Справа № К/9991/13181/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/13181/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до прокурора
Чернігівської області Седлецького О.О.
про захист конституційних прав та
визнання дій протиправними за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом, в якому просив визнати
дії прокурора Седлецького О.О.
протиправними та такими, що порушують
статті 3, 19, 40 Конституції України, Закон
України «Про прокуратуру» та положення
Дисциплінарного статуту прокуратури
України щодо розгляду заяви позивача
про оскарження постанови слідчого
Прилуцької міжрайонної прокуратури
від 10 травня 2006 року про відмову в
порушенні кримінальної справи
відносно заступника Прилуцького
міжрайонного прокурора Пугачова В.В.;
визнати дії прокурора Чернігівської
області Седлецького О.О. такими, що
подають протиправний приклад
підлеглим, та такими, що фактично
вказують на незаконність займаної
посади; зобов'язати відповідача
негайно надати юридичну оцінку по
кожному з аргументів заяви шляхом
зіставлення з належним законом, а у
разі відхилення якого-небудь аргументу
вказати пункт, частину та статтю
закону, яким зокрема передбачено право
одного прокурора наглядати саме за
постановами іншого прокурора.

Ухвалою судді Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 22 червня 2010 року відмовлено
у відкритті провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 на підставі пункту 1
частини 1 статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року ухвалу судді Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 22 червня 2010 року залишено
без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
апеляційним судом апеляційної
інстанцій порушення норм чинного
матеріального та процесуального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильного судового
рішення, позивач просить скасувати
судове рішення суду апеляційної
інстанції та направити справу для
продовження розгляду до апеляційного
суду.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального законодавства, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи встановлено, що
позивач звернувся до суду з позовом на
протиправні дії заступника прокурора
Чернігівської області Седлецького О.О.
щодо розгляду його скарги на постанову
слідчого Прилуцької міжрайонної
прокуратури Чернігівської області про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 10 травня 2006 року та надану
позивачу відповідь, яку він вважає
незаконною та такою, що порушує його
права.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 23 травня 2001 року
№6-рп/2001 (у справі №1-17/2001; справа щодо
конституційності статті 248-3 Цивільного
процесуального кодексу України)
Конституційний Суд України зазначив,
що кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та, законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не може бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб, як і діяльність суду, має свої
особливості і не належить до сфери
управлінської.

Відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 14 грудня 2011 року
№ 19-рп/2011 положення статті 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в аспекті конституційного
звернення і конституційного подання та
в системному зв'язку з положеннями
частини другої статті 55 Конституції
України, частини третьої статті 110,
частини п'ятої статті 234, частини другої
статті 236 Кримінально-процесуального
кодексу України, частини другої статті
2, пункту 2 частини третьої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти так, що
скарги осіб стосовно прийняття рішень,
вчинення дій або допущення
бездіяльності суб'єктом владних
повноважень щодо заяв і повідомлень
про вчинені або підготовлювані злочини
суди повинні розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку про те, що
зазначені дії відповідача не можуть
бути предметом оскарження у порядку
адміністративного судочинства,
оскільки порядок їх вирішення
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
процесуального права, доводами
касаційної скарги висновки, викладені
в судових рішеннях, не спростовуються,
підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу судді
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 22 червня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.