Справа № 801/1377/14
Суддя: Афанасьєв М.С.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2014 року о 15:44 Справа №801/1377/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Афанасьєва М.С., при
секретарі судового засідання
Плешановій О.В.,

за участю сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1,

від відповідача - представник
Корницький М.М., Політіка Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів АР Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_4 звернувся до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з адміністративним позовом до
Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим про
визнання неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 29.01.2014 року.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду АР Крим від 12.02.2014 року було
відкрито провадження по справі,
закінчено підготовче провадження та
справу призначено до судового
розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення відповідача
прийнято необґрунтовано, оскільки
відповідно до договору оренди
земельної ділянки, яким передбачені
умови внесення змін щодо розміру
орендної плати будь-яких змін не
вносилось, у зв'язку з чим у податкового
органу не було підстав для
донарахування зобов'язання по орендної
платі за землю. Позивач в судовому
засіданні просив задовольнити позов з
підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі з підстав зазначених в ньому.

Відповідач в судовому засідання проти
позову заперечував з підстав
викладених у письмових запереченнях.

Розглянувши документи і матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 17 КАС
України компетенція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України
дано визначення суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п .41.1 ст.41
Податкового кодексу України
контролюючими органами є органи
державної податкової служби - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Отже, органи державної податкової
служби у відносинах з суб'єктами
господарювання, під час реалізації
своїх завдань та функцій, встановлених
законодавством України, є суб'єктами
владних повноважень.

Отже, Сакська об'єднана державна
податкова інспекція ГУ Міндоходів АР
Крим є суб'єктом владних повноважень,
яка у правовідносинах з фізичними та
юридичними особами реалізує надані
владні управлінські функції, а тому
спори за участю Сакською ОДПІ ГУ
Міндоходів АР Крим є
публічно-правовими і відносяться до
юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно.

Тому, вирішуючи справу стосовно
позовних вимог позивача щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення, суд зобов'язаний
перевірити, чи являлися правомірними
дії відповідача у зв'язку прийняттям
такого повідомлення-рішення.

Перевіряючи обґрунтованість прийняття
податкового повідомлення-рішення
№ від 29.01.2014 року, судом
встановлено наступне.

17.08.2005 року між Оріховською селищною
радою та громадянами України ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 було укладено договір оренди
землі загальною площею 0,735 га під
реконструкцію консервного цеху в
торгово-виробничу базу по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 5.09.2005р. договір
був зареєстрований у Сакському відділі
Кримської Регіональної філії
Державного підприємства "Центр
Державного земельного кадастру" при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах у книзі реєстрації
договорів оренди землі під №17.

Відповідно до п.9 договору орендна
плата вноситься орендарем у грошовому
вигляді на розрахунковий рахунок
місцевого бюджету Оріховської
сільської ради в розмірі 5000 гривень за
перший рік використовування земельної
ділянки та у розмірі 7350 гривень у рік на
останній період оренди земельної
ділянки.

Згідно п.13 договору розмір орендної
плати переглядається один раз на три
роки на вимогу однієї з сторін у разі
зміни умов господарювання,
передбачених договором; зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін,
тарифів, у тому числі внаслідок
інфляції; погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами; в інших
випадках передбачених законом.

Відповідно до п.36 договору зміна умов
договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін. У разі
не досягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Правовідносини, які виникли у зв'язку з
орендою земельної ділянки,
врегульовані Законом України "Про
оренду землі" № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року
та Податковим кодексом України № 2755-VI
від 2 грудня 2010 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
оренду землі" оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про
оренду землі" встановлено, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Орендодавцями земельних ділянок, що
перебувають у комунальній власності, є
сільські, селищні, міські ради в межах
повноважень, визначених законом (ч.2 ст.
4 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 13 Закону України "Про оренду
землі" встановлено, що договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ч.1, 2 статті 21 Закону
України "Про оренду землі" орендна
плата за землю - це платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Згідно з ч. 3 статті 21 Закону України
"Про оренду землі" обчислення розміру
орендної плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про
оренду землі" зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни
умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

Згідно з п. а ч.1 ст. 81 Земельного Кодексу
України, громадяни України набувають
право власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ст. 206 Земельного Кодексу
України використання землі в Україні є
платним. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка. Плата за землю
справляється відповідно до закону.

Наведеними Законами не встановлювався
мінімальний розмір орендної плати за
землі комунальної власності, а в даному
випадку визначався від розміру
грошової оцінки.

Закон України "Про плату за землю", який
діяв на час складання договору,
визначає розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку.

Відповідно до положень абзацу 5 ч. 1 ст. 1
Закону України "Про плату за землю"
оренда - засноване на договорі
строкове платне володіння,
користування земельною ділянкою.

Згідно до ст. 13 Закону України "Про
плату за землю" підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру, а
орендної плати за земельну ділянку, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, - договір оренди такої
земельної ділянки.

Статтею 19 Закону України "Про плату за
землю" встановлено, що розмір, умови і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за угодою сторін
у договорі оренди між орендодавцем
(власником) і орендарем (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності).

01.01.2011 року набув чинності Податковий
кодекс України № 2755-VI від 2 грудня 2010
року.

Відповідно до п.288.1 ст. 288 Податкового
Кодексу України підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки.

Положенням п. 5 ст. 288 Податкового
Кодексу України, передбачено, що розмір
орендної плати встановлюється
договором, але річна сума платежу не
може бути меншою для інших категорій
земель трикратного розміру земельного
податку, який встановлюється цим
розділом.

Приймаючи Податковий кодекс України,
законодавець не вносив зміни до Закону
України "Про оренду землі" в частині
приведення у відповідність
мінімального розміру орендної плати за
землі комунальної власності за
договорами укладеними до 01 січня 2011
року.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно з п.5 ст. 126 Земельного кодексу
України (в редакції до 01.01.2013р.)
визначено, що право оренди земельної
ділянки посвідчується договором
оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Аналогічне положення закріплено в ч. 1
ст. 188 ГК України.

Відповідно до ст. 651 Цивільного Кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Зокрема, договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом; а
також у разі істотної зміни обставин,
якими сторони керувалися при укладенні
договору (ст. 652 ЦК України).

Статтею 632 Цивільного Кодексу України
передбачено застосування у
встановлених законом випадках цін
(тарифів, ставок тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. При цьому зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.

З аналізу вищевказаних норм
вбачається, що розмір орендної плати за
землю встановлюється та змінюються
сторонами відповідно до умов договору.

Інших умов збільшення розміру орендної
плати законами України не передбачено,
у тому числі і за рішенням орану
місцевого самоврядування як сторони
договору оренди та за рішенням
податкового органу.

Як свідчать матеріали справи, позивач
та Оріховська сільська рада не вносили
змін до договору оренди земельної
ділянки щодо збільшення розміру
орендної плати за землю.

З аналізу законів України, що
встановлюють правила та порядок
користування земельними ділянками
випливає, що орендна плата за
користування земельними ділянками має
договірне походження і її збільшення
Державною податковою інспекцією,
всупереч умовам договору, навіть на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, є втручанням державних
органів в діяльність органу місцевого
самоврядування, що суперечить ч.2 ст.71
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", відповідно
до якої органи виконавчої влади не
мають права втручатися в законну
діяльність органів місцевого
самоврядування, а також вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до
повноважень органів місцевого
самоврядування.

Таким чином, встановлення розміру
орендної плати за користування
земельними ділянками в порядку та у
спосіб, передбачений нормативними
актами України, є функціями тільки
органів місцевого самоврядування та не
можуть здійснюватися іншим способом
ніж внесенням змін в договір оренди
земельної ділянки.

Суд не приймає до уваги посилання
Сакської ОДПІ на ту обставину, що
збільшення мінімального розміру
орендної плати за землю виникло не у
зв'язку з волевиявленням сторін
договору ОСОБА_4, ОСОБА_5 із Оріхівською
селищною Радою, а у зв'язку із зміною
ставки податку у відповідності із
діючим законодавством, крім того,
платники орендної плати повинні без
внесення відповідних змін до договорів
здійснювати нарахування та сплату
орендної плати з урахуванням рішення "
Про затвердження ставок земельного
податку в межах населених пунктів
Оріховської селищної ради, Про
затвердження технічної документації
по нормативно-грошової оцінки земель.

Враховуючи вищевикладене, суд
зауважує, що посилання податкового
органу на обов'язок позивача
самостійно змінювати розмір орендної
плати при прийнятті рішення
Оріховською селищною радою щодо
встановлення нових ставок земельного
податку є безпідставними, такими, що не
базуються на вимогах чинного
законодавства.

Таким чином, ні умовами укладеного між
сторонами договору оренди земельної
ділянки, ані приписами діючого
законодавства не передбачено таких
підстав для зміни розміру орендної
плати за землю що було підставою для
визначення податкових зобов'язань з
орендної плати, на яких наполягає
відповідач.

Більш того, аналогічна позиція з цього
правового питання викладена в
постанові Верховного суду України від
11.06.13 р. по справі за позовом ЗАТ
"Кримвтормет" до ДПІ у Балаклавському
районі м. Севастополя про скасування
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
суду України погоджується з висновками
Вищого адміністративного суду України
про те, що хоча зміна розміру
земельного податку згідно із Законом
№309-VI є підставою для перегляду
встановленого розміру орендної плати
шляхом внесення відповідних змін до
договору оренди землі його учасниками,
зазначене не тягне автоматичні зміни
орендної плати та, відповідно,
донарахування ДПІ суми податкового
зобов'язання з орендної плати із
застосуванням штрафних санкцій за
податковими повідомленнями-рішеннями.

Також суд вважає необхідним зазначити
що відповідно до ст. 286.2 ПК України
платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому статтею 46 цього
Кодексу, з розбивкою річної суми
рівними частками за місяцями. Подання
такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій. При поданні першої
декларації (фактичного початку
діяльності як платника плати за землю)
разом з нею подається довідка (витяг)
про розмір нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Тобто фізичні особи не повинні
самостійно обчислювати суму плати за
землю і суму орендної плати.

Приймаючи до уваги що відповідно до
договору від 17.08.2005 року орендарями є
фізичні особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жодний
з них не повинен був самостійно
обчислювати суму орендної плати за
земельну ділянку яка знаходиться в
оренді.

Суд також вважає необхідним зазначити
що договором оренди від 17.08.2005 року не
передбачено будь-яких умов відповідно
до яких можливо було зробити висновок
що орендну плати за земельну ділянку
повинен сплачувати тільки ОСОБА_4

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що нарахування
орендної плати за землю було зроблено
саме ОСОБА_6, у зв'язку з тим що на
протязі 2011-2013 року він самостійно
подавав до податкової інспекції
податкові декларації з плати за землю
(земельний податок та/або орендну плата
за земельні ділянки державної або
комунальної власності), на підставі
чого податковий орган зробив висновок
що саме він повинен платити орендну
плату за земельну ділянку.

Разом з тим суд не може погодитись з
даним висновком з наступних підстав.

Відповідно до договору оренди від
17.08.2005 року орендарями земельної
ділянку є дві фізичні особи ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Також відповідно до акту
прийому-передачі земельної ділянки
орендарі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали
користування земельною ділянкою з
7.09.2005 року.

Відповідно до ст. 206 Земельного Кодексу
України використання землі в Україні є
платним. Об'єктом плати за землю є
земельна ділянка. Плата за землю
справляється відповідно до закону.

Зі змісту договору не вбачається що
особою відповідальною за повноту та
своєчасність орендної плати з двох
орендарів є саме ОСОБА_4, також суду не
надано будь-яких доказів того що у 2011-2012
роках між орендарями був будь-який
порядок користування даною земельною
ділянкою у зв'язку з чим оренду повинен
сплачувати тільки ОСОБА_4

Суд не приймає до уваги доводи
представника відвідача відносно того
що оскільки саме ОСОБА_4 надавав
податкові декларації то саме він
повинен сплачувати орендну плату,
оскільки відповідно до п.286.2 ст.286
Податкового Кодексу України фізичні
особи взагалі не повинні надавати такі
податкові декларації, вони не
передбачені діючим законодавством, у
зв'язку з чим вони не можуть бути
підставою для нарахування зобов'язань
у даному випадку одному з орендарів, та
відповідно не можуть звільняти від
обов'язку сплати орендної плати другим
орендарем.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається та не заперечується
сторонами, що на земельної ділянці яка
передана в оренду за договором від
17.08.2005 року розташоване нерухоме майно,
власниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

До 30.01.2013 року це майно належало ОСОБА_6
та ОСОБА_5, на праві спільної часткової
власності.

Після 30.01.2013 року, з моменту набрання
чинності рішення Сакського
міськрайонного суду АРК від 30.11.2012 року
право спільної часткової власності
було припинено, та частки виділені в
натурі.

Відповідно до п.286.6 ст.286 Податкового
Кодексу України за земельну ділянку, на
який розташована будівля, що перебуває
у спільній власності кількох юридичних
або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
таких осіб:

1).у рівних частинах - якщо будівля
перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначений за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;

2). Пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності.

3). Пропорційно належній частці кожної
особи-якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
в натурі.

За земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
користуванні кількох юридичних або
фізичних осіб, податок нараховується
кожному з них пропорційно тій частині
площі будівлі, що знаходиться в їх
користуванні, з урахуванням
прибудинкової території.

Таким чином суд приходить до висновку
що нарахування зобов'язання по
орендної платі за землю тільки одному з
двох орендарів також є безпідставним.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

У зв'язку зі складністю справи судом
24.02.2014 року проголошена вступна та
резолютивна частини постанови, а 26.02.2014
року постанова складена у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати противоправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Сакської ОДПІ Головного управління
міністерства доходів в АР Крим №
від 29.01.2014 року.

Стягнути з державного бюджету України
на користь фізичної особи ОСОБА_4
судові витрати у розмірі 418,13 грн.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Афанасьєв М.С.