Справа № 2а-5865/11,27/12
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 р.
Справа № 105702/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Рибачука А. І.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу відділу Державної виконавчої
служби Снятинського районного
управління юстиції Івано-Франківської
області на постанову Снятинського
районного суду Івано-Франківської
області від 24 квітня 2012 року в справі за
позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
Державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Снятинського районного управління
юстиції Шинкарук Наталії Василівни про
визнання дій державного виконавця
неправомірними, скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження, -

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2011 року, Снятинським
районним судом Івано-Франківської
області зареєстровано позовну заяву
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до
Державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Снятинського районного управління
юстиції Шинкарук Наталії Василівни про
визнання дій державного виконавця
неправомірними, скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження. Також позивач просив суд
винести окрему ухвалу стосовно
державного виконавця Шинкарук Н.В.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що на підставі виконавчого
листа №2а-2449/11 від 09.08.2011 року виданого
Снятинським районним судом, державним
виконавцем відділу ДВС Снятинського
районного управління юстиції 07.09.2011
року було відкрито виконавче
провадження, яким зобов'язано УПФУ в
Снятинському районі провести
перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплату
до пенсії за проживання у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати відповідно до ст. 39
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 13.11.2010 року з урахуванням
проведених виплат.

Постановою Снятинського районного
суду Івано-Франківської області від 24
квітня 2012 року позов задоволено
частково. Визнано дії державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Снятинського
районного управління юстиції Шинкарук
Наталії Василівни щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження №28566310 від 01.11.2011 року -
неправомірними. Зобов'язано відділ
Державної виконавчої служби
Снятинського районного управління
юстиції скасувати постанову про
закінчення виконавчого провадження
№28566310 від 01.11.2011 року та відновити
виконавче провадження. В решті
позовних вимог відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
Державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Снятинського районного управління
юстиції Шинкарук Наталією Василівною
було передчасно закінчено виконавче
провадження.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відділом Державної
виконавчої служби Снятинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області, подано
апеляційну скаргу до Львівського
апеляційного адміністративного суду, в
якій висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що виконавче
провадження було закінчено згідно п. 11
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження», штраф на боржника
відповідно до ст. 89 вказаного закону
накладається у разі невиконання
рішення без поважних причин, а УПФ
мотивує невиплату пенсії в подальшому
з підстави відсутності коштів в
бюджеті.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції не
знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, що на виконанні відділу
ДВС Снятинського районного управління
юстиції перебував виконавчий лист
№2а-2449, згідно якого зобов'язано УПФУ в
Снятинському районі провести
перерахунок та виплату ОСОБА_2 доплату
до пенсії за проживання у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати відповідно до ст. 39
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 13.11.2010 року з урахуванням
проведених виплат. 01.11.2011 року
виконавче провадження було закінчено,
на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме у
зв'язку із фактичним виконанням в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Відповідно до вимог частини 5 статті 124,
частини 3 статті 129 Конституції України
встановлено обов'язковість виконання
судових рішень на всій території
України.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Частиною 3 статті 27 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що у
разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом.

Окрім того, відповідно до частин 1 - 3
статті 75 Закону України «Про виконавче
провадження» - після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною 2 статті
25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закон і не
пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення, повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Зазначена норма Закону чітко, визначає
необхідність вчинення певних дій, які
повинні бути здійснені державним
виконавцем до винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем не було здійснено дії,
передбачені частиною 3 статті 75 Закону
України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів вважає правильними висновок
суду першої інстанції про те, що
постанова відповідача про закінчення
виконавчого провадження 2а-2449/11 від
09.08.2011 року є такою, що винесена
передчасно, оскільки не було витримано
процедуру щодо повного та належного
виконання судового рішення.

Стосовно позовної вимоги про винесення
окремої ухвали, суд апеляційної
інстанції погоджується із висновком
суду першої інстанції про відсутність
підстав для постановлення такої, та
вважає за необхідне зазначити, що
відповідно до статті 166 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, виявивши під час розгляду
справи порушення закону, може
постановити окрему ухвалу і направити
її відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону.

З аналізу наведеної процесуальної
норми випливає, що суд, виявивши під час
розгляду конкретної справи порушення
закону, має право постановити окрему
ухвалу, яка не стосується суті спору, та
направити її відповідному суб'єкту
владних повноважень з метою припинення
порушення закону шляхом вжиття заходів
останнім щодо усунення причин та умов,
які сприяли такому порушенню.

Тобто, окрема ухвала є засобом
реагування адміністративного суду на
виявлені під час судового розгляду
порушення законності з боку, зокрема,
суб'єкта владних повноважень, які не
охоплюються предметом спору та не
можуть бути усунені шляхом вирішення
спору по суті.

Із позовної заяви вбачається, що
підстави прийняття окремої ухвали
співпадають з підставами, покладеними
в основу рішення про задоволення
позовних вимог.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для часткового
задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. ст. 200, 205, 206, ст. 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу Державної
виконавчої служби Снятинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Снятинського районного суду
Івано-Франківської області від 24
квітня 2012 року в справі № 2-а-5865/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В.В.
Клюба

А.І.
Рибачук