Справа № 19850/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2010 р.справа № 2а-57/2010

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю
Бишевської Н.А.

при секретарі судового засідання:
Резнікові Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2010 року у
справі № 2а-57/10 за позовом ОСОБА_2 до
ВДАІ з обслуговування
адміністративної території м.
Запоріжжя інспектора ДПС взводу №1
роти ДПС м.Запоріжжя Мінайлова Олега
Юрійовича про скасування постанови по
справі про адміністративне
правопорушення, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в
якому просив поновити строки для
оскарження постанови по справі про
адміністративне правопорушення серії
АР №078903 від 26.03.2009 року та скасувати
постанову інспектора ДПС серії АР №
078903 від 21.01.2010р. про притягнення до
адміністративної відповідальності за
правопорушення, передбачене ч.1 ст.122
КУпАП. Згідно з постановою про
притягнення до адміністративної
відповідальності, позивач керуючи
автомобілем здійснив зупинку стоянку
на пішохідному переході, чим допустив
порушення пункту 15.9 ПДР України. В
обґрунтуванні заявлених вимог позивач
посилався на те, що при прийнятті
рішення щодо притягнення до
адміністративної відповідальності
відповідачем не враховано той факт, що
зупинку автомобіля позивач здійснив у
місці, яке визначено дорожнім знаком 5.38
«Місце для стоянки». Вказані обставини
відповідачем не було враховані, що
призвело до прийняття незаконної
постанови.

Постановою Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 07 квітня 2010 року у
задоволенні позову відмовлено.
Постанова суду мотивована тим, що факт
порушення позивачем Правил дорожнього
руху є доведеним, у зв'язку з чим його
правомірно та обґрунтовано притягнуто
до відповідальності за скоєне
правопорушення. Крім цього, судом
зроблено висновок про те, що позивачем
без поважних причин пропущено строк
оскарження постанови у справі про
адміністративне правопорушення.

Не погодившись з постановою суду
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на не повне з'ясування
судом обставин справи, просив
постанову суду скасувати та прийняти
нову постанову про задоволення
позовних вимог.

У судове засідання, сторони, які
належним чином повідомленні про час та
місце розгляду справи, не з'явились, у
зв'язку з чим, відповідно до ст..41 КАС
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювався.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 26.03.2009р.
відносно позивача інспектором ДПС
взводу №1 роти ДПС м. Запоріжжя
Мінайловим О.Ю. було складено протокол
про адміністративне правопорушення
відповідно до якого позивач, 26.03.2009
року, керуючи автомобілем «Опель
Вектра»д.н. НОМЕР_1, в м. Запоріжжя на
перехресті пр..Леніна та вул.. Лепіка
здійснив зупинку та стоянку
транспортного засобу на пішохідному
переході, чим допустив порушення
пункту п.п.е 15.9 г ПДР України.

На підставі протоколу, 26.03.2009
року відповідачем було винесено
постанову серії АР №078903 по справі про
адміністративне правопорушення та
позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у
розмірі 255,00 грн.

Правомірність та обґрунтованість
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності є
предметом спору, який передано на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та відмовляючи у задоволенні
позову суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем правомірно, з
урахуванням усіх істотних обставин
справи, з додержанням процедури
розгляду справи про адміністративне
правопорушення, прийнято рішення про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає обґрунтованими з
наступних підстав.

Відповідно до п.15.9. г Правил
дорожнього руху, затверджених
постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р.,
зупинка забороняється на пішохідних
переходах і ближче 10 м від них з обох
боків, крім випадків надання переваги в
русі;

Відповідальність за порушення правил
зупинки передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами
в справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких можливо встановити
наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність особи в його вчиненні.

Згідно зі ст.251 КУпАП протокол про
адміністративне правопорушення
відносять до доказів в справі про
адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 256 КУпАП у протоколі про
адміністративне правопорушення
зазначаються: дата і місце його
складення, посада, прізвище, ім'я, по
батькові особи, яка склала протокол;
відомості про особу, яка притягається
до адміністративної відповідальності
(у разі її виявлення); місце, час
вчинення і суть адміністративного
правопорушення; нормативний акт, який
передбачає відповідальність за дане
правопорушення; прізвища, адреси
свідків і потерпілих, якщо вони є;
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності;
інші відомості, необхідні для
вирішення справи. Якщо правопорушенням
заподіяно матеріальну шкоду, про це
також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне
правопорушення, який складено відносно
позивача, відповідає вимогам ст..256
КУпАП, у зв'язку з чим колегія суддів
приймає його як належний та допустимий
доказ у справі.

Крім цього, факт скоєння
правопорушення підтверджується
фотографіями, з яких чітко вбачаються
обставини скоєння правопорушення, яке
зазначено в оскарженій постанові,
зафіксовано автомобіль, яким керував
позивач та його місце розташування по
відношенню до пішохідного переходу.

Отже, вчинення позивачем
адміністративного правопорушення
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, які колегія суддів
вважає належними та допустимими та які
безперечно свідчать про порушення
позивачем ПДР України.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
доведеність вини позивача у скоєнні
адміністративного правопорушення,
відповідальність за яке передбачена ч.1
ст.122 КУпАП.

В той же час, суд першої інстанції
безпідставно вказав, як на підстави для
відмови у задоволенні позову,
пропущення позивачем строків
оскарження постанови у справі про
адміністративне правопорушення, які
визначено ст..288, 289 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.100 КАС України,
в редакції яка діяла на час розгляду
справи у суді першої інстанції,
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач не наполягав на відмові у
задоволенні позову з підстав пропуску
позивачем строку звернення до суду з
позовом, у зв'язку з чим суд першої
інстанції був позбавлений
процесуальної можливості вирішити
справу із застосуванням строків
звернення до суду, які визначено ст..99
КАС України.

Між тим, вказані порушення
процесуального права не вплинули на
результати розгляду справи по суті, у
зв'язку з чим колегія суддів не
знаходить підстав для скасування
рішення суду та прийняття нового, як на
тому наполягав позивач.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 07
квітня 2010 року у справі № 2а-57/10 - без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Судді:
Н.А. Бишевська

І.Ю. Добродняк