Справа № 814/238/14
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

20 лютого 2014 року
справа № 814/238/14

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., в письмовому провадженні
розглянув адміністративну справу

за позовомФОП ОСОБА_1, АДРЕСА_1

доДПІ у Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, вул. Г. Петрової,
2-А, м. Миколаїв, 54029

провизнання протиправним і скасування
наказу від 24.01.14 р. № 63 В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач) звернулась із
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області (далі - відповідач, ДПІ), в якому
просить суд визнати протиправним і
скасувати наказ про призначення
перевірки позивача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив, що ДПІ не мала законодавчо
встановлених підстав для призначення
спірним наказом його повторної
перевірки.

Відповідач адміністративний позов не
визнав, в запереченнях вказав на те, що
ст. 78 п. 78.1. пп. 78.1.5. Податкового кодексу
України (далі - ПК України) наділяє його
правом на проведення повторної
перевірки, у разі подання платником
податків скарги на податкові
повідомлення-рішення, прийняті на
підставі результатів попередньої
перевірки. Крім того, вважає, що
оскільки на час розгляду справи в суді
перевірка, ініційована спірним
наказом, вже проведена, він (наказ) не
може бути предметом судового розгляду
(а. с. 39-40).

Оскільки відповідач, який у спірних
правовідносинах виступає суб'єктом
владних повноважень, заперечує проти
адміністративного позову, ст. 72 ч. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) на нього
покладається обов'язок доказування
правомірності свого рішення.

Під час розгляду справи за загальними
правилами КАС України, сторони подали
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності, в порядку письмового
провадження (а. с. 46-47). Згідно ст. 122 ч. 4
КАС України особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами. Враховуючи, що
обидві сторони скористались своїм
правом на розгляд справи за їх
відсутності та приймаючи до уваги те,
що їх вимоги і заперечення викладені
письмово, суд вважає, що маються
підстави, передбачені вищенаведеною
нормою КАС України, для розгляду справи
в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд виходить за
наступного.

В жовні-листопаді 2013 р. ДПІ провела
документальну планову виїзну
перевірку позивача, за результатами
якої складено акт від 8 листопада 2013 р.
№ 1162/14-04-17-02-00/НОМЕР_1 (далі - акт
перевірки), в якому зроблено висновок
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства (а. с. 22-38).

Як слідує з матеріалів
адміністративної справи, за
результатами перевірки ДПІ прийняла
низку податкових повідомлень-рішень.

Позивач скористався своїм правом на
адміністративне оскарження цих рішень
і 10 грудня 2013 р. подав скаргу до
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області, в якій просив
скасувати податкові
повідомлення-рішення (а. с. 18-21).

24 січня 2014 р. відповідач видав наказ № 63
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача (а. с. 6). Як зазначено в цьому
наказі, підставою для проведення
перевірки є лист Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області та
скарга позивача від 10 грудня 2013 р. № 27. В
якості правового обґрунтування наказу
вказано на ст. 78 п. 78.1. пп. 78.1.5. ПК
України, яка визначає, що документальна
позапланова перевірка здійснюється
якщо платником податків подано в
установленому порядку контролюючому
органу заперечення до акта перевірки
або скаргу на прийняте за її
результатами податкове
повідомлення-рішення, в яких
вимагається повний або частковий
перегляд результатів відповідної
перевірки або скасування прийнятого за
її результатами податкового
повідомлення-рішення у разі, коли
платник податків у своїй скарзі
(запереченнях) посилається на
обставини, що не були досліджені під
час перевірки, та об'єктивний їх
розгляд неможливий без проведення
перевірки. Така перевірка проводиться
виключно з питань, що стали предметом
оскарження.

Слід погодитись із доводами позивача,
що системний аналіз вищенаведеної
норми дозволяє стверджувати, що для
проведення повторної перевірки
повинна матись сукупність наступних
передумов:

- подання заперечень на акт перевірки
або скарги на прийняті на його основі
податкові повідомлення-рішення;

- наведення в запереченнях (скарзі)
нових обставин, які не були дослідженні
під час первинної перевірки;

- неможливість розгляду заперечень
(скарги) без проведення перевірки.

Перший і другий чинники (подання
заперечень/скарги та посилання на нові
обставини) є об'єктивними факторами,
які піддаються перевірці, тоді як
третій чинник (неможливість розгляду
заперечень/скарги без проведення
перевірки), є суб'єктивним фактором,
який лежить в межах розсуду
податкового органу.

Врегулювання законодавцем спірних
правовідносин саме в такий спосіб, коли
для проведення повторної перевірки
необхідно повідомлення нових обставин,
є цілком логічним і послідовним, адже у
випадку, коли щодо обставин не виникає
спору і вони встановлені вірно, розгляд
скарги потребує тільки правової
оцінки, тоді як наведення нових, раніше
не досліджених обставин, потребує їх
вивчення, а також аналізу нових
первинних документів, що неможливо без
проведення повторної перевірки
платника податків.

Позивач вказує на те, що в своїй скарзі
він не наводив якихось нових обставини,
які не були досліджені податковими
інспекторами або залишились поза їх
увагою - його доводи полягають виключно
у невірному застосуванні ДПІ норм ПК
України. Порівняльний аналіз акту
перевірки та тексту скарги дозволяють
стверджувати, що скаржучись, позивач не
навів жодної нової обставини, під якою
слід розуміти нові фактичні дані, а
тільки вказав на відсутність в акті
перевірки даних, які б підтверджували
висновки ДПІ і навів своє тлумачення ПК
України.

У зв'язку із цим, тільки подання
позивачем скарги на прийняті податкові
повідомлення-рішення, без наявності
інших вищенаведених передумов, не
надає відповідачу право на проведення
повторної перевірки позивача.

Щодо посилань відповідача на
закінчення на час судового розгляду
перевірки, яка призначена спірним
наказом і вичерпання ним у зв'язку із
цим юридичної сили, слід зазначити
таке.

Наказ має силу до моменту його
виконання і після його повної
фактичної реалізації вичерпує свою
силу, а тому він не може бути
скасований, адже скасуванню підлягають
діючи рішення суб'єкта владних
повноважень. В той же час, реалізація
відповідачем спірного наказу не
позбавляє суд можливості надати йому
правову оцінку, адже протилежний
висновок фактично означатиме, що
виконані рішення суб'єкта владних
повноважень не підлягають судовій
юрисдикції, що суперечить змісту
судового захисту. Крім того, слід
зазначити, що діяльність суду майже
завжди носить ретроспективний
характер, тобто суд оцінює дії,
бездіяльність і рішення суб'єкта
владних повноважень які вже вчинені,
допущені або прийняті.

З урахуванням викладеного, у зв'язку із
фактичною реалізацією наказу, суд
відмовляє у вимозі про його скасування,
але розцінює його як протиправний.

Відповідно до ст. 94 ч. 3 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивач, надавши квитанцію № 3838.295.1 від
25 січня 2014 р. (а. с. 2) документально
підтвердив судові витрати у виді
судового збору в розмірі 73,08 грн.
Враховуючи часткове задоволення
адміністративного позову, судовий збір
підлягає присудженню позивачу з
Державного бюджету України в сумі 36,54
грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 122, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправним наказ № 63 про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
самозайнятої особи ОСОБА_1 (податковий
номер НОМЕР_1) за період з 1 січня 2010 р. до
31 грудня 2012 р., прийнятий 24 січня 2014
державною податковою інспекцією у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області.

3. В решті адміністративного позову
відмовити.

4. Присудити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 з Державного бюджету України
судовий збір в сумі 36,54 грн.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О.
Мороз