Справа № 826/5182/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Костенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 червня 2013 р. у справі
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фактор Нафтогаз" до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби, в якому, з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог від 03.06.2013 №603/06
просив визнати нечинними,
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ від 27.12.2013
№, від 01.04.2013 №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
червня 2013 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби від 27.12.2013
№, від 01.04.2013 №. В решті
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем проведено позапланову
невиїзну перевірку позивача з питань
правильності нарахування та
своєчасності сплати ПДВ в частині
відображення податкового кредиту по
взаємовідносинах ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" за
серпень 2012 р., за результатами якої
складено акт від 20.12.2012 року
№585/2-22-20-36134497.

На підставі зазначеного акту
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 27.12.2012 року
№, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з ПДВ на 79375 грн. (у
т.ч.: 63500 грн. - основний платіж, 15875 грн. -
штраф); від 01.04.2013 №, яким йому
збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на
15875 грн. штрафу.

Згідно висновків даного акту,
податковим органом встановлено
порушення позивачем норм податкового
законодавства, зокрема п.п. 198.3, 198.6 ст.
198, п. 201.6 ст. 201 ПК і заниження ПДВ за
серпень 2012 року на 63500 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
відповідачем податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
звернувся до суду з позовом про їх
скасування.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позиція позивача в повній мірі
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що свідчить про
відсутність зазначених в акті порушень
і правомірність декларування
позивачем спірних сум податкового
кредиту по операціям з ТОВ "ЕНВЦ "Фобос"
у серпні 2012 року, в той же час
відповідач не надав належної оцінки
поданим до перевірки документам,
натомість зазначив в акті обставини,
які належними доказами підтверджені не
були. Таким чином суд дійшов висновку,
що висновки перевірки про заниження
податкових зобов'язань з ПДВ
необ'єктивними, нормативно
необґрунтованими і документально не
підтвердженими, які не відповідають
змісту і правильному застосуванню
ст.ст. 198, 201 ПК та наданим до перевірки
документам.

Відповідач з таким висновком суду не
погодився, мотивуючи апеляційну скаргу
доводами, викладеними в акті перевірки.
Так, зокрема апелянт посилається на те,
що позивачем безпідставно включено до
податкового кредиту за серпень 2012р. ПДВ
в сумі 63500 грн., нарахованого на
підставі податкових накладних ТОВ
"ЕНВЦ "Фобос" від 31.08.2012 №№6-12, виписаних
у зв'язку з поставкою послуг з оренди
АГКНС, оскільки податкова декларація
ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" з ПДВ за серпень 2012р.
(від 26.09.2012 №19223) не була визнана як
податкова звітність, бо не містила всіх
реквізитів. Також в акті зазначено, що
ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" в порушення п. 187.1 ст. 187
ПК неправомірно виписано податкові
накладні, оскільки подія, що відбулася
раніше - дата зарахування коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ "ЕНВЦ "Фобос"
на загальну суму 32000 грн. (у т.ч. ПДВ - 5333,33
грн.). Крім цього, в акті зазначено, що
згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК є
нікчемними в силу закону договори
оренди, укладені між ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" та
ТОВ "Фактор Нафтогаз" від 01.02.2012
№№0ГЧ-006/12, 0ГКР-002/12, 0ГБП-003/12, 0КГ-005/12,
0ГО-008/12, 0ГО-007/12, 0ГО-006/12.

У поданих позивачем запереченнях на
апеляційну скаргу, останній наполягав
на безпідставності та недоведеності
викладених в акті перевірки висновків
податкового органу, зазначив, що вони
не відповідають об"єктивній дійсності,
а оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті
протиправно, у зв"язку з чим просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються
Податковим кодексом України, який
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

П. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, із положень зазначених норм
законодавства вбачається, що
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
допускається за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими документами. Такими
документами Податковий кодекс України
визначає податкові накладні.

Разом з тим, визначальною умовою для
віднесення сум ПДВ на підставі
податкових накладних до податкового
кредиту є реальність господарських
операцій, яка підтверджується
первинними документами, оформленими
належним чином.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що між позивачем (орендар)
та ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" (орендодавець) 01.02.2012
року укладено ряд договорів оренди:
№№0ГЧ-006/12, 0ГКР-002/12, 0ГБП-003/12, 0КГ-005/12,
0ГО-008/12, 0ГО-007/12, 0ГО-006/10, згідно умов
яких орендодавцем було передано в
оренду позивачеві автомобільні
загонапалювальні компресорні станції
(АГНКС) за вказаними в договорах
адресами.

Згідно п. 1.4 договорів передача
цілісних майнових комплексів (АГНКС)
орендодавцем та прийняття його
орендарем здійснюється за актами
прийому-передачі, які підписуються
уповноваженими представниками сторін.
АГНКС вважаються фактично переданими
орендодавцю з моменту підписання актів
прийому-передачі та в силу вступу цих
договорів оренди (у момент підписання
акта прийому-передачі орендар передає
орендодавцю ключі від приміщення) (п. 6.3
Договорів).

Так, контрагентом позивача було
передано останньому цілісні майнові
комплекси (АГНКС), що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт від 31.08.2012
№№ОУ000085-ОУ000091.

Також матеріалами справи
підтверджується, що позивачем отримано
від контрагента належним чином
оформлені податкові накладні від 31.08.2012
№6 на суму 35000 грн. (у т.ч. ПДВ - 5833,33 грн.),
№7 на суму 65000 грн. (у т.ч. ПДВ - 10833,33 грн.),
№8 на суму 46000 грн. (у т.ч. ПДВ - 7666,67 грн.),
№9 на суму 90000 грн. (у т.ч. ПДВ - 15000 грн.),
№10 на суму 55000 грн. (у т.ч. ПДВ - 9166,67 грн.),
№11 на суму 35000 грн. (у т.ч. ПДВ - 5833,33 грн.),
№12 на суму 55000 грн. (у т.ч. ПДВ - 9166,67 грн.).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що нерухоме майно, отримане
за вказаними договорами оренди,
використовується позивачем у власній
господарській діяльності, пов"язаній з
торгівлею стисненим природним газом
метан, на підтвердження чого позивачем
надано копії ряду договорів щодо
надання послуг з постачання та
транспортування вказаного природного
газу. Крім того, наявними в матеріалах
копіями правовстановлюючих документів
підтверджується, що орендовані цілісні
майнові комплекси належать на праві
власності контрагенту позивача.

На момент виписки податкових накладних
контрагенти позивача були
зареєстровані як платник податку на
додану вартість і доказів анулювання
такої реєстрації на час здійснення
господарських операцій відповідачем
надано не було.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
первинні документи, копії яких
містяться в матеріалах справи повністю
відповідають вимогам, встановлених до
первинних документів, встановленим п.2
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідач доказів того, що відомості
первинних документів не відповідають
дійсності не надав.

За таких обставин, висновки, викладені
в акті перевірки суб'єктом владних
повноважень про відсутність факту
реального здійснення позивачем
господарських операцій за спірними
правочинами є безпідставними і
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Крім того, викладені в акті перевірки
висновки про нікчемність договорів,
укладених позивачем з його
контрагентами зроблені відповідачем з
перевищенням компетенції податкового
органу, оскільки Податковий кодекс
України та Закон України «Про державну
податкову службу в Україні» не надають
податковим органам повноважень на
встановлення фактів порушення
платниками податків норм цивільного
або господарського законодавства.
Зазначені нормативно-правові акти не
містять норм, які б наділяли
відповідача повноваженнями на
визнання правочинів нікчемними або
такими, що не відповідають вимогам
законодавства та повноваженнями на
оцінку відповідності будь-якого
правочину вимогам ст. 216, ст. 228
Цивільного кодексу України.
Повноваження на встановлення
законності правочинів, вчинених
позивачем за тими критеріями ознак, що
містяться в складеному відповідачем
акті перевірки, належать виключно до
компетенції суду.

Колегія суддів критично оцінює доводи
відповідача відносно порушення
контрагентом позивача норм
податкового законодавства, зокрема що
декларацію ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" з ПДВ за
серпень 2012р. (від 26.09.2012 №19223) не визнано
податковою звітністю, що, на думку
податкового органу свідчить про
неправомірне включення позивачем ПДВ
до податкового кредиту, оскільки не є
підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків подальше припинення
чи анулювання статусу платника податку
на додану вартість його контрагента.
Усі операції, вчинені контрагентом
платника податку до припинення такого
контрагента, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичної
особи або анулювання її податкового
статусу.

Щодо посилання відповідача на те, що
першою подією, за якою у постачальника
ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" виникли податкові
зобов'язання з ПДВ є зарахування на
його розрахунковий рахунок коштів в
сумі 32000 грн. (у т.ч. ПДВ - 5333,33 грн.),
відтак, податкові накладні повинні
були складатися в день зарахування
коштів на рахунок на суму такого
зарахування, колегія зазначає, що, як
вірно встановлено судом та
підтверджується матеріалами, позивач
разом із декларацією з ПДВ за серпень
2012р. подав додаток 8 (від 19.09.2012
вх.№), в якому заявив про
порушення продавцем п. 11 підрозд. 2 розд.
ХХ ПК порядку реєстрації податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних, включивши серед іншого дві
податкові накладні ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" від
31.08.2012 №7 на суму ПДВ - 10833,33 грн. та №9 на
суму ПДВ - 15000 грн.

Пунктом 11 підрозд. 2 розд. ХХ ПК
передбачено, що реєстрація податкових
накладних платниками ПДВ - продавцями в
Єдиному реєстрі податкових накладних
запроваджується для платників цього
податку, у яких сума ПДВ в одній
податковій накладній становить понад 10
тисяч гривень - з 01.01.2012.

Таким чином, судом вірно встановлено,
що вказані в додатку 8 податкові
накладні ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" підлягали
реєстрації в Єдиному реєстрі однак не
були зареєстровані, у зв'язку з чим
позивач подав вказаний додаток 8,
подання якого у разі порушення
продавцем товарів/послуг порядку
реєстрації податкової накладної в
Єдиному реєстрі передбачено абз. 11 п.
201.11 ст. 201 ПК, відповідно до якого така
заява із скаргою на постачальника є
підставою для включення сум податку до
складу податкового кредиту.

На переконання колегії, суд першої
інстанції небезпідставно акцентував
увагу на відсутності в акті перевірки
порушень по даному факту, що в
сукупності з наявністю додатку 8
фактично підтверджує правомірність
включення позивачем до складу
податкового кредиту серпня 2012р. ПДВ в
сумі 25833,33 грн. В решті включення
позивачем до податкового кредиту ПДВ в
сумі 37666,67 грн. по операціям з ТОВ "ЕНВЦ
"Фобос" підтверджується належно
оформленими податковими накладними
ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" від 31.08.2012 №6, №8, №10,
№11, №12, які не підлягали реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, враховуючи все викладене
вище, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позиція позивача в повній мірі
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що свідчить про
правомірність декларування позивачем
спірних сум податкового кредиту по
операціям з ТОВ "ЕНВЦ "Фобос" у серпні 2012
року, в той же час, викладені в акті
перевірки висновки щодо порушення
позивачем вимог податкового
законодавства не знайшли свого
підтвердження, що свідчить про
протиправність прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
червня 2013 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фактор Нафтогаз" до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 25 червня 2013 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.