Справа № 2а-5586/11/2670
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2011-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2011 року 16:48 №
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Вєкуа Н.Г. при
секретарі судового засідання Гладії
А.В., розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ВЕРЕС"
до Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
третя особа Публічне акціонерне
товариство "Акціонерний банк
про скасування постанови
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ВЕРЕС" (надалі - ТОВ
"ВЕРЕС", позивач, боржник) звернулося до
суду з позовом про скасування
постанови державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві (надалі - ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві або
відповідач) про арешт майна боржника та
заборони його відчуження.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18 квітня 2011р. відкрито
провадження у адміністративній справі,
закінчене підготовче провадження та
призначено справу до судового
В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги, які
обгрунтовані тим, що постанова
винесена без будь-яких на те достатніх
підстав, в супереч вимогам ст. 55 Закону
України "Про виконавче провадження"
(надалі - Закон), та є такою, що порушує
Відповідач в судове засідання не
прибув, проте надіслав до суду письмові
заперечення проти позову із посиланням
на правомірність прийнятого рішення.
Також, ухвалою суду від 19 травня 2011 року
в якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача було залучено
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерний банк "Експрес-Банк" (надалі
- третя особа, банк, стягувач).
Банк проти позову заперечував,
мотивуючи це тим, що постанова про
арешт є законною, спрямована на захист
прав стягувача та не порушує права
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, третьої особи,
враховуючи заперечення відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову виходячи з
06 жовтня 2010 року Господарським судом
міста Києва було винесено рішення, на
підставі якого 14 січня 2011 року
Господарським судом міста Києва було
видано наказ № 48/504 про примусове
стягнення з ТОВ "ВЕРЕС" на користь АБ
"Експрес-Банк" боргу в розмірі 280 763,50
20 січня 2011 року державним виконавцем
ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві була
винесена постанова ВП № 23736066 про
відкриття виконавчого провадження на
підставі наказу, виданого
Господарським судом міста Києва № 48/504
від 14 січня 2011 року.
За заявою ТОВ "ВЕРЕС" 14 березня 2011 року
Господарським судом міста Києва було
винесено ухвалу, згідно якої виконання
рішення Господарського суду міста
Києва від 06 жовтня 2010 року розстрочено.

На виконання вимог ухвали
Господарського суду, у відповідності
до графіку погашення заборгованості,
затвердженого даною ухвалою, 31 березня
2011 року ТОВ "ВЕРЕС" було сплачено перший
внесок платежу на користь АБ
"Експрес-Банк".

Разом з тим, 05 квітня 2011 року державним
виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м.
Києві Мартиненко В.В., за заявою
стягувача від 01 квітня 2011 року, було
винесено постанову про арешт майна
боржника та заборону його відчуження,
згідно якої накладено арешт на нежилі
приміщення з № 1 по № 11 (групи приміщень
№ 101) (в літ. А) розташованих на вулиці
Петропавлівській, 15 у місті Києві.

Згідно ст. 1 Закону - виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Пунктом 5 ч. 3 ст. 11 Закону передбачено
право державного виконавця накладати
арешт на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

В судовому засіданні представник
позивача стверджував, що постанова
відповідача про арешт майна боржника
та заборону його відчуження є такою, що
не відповідає принципу рівності
боржника та стягувача у виконавчому
провадженні, суперечить вимогам ст.ст.
11-1 Закону (права боржника у виконавчому
провадженні щодо добровільного
погашення заборгованості), ч.1 ст. 30
(виконавець має пересвідчитись у
намірі боржника добровільно виконати
рішення), а тому винесена із
перевищенням службових повноважень,
оскільки позивач добровільно виконує
рішення Господарського суду у
відповідності до графіку, про що
відповідачу є відомо.

Проте, суд не може погодитись з такими
доводами, та звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону -
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Зокрема, до таких заходів належить
накладення арешту на майно боржника.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону - за заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Виходячи з наведених положень суд
приходить до висновку, що в Законі
вказано момент виникнення права у
державного виконавця на накладення
арешту на майно боржника, а саме із
винесенням постанови про відкриття
виконавчого провадження, тобто, також,
у строк, наданий стягувачу для
самостійного виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 57 - арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону - арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що дії
державного виконавця щодо винесення
постанови від 05 квітня 2011 року про
накладення арешту на нежилі приміщення
з № 1 по № 11 (групи приміщень № 101) (в літ.
А) розташованих на вулиці
Петропавлівській, 15 у місті Києві та
заборону їх відчуження є правомірними
та такими, що вчиненні в межах наданих
законом повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Вєкуа Н.Г.

Повний текст постанови складено 30.05.2011
року