Справа № 121/9182/13-а
Суддя: Яковенко Світлана Юріївна
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 121/9182/13-а

25.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Яковенко С.Ю.,

суддів Воробйової С.О. ,

Ілюхіної Г.П.

секретар судового засідання
Журавльова Н.А.

за участю сторін:

представник позивача: ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
довіреність № 2956 від 20.11.13

представник відповідача: Фороської
селищної ради - не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином та своєчасно, про
причину неявки суд не повідомив,

розглянувши матеріали справи №
121/9182/13-а за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 (ОСОБА_4) на
постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Леонов А.А. ) від 05.12.2013

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Фороської селищної ради (вул.
Космонавтів, 3, смт. Форос, м. Ялта,
Автономна Республіка Крим, 98690)

представник позивача: ОСОБА_4 (АДРЕСА_2)

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2013 ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Фороської селищної
ради про:

- визнання протиправними дій
щодо прийняття рішення Фороської
селищної ради 44 сесії 6 скликання від
19.07.2013 №26 "Про розгляд заяви ОСОБА_2 про
виділення земельної ділянки
орієнтованою площею 0,15 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд;

- скасування рішення
Фороської селищної ради 44 сесії 6
скликання від 19.07.2013 №26 "Про розгляд
заяви ОСОБА_2 про виділення земельної
ділянки орієнтованою площею 0,15 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд";

- зобов'язання винести на
засідання чергової сесії та розглянути
подане клопотання про надання дозволу
на розробку проекту землеустрою по
відведенню земельної ділянки
орієнтованою площею 0,15 га по передачі
його безоплатно у власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в межах смт.Форос у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Постановою Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 05.12.2013 в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись із
зазначеною постановою суду,
представник позивача звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Ялтинського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 05.12.2013 та прийняти нове рішення
по справі, яким задовольнити позовні
вимоги.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

У судове засідання 25.02.2014
представник відповідача не з'явився,
про день, час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з підстав, викладених у ній та просив її
задовольнити.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши представника
позивача, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи, 23.04.2013
представник ОСОБА_2 звернувся до
Фороської селищної ради з клопотанням
про визначення без її погодження та
виділення їй земельної ділянки
орієнтовним розміром 0,15 га в межах
смт.Форос, АР Крим, з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(арк.с.7-8).

Позивач до зазначеного
клопотання надала графічні матеріали,
а саме копію плану населеного пункту
смт.Форос без зазначення місця
розташування земельної ділянки, однак
з графічних матеріалів смт.Форос
неможливо встановити місце
розташування запрошуваної земельної
лянки(арк.с.9).

19.07.2013 рішенням Фороської
селищної ради 44 сесії 6 скликання №26
"Про розгляд заяви ОСОБА_2 про виділення
земельної ділянки орієнтованою площею
0,15 га для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд" позивачу відмовлено
у наданні земельної ділянки для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, оскільки у наданому їй
графічному матеріалу не вказане
бажаємо місцерозташування запитуємої
земельної ділянки (арк.с.11).

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 14 Конституції України
визначено, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Право
власності на землю гарантується. Це
право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

У відповідності з пунктами «а»,
«б» статті 12 Земельного Кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Пункт «б» частини 1 статті 81
Земельного Кодексу України передбачає,
що громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Частина 6 статті 118 Земельного
Кодексу України встановлює, що
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри.

До клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача (у разі
вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка
державної власності розташована за
межами населених пунктів і не входить
до складу - певного району, заява
подається до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим. Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, забороняється
вимагати додаткові матеріали та
документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини сьомої
статті 118 Земельного Кодексу України
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Підставою відмови у наданні
такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

У графічних матеріалах, доданих
позивачем до заяви про надання
земельної ділянки не зазначене бажане
місцерозташування земельної ділянки, а
зазначене місцерозташування смт.Форос
(арк.с.9).

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судова колегія вважає правильним
висновок суду першої інстанції, що
спірне рішення від 19.07.2013 Фороської
селищної ради 44 сесії 6 скликання №26,
яким позивачу відмовлено у наданні
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
прийнято відповідачем на підставі
закону, а саме відповідно до статті 118
Земельного Кодексу України, оскільки
можливість самостійного визначення
органом державної влади або органом
місцевого самоврядування, в
компетенції якого знаходиться
вирішення питання про надання
безоплатно у власність громадян
земельних ділянок, не передбачено.

Доводи апеляційної скарги, які
стосуються строків розгляду її
клопотання оцінці не підлягають, так як
не є предметом спору, позивач
бездіяльність відповідача не
оспорювала.

Статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Так, позовом у процесуальному
сенсі є звернення до суду з вимогою про
захист своїх прав та інтересів, який
складається з двох елементів предмет
позову і підстава позову. Предметом
позову, як вимоги про захист порушеного
чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу, є те,
що конкретно вимагає позивач обравший
спосіб захисту цього права чи інтересу,
що є змістом вимоги.

Підстави позову - це факти, які
обґрунтовують вимогу про захист права
чи законного інтересу. До підстав
позову входять лише юридичні факти,
тобто ті, з якими норми матеріального
права пов'язують виникнення, зміну чи
припинення прав та обов'язків суб'єктів
спірного матеріального
правовідношення.

У судової колегії, при викладених
обставинах, відсутні підстави для
зміни предмету позовних вимог, так як
принцип диспозитивності означає, що
процес розгляду адміністративного
спору виникає, як правило, з ініціативи
зацікавлених осіб і суд вирішує тільки
ті вимоги по суті спору, про вирішення
яких клопочуть сторони, і суд не може
вийти за межі цих вимог. Дії
адміністративного суду залежать від
вимог позивача і заперечень
відповідача, адміністративний суд
вирішує справу в обсязі заявлених
сторонами вимог. Чинники
диспозитивності пов'язані не із
специфікацією суб'єктивних прав, які
підлягають захисту, а із самою природою
юрисдикції діяльності із захисту
суб'єктивних прав. Диспозитивність, як
юридично забезпечена властивість
вільної реалізації правоволодільцем
суб'єктивного права.

Як правило, спосіб захисту
визначається у матеріальному праві:
стаття 16 Цивільного кодексу України,
стаття 20 Господарського кодексу
України.

Обраний позивачем спосіб захисту
права не може бути використаний при
розгляді цього спору та такий позов не
може бути задоволений, оскільки згідно
зі статтею 20 Господарського кодексу
України, статтею 16 Цивільного кодексу
України та статтями 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
способи захисту права є видами
матеріально-правових вимог, які може
заявити особа в суді. Разом з тим,
законодавство не встановлює, що
будь-який з цих способів захисту права
може бути використаний під час
будь-якого судового розгляду. Позовні
(матеріально-правові) вимоги повинні
відповідати суті правопорушення, якщо
воно наявне. Обраний спосіб захисту
права має кореспондувати з характером
допущеного невизнання, оспорювання або
порушення права.

У відносинах між позивачем та
відповідачем судова колегія не виявила
будь-якого порушення права позивача,
якому кореспондує обраний ним спосіб
захисту права.

З урахуванням викладеного, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості позовних вимог.

Рішення судом першої інстанції
прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
та підстави для його скасування
відсутні.

Згідно зі статтею 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195,196, пунктом 1
частини першої статті 198, п.1 частини
першої статті 205, статтями 200, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 (ОСОБА_4) залишити без
задоволення.

Постанову Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим від
05.12.2013 у справі № 121/9182/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законну силу з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду протягом 20-ти
днів з дня складення у повному обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 03 березня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
С.Ю. Яковенко

Судді підпис С.О.
Воробйова

підпис Г.П.Ілюхіна

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
С.Ю. Яковенко