Справа № 2а-122/242/2013
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 2а-122/242/2013

10.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Кондрак Н.Й. ,

Курапової З.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги ОСОБА_2,
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим на
постанову Залізничного районного суду
м. Сімферополя (суддя Уржумова Н.В.) від
08.11.2013 року у справі №2а-122/242/2013

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 Крим, 95050)

до Міністерства соціальної політики
України АР Крим (вул. Горького, 7, м.
Сімферополь, Автономна Республіка
Крим, 95000),

Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим
(вул. Горького, 27, м. Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95006),

Головного управління Державної
казначейської служби України в АР Крим
(вул. Севастопольська, 19, м. Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95024),

про визнання бездіяльності незаконною,
стягнення сум, спонукання до виконання
певних дій та утримуватися від
вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Залізничного районного
суду м. Сімферополя АР Крим від 08.11.2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково.

Визнані протиправними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим по виплаті ОСОБА_2 у
період 2009-2011 років, та за 2013 рік
одноразової щорічної грошової
допомоги до 5 травня у відповідності з
частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» у заниженому
розмірі.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим зробити ОСОБА_2, з
підстав частини 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
перерахунок одноразової грошової
допомоги до 5 травня з розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком у період
2009-2011 років, та за 2013 рік та виплатити
недоплачені за цей час суми цієї
допомоги.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог до Міністерства
соціальної політики України АР Крим,
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим,
Головного Управління Державної
казначейської служби України в АР Крим
про визнання незаконними
бездіяльності Міністерства праці та
соціальної політики АР Крим,
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим,
стягнення з відповідачів щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня -
за 2008 рік та за 2012 рік, стягнення сум
щорічної разової грошової допомоги з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
змінити постанову Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 08.11.2013
року по справі №2а-122/242/13 в частині
відмови стягнення грошових коштів за
2008, 2012 роки та відмови застосування
індексу інфляції та трьох відсотків
річних за кожен рік порушення його
конституційних прав.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, відповідач -
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08.11.2013 року та
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права.

Враховуючи, що апеляційні скарги
стосуються одного й того ж рішення суду
першої інстанції, судова колегія з
метою повного, всебічного та
своєчасного розгляду справи вважає
можливим об'єднати апеляційні скарги
ОСОБА_2 та Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим в одне провадження
для спільного апеляційного розгляду.

У судове засідання 10.02.2014 року сторони
та їх представники не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином та
своєчасно, про причини неявки суд не
повідомили.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Судова колегія, керуючись положеннями
пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнала за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Розглянувши справу в порядку статей 195,
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, обговоривши
доводи апеляційних скарг, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню,
а апеляційна скарга Управління праці
та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 звернувся до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом до
Міністерства соціальної політики
України АР Крим, Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим, Головного
управління Державної казначейської
служби України в АР Крим, уточнивши
позовні вимоги у порядку статті 51
Кодексу адміністративного судочинства
України, про визнання права на
отримання у повному обсязі щорічної
одноразової грошової допомоги за
державними гарантіями, встановленими
частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», порушеними з 2005
року по теперішній час; визнання
неправомірною бездіяльності
Міністерства праці та соціальної
політики України АР Крим, яке
виразилось у відмові поновлення прав
позивача щодо виплати щорічної
одноразової грошової допомоги у
повному обсязі, законодавчо
закріпленої частиною 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;
визнання незаконною бездіяльності
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя, яка
виразилась у відмові поновлення прав
позивача з виплати щорічної
одноразової грошової допомоги у
повному обсязі, законодавчо
закріпленої частиною 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком;
стягнення з відповідачів боргу за
державними зобов'язаннями за незаконно
невиплачені позивачу у повному обсязі
у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
щорічної одноразової грошової
допомоги відповідно до положень
частини 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005
року по 2013 рік включно; стягнення з
відповідачів штрафних санкцій (індекс
інфляції та 3 проценти річних) за
незаконне затримання виплат у повному
обсязі щорічної одноразової грошової
допомоги відповідно до положень
частини 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005
року по 2013 рік включно; зобов'язання
Міністерства праці та соціальної
політики України АР Крим, Управління
праці та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя утриматись від дій,
спрямованих на обмеження прав позивача
щодо забезпечення у порядку частини 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» виплати грошових
сум меншого розміру ніж зазначено у
частині 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а саме менше 8
мінімальних пенсій за віком. Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивач з
вересня 2001 року є інвалідом війни, з
жовтня 2003 року інвалідом війни другої
групи. Відповідно до частини 5 статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» за державними зобов'язаннями
позивач має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги у
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Проте, Управлінням праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим було виплачено: в
2005 році - 330 грн., в 2006 році - 330 грн., в 2007
році - 360 грн., в 2008 році - 400 грн., тобто у
менших розмірах ніж це передбачено
діючим законодавством України. З
наведених підстав позивач просив
задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду АР Крим від 03.03.2009 року, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 03.07.2009 року, адміністративну справу
за вказаним позовом ОСОБА_2 передано до
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим за підсудністю (Т.1
а.с.34, 73-79).

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08.11.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 у частині
визнання права на отримання у повному
обсязі щорічної одноразової грошової
допомоги по державним гарантіям,
встановленим частиною 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
порушеним з 2005 року по 2007 рік; про
стягнення боргу за державними
зобов'язаннями за незаконно
невиплачену у повному обсязі щорічну
одноразову грошову допомогу у
відповідності з положеннями частини 5
статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за період з 2005
року по 2007 рік залишено без розгляду (Т.1
а.с.219).

Матеріали справи містять відомості про
те, що ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи і має
право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни, що
підтверджується свідоцтвом серії
НОМЕР_1 від 10.09.2012 року (Т.1 а.с.104).

Згідно довідки Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим №649 ОСОБА_2
виплачена одноразова грошова допомога
до 9 травня: за 2005 рік - 330,00 грн. 24.04.2005
року; за 2006 рік - 330,00 грн. 20.04.2006 року; за
2007 рік - 360,00 грн. 28.04.2007 року; за 2008 рік -
400,00 грн. 23.04.2008 року; за 2009 рік - 430,00 грн.
22.04.2009 року; за 2010 рік - 480,00 грн. 27.04.2010
року; за 2011 рік - 580,00 грн. 27.04.2011 року; за
2012 рік - 1920,00 грн. 26.04.2012 року; за 2013 рік -
2110,00 грн. 16.04.2013 року (Т.1 а.с.126).

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання неправомірними дій
відповідачів та стягнення на його
користь щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня за 2008 рік, судова
колегія зазначає наступне.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993
року передбачено, що інвалідам II групи
щорічно до 5 травня виплачується разова
грошова допомога у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України» № 107-VI від
28.12.2007 року інвалідам війни передбачена
виплата разової допомоги у меншому
розмірі, ніж це передбачено Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Проте, згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та
змісту закону про Державний бюджет
України) зміни визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Таким чином, до 22.05.2008 року застосуванню
до спірних правовідносин підлягали
приписи Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Враховуючи положення Конституції
України щодо дії нормативно-правових
актів у часі, положення статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
поновили свою дію з 22.05.2008 року.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку та
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що Управління праці
та соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим здійснивши 23.04.2008
року виплату ОСОБА_2 разової грошової
допомоги до 5 травня у розмірі 400,00 грн.
діяло на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
задоволення позовних вимог у цій
частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання неправомірними дій
відповідачів та стягнення на його
користь щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня за період з 2009 року
по 2011 рік (включно), судова колегія
зазначає наступне.

Статтею 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», в редакції від
22.05.2008 року, встановлено що щорічно до 5
травня інвалідам війни II групи
виплачується разова грошова допомога у
розмірі вісім мінімальних пенсій за
віком.

Проте, виплати ОСОБА_2 разової грошової
допомоги до 5 травня здійснювались
Управлінням праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим у
розмірах, встановлених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2009 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» №211 від 18.03.2009 року,
постановою Кабінету Міністрів України
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2010 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» № 299 від
07.04.2010 року та постановою Кабінету
Міністрів України «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується у 2011
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» №341 від
04.04.2011 року.

При цьому, у період з 2009 року по 2011 рік
дія частини 5 статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» не зупинялась
та не змінювалась.

Тобто, в даному випадку у період
виникнення правовідносин, що є
предметом спору в даній справі, були
наявні нормативно-правові акти, які
по-різному встановлювали розмір
разової грошова допомога до 5 травня
інвалідам війни II групи.

З урахуванням загально-правових засад
пріоритетності закону над урядовими
нормативними актами колегія суддів
приходить до висновку щодо
необхідності застосування до спірних
правовідносин статті 13 Закону «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», а не відповідних
постанов Кабінету Міністрів України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку та погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
дії Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим
щодо виплати 22.04.2009 року, 24.04.2010 року та
27.04.2011 року ОСОБА_2 разової грошової
допомоги до 5 травня у розмірі,
визначеному вищевказаними постановами
Кабінету Міністрів України, є
неправомірними, у зв'язку з чим позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання неправомірними дій
відповідачів та стягнення на його
користь щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня за 2012 рік, судова
колегія зазначає наступне.

На момент виплати позивачу грошової
допомоги у 2012 році діяла редакція
частини 5 статті 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», відповідно до
якої щорічно до 5 травня інвалідам
війни II групи виплачується разова
грошова допомога у розмірі вісім
мінімальних пенсій за віком.

Проте, згідно пункту 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік» №4282-VI від
22.12.2011 року встановлено, що у 2012 році
норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Вказаний Закон набрав чинності з 01.01.2012
року і його положення у встановленому
порядку не були визнані
неконституційними, а тому він підлягає
застосуванню.

З метою забезпечення виплати разової
грошової допомоги ветеранам війни,
особам, на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
«Про жертви нацистських
переслідувань», Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову Кабінету
Міністрів України від 28.12.2011 року №1381
«Про підвищення рівня соціального
захисту найбільш вразливих верств
населення», відповідно до якої у 2012
році розмір щорічної разової допомоги
до 5 травня інвалідам війни 2 групи
встановлено у розмірі 1920 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
здійснивши позивачеві виплати
щорічної грошової допомоги до 5 травня
в розмірі, встановленому постанову
Кабінету Міністрів України від 28.12.2011
року №1381, Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим не було вчинено
протиправних дій, а тому відсутні й
правові підстави для задоволення
позову в цій частині.

В той же час, щодо позовних вимог ОСОБА_2
про визнання неправомірними дій
відповідачів та стягнення на його
користь щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня за 2013 рік, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення позову в цій частині
виходячи з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» (у
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин) щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет на 2013
рік» встановлено, що у 2013 році норми і
положення статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з існуючих ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік,
який визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року №3-рп/2012 за
конституційним поданням Управління
Пенсійного фонду України, визначено
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України і
забезпечення виконання відповідного
закону, пов'язані з його функціями, в
тому числі, щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, що фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, згідно Конституції та законів
України.

При виплаті щорічної одноразової
грошової допомоги до 5 травня
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим
керувалось постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
виплати у 2013 році разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
«Про жертви нацистських
переслідувань» №149 від 13.03.2013 року.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
Управління праці та соціального
захисту населення Желєзнодорожної
районної ради м. Сімферополя АР Крим
здійснивши 16.04.2013 року виплату ОСОБА_2
разової грошової допомоги до 5 травня у
розмірі 2110 грн. діяло на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, у зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог позивача у цій частині.

Водночас, судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів
недоплаченої щорічної грошової
допомоги до 5 травня з урахуванням
індексу інфляції та 3% річних
відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України.

Так, згідно частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Проте, частиною 2 статі 1 Цивільного
кодексу України визначено, що до
майнових відносин, заснованих на
адміністративному або іншому владному
підпорядкуванні однієї сторони другій
стороні, а також до податкових,
бюджетних відносин цивільне
законодавство не застосовується, якщо
інше не встановлено законом.

Враховуючи, що між сторонами у даній
справі виник публічно-правових спір
щодо виплати бюджетних коштів про
стягнення недоплачених з бюджету
коштів з урахуванням індексу інфляції
та трьох відсотків річних, на думку
колегії суддів, відсутні підстави для
задоволення позовних вимог позивача у
цій частині.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування судом
апеляційної інстанції судового
рішення суду першої інстанції з
ухваленням нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального або
процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, з
врахуванням приписів статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла до
висновку про скасування постанови суду
першої інстанції в частині визнання
протиправними дій Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим по виплаті ОСОБА_2
за 2013 рік одноразової щорічної
грошової допомоги до 5 травня - у
відповідності з частиною 5 статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у заниженому розмірі;
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим зробити ОСОБА_2, з
підстав частини 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
перерахунок одноразової грошової
допомоги до 5 травня з розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком за 2013 рік
та виплатити недоплачені за цей час
суми цієї допомоги та прийняття в цій
частині нової постанови про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 1 статті 195, статтею 197,
пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями
202, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08.11.2013 року у
справі №2а-122/242/2013 - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим на постанову
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 08.11.2013 року у
справі №2а-122/242/2013 - задовольнити
частково.

Постанову Залізничного районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 08.11.2013 року у
справі №2а-122/242/2013 в частині визнання
протиправними дій Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим по виплаті ОСОБА_2
за 2013 рік одноразової щорічної
грошової допомоги до 5 травня - у
відповідності з частиною 5 статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у заниженому розмірі;
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Желєзнодорожної районної ради м.
Сімферополя АР Крим зробити ОСОБА_2, з
підстав частини 5 статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
перерахунок одноразової грошової
допомоги до 5 травня з розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком за 2013 рік
та виплатити недоплачені за цей час
суми цієї допомоги - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову:
в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині постанову Залізничного
районного суду м. Сімферополя АР Крим
від 08.11.2013 року у справі №2а-122/242/2013 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення згідно з частиною
п'ятою статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанову може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою касаційна скарга
на судові рішення подається
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис Н.Й.
Кондрак

підпис З.І.Курапова

З оригіналом згідно

Суддя
С.О. Воробйова