Справа № 2а-215/11/0119
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/11920/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Черпіцької Л.Т., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
державної адміністрації в Автономній
Республіці Крим на постанову
Совєтського районного суду Автономної
Республіки Крим від 28 липня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
державної адміністрації в Автономній
Республіці Крим, відділу освіти
Совєтської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим про відшкодування витрат за
оплату опалювання та освітлення, -в с т
а н о в и л а:ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим, відділу освіти Совєтської
районної державної адміністрації в
Автономній Республіці Крим про
відшкодування витрат за оплату
опалювання та освітлення.

Постановою Совєтського районного суду
Автономної Республіки Крим

від 28 липня 2011 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим на користь ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1, витрати по оплаті за
тверде паливо за 2009 рік в розмірі

658 (шістсот п'ятдесят вісім) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16 січня 2012 року постанову
Совєтського районного суду Автономної
Республіки Крим від 28 липня 2011 року
залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, управління
праці та соціального захисту населення
Совєтської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працює в
Чапаєвській загальноосвітній школі І -
III ступенів.

Згідно з довідкою Чапаєвської
сільської ради Совєтського району АР
Крим позивач проживає в сільській
місцевості в будинку з пічним
опаленням.

Вважаючи, що відповідач має перед
позивачем заборгованість по оплаті
житлово-комунальних послуг за 2007-2009
роки, позивач звернулась до суду з цим
позовом.

Частково задовольняючи позов, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що позивач має право на комунальні
пільги визначені частиною 4 статті 57
Закону України «Про освіту» у межах
встановлених норм, з урахуванням
строку звернення до суду.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з таким висновком судів з
огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 70 Житлового
кодексу Української РСР спеціалісти,
які працюють і проживають у сільській
місцевості, поза населеними пунктами (а
в установлених законодавством Союзу
РСР випадках - у селищах), користуються
безплатно жилим приміщенням з
опаленням і освітленням.

Відповідно до частини 4 статті 57 Закону
України «Про освіту» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) педагогічним
працівникам, які працюють у сільській
місцевості і селищах міського типу, а
також пенсіонерам, які раніше
працювали педагогічними працівниками
в цих населених пунктах і проживають у
них, держава відповідно до чинного
законодавства забезпечує безплатне
користування житлом з опаленням і
освітленням у межах встановлених норм.

Згідно з пунктом 2 Порядку надання
пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№426 від 31 березня 2003 року, пільги
педагогічним, медичним та
фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються
щомісяця шляхом зменшення плати за
користування житлом з опаленням та
освітленням.

Положеннями пункту «а» частини 1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про встановлення норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати» № 879 від 01 серпня 1996 року
визначено, що педагогічні працівники,
які проживають в сільській місцевості
і селищах міського типу, відповідно до
законодавства держава забезпечує
безоплатне освітлення житла (квартири)
у розмірі 30 кВт. рік на місяць.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
частина 4 статті 57 Закону України «Про
освіту» доповнена реченням такого
змісту: «Пільги на безплатне
користування житлом з опаленням та
освітленням, передбачені абзацом
першим цього пункту, надаються
працівникам за умови, якщо розмір
наданих пільг у грошовому еквіваленті
разом із середньомісячним сукупним
доходом працівника за попередні шість
місяців не перевищує величини доходу,
який дає право на податкову соціальну
пільгу, у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, та
пенсіонерам за умови, якщо
середньомісячний сукупний доход сім'ї
в розрахунку на одну особу за попередні
шість місяців не перевищує величини
доходу, який дає право на податкову
соціальну пільгу, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни,
внесені Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» до частини 4 статті 57
Закону України «Про освіту» визнані
неконституційними.

Порядком фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 04
березня 2002 року № 256 визначено, що
головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних структурних підрозділів
місцевих держадміністрацій,
виконавчих органів рад, до компетенції
яких належать питання праці та
соціального захисту населення (далі -
головні розпорядники коштів).

Головні розпорядники коштів місцевих
бюджетів щомісяця готують інформацію
про фактично нараховані суми та акти
звіряння розрахунків за надані послуги
з підприємствами - надавачами
відповідних послуг і надсилають їх
фінансовим органам
райдержадміністрацій, виконкомів
міських рад (міст республіканського
Автономної Республіки Крим і обласного
значення) до 5 числа місяця, що настає за
звітним щодо пільг, передбачених
абзацом першим частини четвертої
статті 57 Закону України «Про освіту»,
на придбання твердого і рідкого
пічного побутового палива і
скрапленого газу, до 22 числа місяця, що
наступає за звітним щодо пільг.

Фінансові органи районних
держадміністрацій, виконкомів міських
рад на підставі актів і звіряння,
зазначених у пункті 5 цього Порядку,
щомісяця готують реєстри нарахованих
сум та подають їх Міністерству
фінансів Автономної Республіки Крим,
фінансовим органам обласних, Київської
та Севастопольської міських
держадміністрацій, управлінням
Державного казначейства в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі до 7 числа місяця, що
наступає за звітним щодо пільг,
передбачених абзацом 1 частини 4 статті
57 Закону України

«Про освіту», на придбання твердого і
рідкого пічного побутового палива і
скраплення газу та до 25 числа місяця, що
наступає за звітним пільг,
передбачених абзацом 1 частини 4 статті
57 даного Закону.

Відповідно до пункту 2 Порядку надання
пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 426 (далі -Порядок № 426) пільги
педагогічним, медичним та
фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються
щомісяця шляхом зменшення плати за
користування житлом з опаленням та
освітленням. Розмір наданих пільг у
грошовому еквіваленті разом з
середньомісячним доходом пільговика
не повинен перевищувати величини
визначеного відповідно до підпункту
6.5.1 пункту 6.5 статті 6 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
доходу, який дає право на податкову
соціальну пільгу.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про внесення змін до Порядку надання
пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу» № 1430 від 18
жовтня 2006 року внесені зміни до Порядку
№ 426, а саме доповнено пунктом 2 такого
змісту: «Пільги педагогічним, медичним
та фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються
щомісяця шляхом зменшення плати за
користування житлом з опаленням та
освітленням»; та пунктом 9-1 такого
змісту: «У разі використання
педагогічними, медичними,
фармацевтичними працівниками або
працівниками культури права на
забезпечення твердим паливом установа
розраховує відповідно до пункту 9 цього
Порядку сукупний розмір щомісячного
грошового еквівалента пільг за 12
місяців, що передують місяцю звернення
та іншими».

З системного аналізу вищезазначеного
законодавства вбачається, що визначені
в законодавстві пільги не мають
грошового еквіваленту, крім
компенсації за тверде паливо.

З огляду на викладене, вірним є
висновок судів, що з відповідача
підлягає стягненню заборгованість за
тверде паливо.

Крім того, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, які при
постановленні оскаржуваних в
касаційному порядку рішень, керуючись
положеннями чинного процесуального
законодавства, закріплених в статтях 99
та 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, надали правильну
оцінку підставам пропуску строку
звернення до суду та дійшли висновку
про доцільність часткового
задоволення позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим залишити без задоволення.

Постанову Совєтського районного суду
Автономної Республіки Крим

від 28 липня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду

від 16 січня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної державної
адміністрації в Автономній Республіці
Крим, відділу освіти Совєтської
районної державної адміністрації в
Автономній Республіці Крим про
відшкодування витрат за оплату
опалювання та освітлення - залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: