Справа № 815/838/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/838/14
У Х В А Л А

26 лютого 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Чернобай А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
прокуратури Одеської області про
стягнення грошової допомоги,
середнього заробітку за час затримки,
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача на його користь грошову
допомогу у розмірі місячного
заробітку, з якого обчислена пенсія, за
кожний повний рік роботи в сумі 167101,92
гривень, середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
(з 30.04.2004 року) в сумі 200322,73 гривень,
моральну шкоду в сумі 83550,96 гривень.

В судовому засіданні представник
прокуратури Одеської області заявила
клопотання про залишення
адміністративного позову без розгляду
у зв'язку із пропуском позивачем
встановленого КАС України строком на
звернення до суду із даними вимогами. В
обґрунтування клопотання заявник
зазначила, що позовні вимоги пов'язані
із проходженням публічної служби та
випливають із трудових відносин
позивача з органами прокуратури, у
зв'язку із чим позивачем пропущений
спеціальний місячний строк,
передбачений ч.3 ст.99 КАС України, у
зв'язку із чим позов підлягає залишенню
без розгляду.

Позивач проти залишення його позову
без розгляду заперечував.

Вислухавши думку учасників процесу та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає клопотання представника
відповідача необґрунтованим та не
підлягаючим задоволенню.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

У рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп
Конституційний Суд України визначив,
частину першу статті 55 Конституції
України треба розуміти так, що кожному
гарантується захист прав і свобод у
судовому порядку. Суд не може
відмовити у правосудді, якщо
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства вважають, що їх права
і свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди
для їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Відповідно до ст.124 Конституції України
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Делегування функцій
судів, а також привласнення цих функцій
іншими органами чи посадовими особами
не допускаються. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Із змісту частини другої статті 124
Конституції України щодо поширення
юрисдикції на всі правовідносини, що
виникають у державі, випливає, що кожен
із суб'єктів правовідносин у разі
виникнення спору може звернутися до
суду за його вирішенням. Суб'єктами
таких правовідносин можуть бути
громадяни, іноземці, особи без
громадянства, юридичні особи та інші
суб'єкти цих правовідносин.

В пункті 3 вищезазначеного рішення
Конституційний Суд України зазначив,
що частину другу статті 124 Конституції
України необхідно розуміти так, що
юрисдикція судів, тобто їх
повноваження вирішувати спори про
право та інші правові питання,
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

У рішенні № 8-рп/2002 від 07.05.2002
Конституційний Суд України вирішив, що
положення про поширення юрисдикції
судів на всі правовідносини, що
виникають у державі, означає, що до
юрисдикції Конституційного Суду
України та судів загальної
юрисдикції належить, відповідно до їх
повноважень, вирішення питань, що мають
правовий характер.

Положеннями ст.6 КАС України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

В контексті приписів КАС України має
значення лише суб'єктивне уявлення
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту. При цьому,
неодмінною ознакою порушення права
особи є зміна стану її суб'єктивних
прав та обов'язків, тобто припинення чи
неможливість реалізації її права
та/або виникнення додаткового
обов'язку, а обов'язковою ознакою
нормативно-правового акта чи правового
акта індивідуальної дії є створення
юридичних наслідків у формі прав,
обов'язків, їх зміни чи припинення.

У своєму рішенні від 15.10.2013 року №
8-рп/2013 Конституційний Суд України
вирішив, що в аспекті конституційного
звернення положення частини другої
статті 233 Кодексу законів про працю
України у системному зв'язку з
положеннями статей 1, 12 Закону України
«Про оплату праці» від 24 березня 1995
року № 108/95-ВР зі змінами необхідно
розуміти так, що у разі порушення
роботодавцем законодавства про оплату
праці не обмежується будь-яким строком
звернення працівника до суду з позовом
про стягнення заробітної плати, яка
йому належить, тобто усіх виплат, на які
працівник має право згідно з умовами
трудового договору і відповідно до
державних гарантій, встановлених
законодавством, зокрема й за час
простою, який мав місце не з вини
працівника, незалежно від того, чи було
здійснене роботодавцем нарахування
таких виплат.

При цьому в рішенні від 15.10.2013 року №
8-рп/2013 Конституційний Суд України
зазначив, що під заробітною платою, що
належить працівникові, або, за
визначенням, використаним у частині
другій статті 233 Кодексу, належною
працівнику заробітною платою
необхідно розуміти усі виплати, на
отримання яких працівник має право
згідно з умовами трудового договору і
відповідно до державних гарантій,
встановлених законодавством для осіб,
які перебувають у трудових
правовідносинах з роботодавцем,
незалежно від того, чи було здійснене
нарахування таких виплат.

ОСОБА_1 в адміністративному позові
заявлені позовні вимоги щодо стягнення
виплат, які на його думку, йому належить
відповідно до державних гарантій. При
цьому позивачем не заявлені позовні
вимоги щодо скасування будь-яких
наказів або щодо оскарження дій та
бездіяльності відповідача, що
пов'язані з проходженням ним публічної
служби. Позивачем також не
оскаржуються будь-які дії або
бездіяльність відповідача, отже
передбачений ч.2 ст.99 КАС України
загальний шестимісячний строк на
звернення до суду також до спірних
правовідносин не застосовується.

Відповідно до частини сьомої статті 43,
частини першої статті 55 Конституції
України право на своєчасне одержання
винагороди за працю працівник може
захистити в суді.

Таким чином, враховуючи характер
спірних правовідносин, суд дійшов
висновку, що в даному випадку до
застосування підлягає ч.1 ст.99 КАС
України, якою передбачена можливість
встановлення іншими законами строку
звернення до адміністративного суду, в
кореспонденції з ст.233 КЗпП України та у
системному зв'язку з положеннями
статей 1, 12 Закону України «Про оплату
праці», у зв'язку із чим суд дійшов
висновку про те, що заявлені позивачем
вимоги не обмежуються будь-яким
строком звернення до суду.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 99, 100, 160-165 КАС України,
суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання
представника прокуратури Одеської
області про залишення позовної заяви
без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28
лютого 2014 року.

Суддя
______________ І.В.
Завальнюк

-інше.