача з позовом, колегія судів
приходить до висновку про відмову у
задоволені позовних вимог, в частині
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплатити підвищення
пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 01.01.2009 року по 30.05.2009
року.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік»не призупинено дію
ст..6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», а відтак
відповідач був зобов'язаний
виплачувати позивачу підвищення до
пенсії у розмірах, які визначено ст..6
названого Закону.

Отже, колегія судів приходить до
висновку про необхідність зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі Дніпропетровської області
провести перерахунок та виплатити
позивачу недоотримані суми щомісячної
надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з 31.05.2009 року по 31.12.2009 року
та з 01.01.2010 року по 13.10.2010 року (час
постановлення рішення судом першої
інстанції).

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суд
обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки
питання фінансування цих видатків не є
предметом спору, що розглядається.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог і судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись п. 3
ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Нікопольського
міськрайонного суду від 13 жовтня 2010
року у справі № 2-4129/10 - скасувати та
прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі Дніпропетровської області
про зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати неправомірною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в м. Нікополі
Дніпропетровської області щодо
нездійснення перерахунку та невиплати
ОСОБА_1 у повному обсязі підвищення
пенсії згідно з Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»за
період з 31.05.2009 року по 31.12.2009 року та з
01.01.2010 року по 13.10.2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Нікополі
Дніпропетровської області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»за період 31.05.2009 року по 31.12.2009
року та з 01.01.2010 року по 13.10.2010 року в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з урахуванням різниці, яка
була виплачена у цей період.

В іншій частині позову -відмовити.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові
витрати в розмірі 3,40 грн.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
М.В. Мірошниченко

Суддя:
М.А. Руденко