Справа № 826/10036/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Куракіна Ю.В.

представника відповідача
Гаврилюк М.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві на
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "ЛАКЕТ" до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 13.06.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві з
позовом, а якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення №, №
від 13.06.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 липня 2013 року позов задоволено
повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

В судове засідання з'явився
представник відповідача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача до суду з'явився,
проти апеляційної скарги заперечував
та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду - без змін з
таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
приватного підприємства «ЛАКЕТ» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕЛТІС» за період з
01.01.2012 року по 30.09.2012 року, за
результатами якої складено акт від
27.05.2013 №1561/22-01/23386597.

Згідно висновків даного акту,
податковим органом встановлено
порушення позивачем пунктів 198.3, 198.6
статті 198, пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження позивачем
податку на додану вартість на суму 8 142,00
грн., у зв'язку з чим прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.06.2013 №,
яким позивачеві визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 10 178,00 грн., у тому
числі: 8 142,00 грн. - основний платіж, 2 036,00
грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Крім того, Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі
міста Києва ДПС проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку приватного підприємства
«ЛАКЕТ» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
прибуток по взаємовідносинах з
товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕЛТІС» за ІІІ
квартал 2012 року.

За результатами зазначеної перевірки
складено акт 07.06.2013 №1801/22-01/23386597, на
підставі якого державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі
головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.06.2013 року
№, яким позивачеві визначено
грошове зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 10 542,00 грн., у тому числі: 8 542,00
грн. - основний платіж, 2 136,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

Так, зі змісту вищезазначеного акту
вбачається, що податковим органом
встановлено порушення позивачем норм
податкового законодавства, зокрема
пунктів 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження позивачем податку на
прибуток на суму 8 548,00 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями
податкового органу, позивач звернувся
до суду з позовом про скасування
вказаних податкових
повідомлень-рішень.

Задовольняючи позовні вимоги повністю,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено позицію
податкового органу, що
фінансово-господарські операції між
приватним підприємством «ЛАКЕТ» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕЛТІС» не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, відтак, оскаржувані
податкові повідомлення рішення від
13.06.2013 прийнято протиправно і вони
підлягають скасуванню.

Відповідач з вказаним висновком не
погодився, мотивувавши апеляційну
скаргу тим, що висновки актів перевірок
від 27.05.2013 №1561/22-01/23386597 та від 07.06.2013
№1801/22-01/23386597 є обґрунтованими, прийняті
на їх підставі податкові
повідомлення-рішення - правомірними.
Так, зокрема апелянт посилається на акт
ДПІ у Печерському районі міста Києва
від 15.03.2013 року № 1005/22-10/30782038 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Елтіс», згідно якого
вказане товариство має стан 9 -
направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходженням,
звіркою не встановлено факту реального
здійснення господарських операцій ТОВ
«Елтіс» за січень-листопад 2012 року,
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування при придбанні та продажу
товарів. Таким чином, за результатами
перевірки не підтверджено
задекларовані ТОВ «Елтіс» податкові
зобов'язання з ПДВ за січень-листопад
2012 року, а також не підтверджено
задекларований ТОВ «Елтіс» податковий
кредит з ПДВ за січень-листопад 2012 року.
Враховуючи наведені доводи, апелянт
вказує на те, що за результатами
взаємодії позивача з ТОВ «Елтіс» у
періоді з 01.01.2012 року по 30.09.2012 року не
встановлено факту реального
здійснення господарської операції при
придбанні транспортно-експедиційних
послуг від постачальників ТОВ «Елтіс»
з врахуванням реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються
Податковим кодексом України, який
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 статті 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пп. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

П. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Отже, із положень зазначених норм
законодавства вбачається, що
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
допускається за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими документами. Такими
документами Податковий кодекс України
визначає податкові накладні.

Разом з тим, визначальною умовою для
віднесення сум ПДВ на підставі
податкових накладних до податкового
кредиту є реальність господарських
операцій, яка підтверджується
первинними документами, оформленими
належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, та
вірно встановлено судом першої
інстанції, між ПП «ЛАКЕТ» (замовник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕЛТІС» (виконавець)
03.01.2012 року було укладено договір про
надання транспортно-експедиційних
послуг, згідно якого виконавець
зобов'язується за винагороду
виконувати по дорученню замовника
послуги по забезпеченню
автотранспортних вантажних
перевезень.

На підтвердження належного виконання
умов договору в матеріалах справи
наявні копія зазначеного договору,
копії заявок на надання автомобілів
для перевезення вантажу за відповідні
періоди; копії видаткових накладних;
копії податкових накладних; копії
актів здачі-прийняття робіт; копії
платіжних доручень на оплату послуг
товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕЛТІС», що
підтверджується матеріалами справи.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що зазначений договір
було укладено між позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕЛТІС» для
реалізації своєї господарської
діяльності.

На момент виписки податкових накладних
контрагенти позивача були
зареєстровані як платник податку на
додану вартість і доказів анулювання
такої реєстрації на час здійснення
господарських операцій відповідачем
надано не було.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
первинні документи, копії яких
містяться в матеріалах справи повністю
відповідають вимогам, встановлених до
первинних документів, встановленим п.2
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88.

Колегія суддів зазначає, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до Податкового кодексу
України необхідні для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
для формування податкового кредиту,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Відповідач доказів того, що відомості
первинних документів не відповідають
дійсності не надав.

За таких обставин, висновки, викладені
в акті перевірки суб'єктом владних
повноважень про відсутність факту
реального здійснення позивачем
господарських операцій за спірними
правочинами є безпідставними і
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Колегія суддів критично оцінює
посилання апелянта на акт ДПІ у
Печерському районі міста Києва від
15.03.2013 року № 1005/22-10/30782038 про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Елтіс», згідно якого за
результатами перевірки не
підтверджено задекларовані ТОВ
«Елтіс» податкові зобов'язання з ПДВ за
січень-листопад 2012 року, а також не
підтверджено задекларований ТОВ
«Елтіс» податковий кредит з ПДВ за
січень-листопад 2012 року, у зв'язку з чим
податковий орган дійшов висновку про
відсутність факту реального
здійснення господарської операції при
придбанні транспортно-експедиційних
послуг від постачальників ТОВ «Елтіс»
з врахуванням реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності.

На переконання колегії, не є підставою
для відмови у праві на податковий
кредит та бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість порушення
податкової дисципліни, вчинені
контрагентом платника податку. Також
не є підставою для визнання
неправомірними операцій платника
податків подальше припинення чи
анулювання статусу платника податку на
додану вартість його контрагента. Усі
операції, вчинені контрагентом
платника податку до припинення такого
контрагента, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичної
особи або анулювання її податкового
статусу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що наявними в матеріалах
справи доказами спростовується
позиція податкового органу, викладена
в актах перевірки позивача відносно
того, що фінансово-господарські
операції між приватним підприємством
«ЛАКЕТ» та товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕЛТІС» не були
спрямовані на настання реальних
наслідків фінансово-господарської
діяльності, відтак висновки
податкового органу щодо заниження
позивачем податку на прибуток на суму 8
548,00 грн. та заниження підприємством
податку на додану вартість на суму 8 142,00
грн. не знайшли свого підтвердження, у
зв'язку з чим суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що оскаржувані
податкові повідомлення рішення від
13.06.2013 № та № прийнято
протиправно і вони підлягають
скасуванню.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві на
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "ЛАКЕТ" до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №,
№ від 13.06.2013 року - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 20
лютого 2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.