Справа № 801/552/14
Суддя: Аблякимов Е.Е.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 лютого 2014 року Справа №801/552/14

Місто Сімферополь, 11 годин 21 хвилина.

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Аблякимова Е.Е., за
участі секретаря судового засідання
Семякіна П.І., особисто позивача,
представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Яковлєв В.М., Міхєєва
Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції
у м. Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень і рішення.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(також далі - позивач, платник податків,
ФОП ОСОБА_4) звернувся до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АР Крим (також
далі - відповідач, контролюючий орган,
ДПІ у м. Сімферополі), в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
30.12.2013 № та №, а також
визнати протиправним та скасувати
рішення від 30.12.2013 №7/17.1 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновки акта перевірки, на підставі
яких прийнято спірні податкові
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій, не
засновані на положеннях чинного
законодавства, суперечать первинним
документам позивача, що досліджені в
ході перевірки та надані суду на
обґрунтування своїх доводів, з огляду
на що спірні рішення відповідача є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

У судовому засіданні 19.02.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав наведених у
позові.

Представники відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечили, в
задоволенні адміністративного позову
просили відмовити відповідно до
підстав та обставин, викладених у
письмових запереченнях, наданих суду.
Зокрема, зазначено, що операції ФОП
ОСОБА_4 не підтверджуються стосовно
нарахування реального часу здійснення
операцій, які економічно необхідні для
поставки товарів, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності.
Перевіркою встановлено, що позивач
декларував у податковій звітності
господарські операції, які фактично не
відбувались, до перевірки не надані
документи по транспортуванню товару та
інші документи, що не підтверджують
реальне постачання товару.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується адміністративний
позов, дослідивши зібрані по справі
матеріали у їх сукупності, об'єктивно
оцінивши докази, аналізуючи обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та докази, якими вони
підтверджуються, враховуючи правові
норми, які належить застосовувати до
цих спірних правовідносин, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що у період з 08.11.2013
по 21.11.2013 ДПІ у м. Сімферополі проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_4 (р.н.о.к. НОМЕР_1) з
питань своєчасності, добросовісності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, а
також дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012, за результатами якої складено
акт від 29.11.2012 № 1553/17.1 (т.1 а.с.10-26).

Документальною плановою виїзною
перевіркою встановлено порушення:

- п. 177.2, п. 177.4, ст. 177 Податкового кодексу
України, у результаті чого визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб від
здійснення діяльності за період, що
перевірявся, на суму 9 180,95 грн.

- п. 2, п. 3 ст. 7; п. 11 ст. 8 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 04.07.2013 №406-VII, у зв'язку
з чим донараховано єдиний соціальний
внесок за 2012 рік у сумі 23 436,33 грн.

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.5, п.
201.6, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу
України платником податків завищено
податковий кредит з ПДВ за 2012 рік у сумі
86 269,00 грн.

- пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1
п. 168.1 ст. 168, пп. "а" п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України, у
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб при виплаті
доходів громадянам за період з 01.01.2012 по
31.12.2012 на суму 2 258,10 грн.

- пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 розділу ІІ, п. 51.1 ст.
51, пп. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу
України, не надання до ДПІ у м.
Сімферополі податкових розрахунків
(ф.№1ДФ) за І-ІV квартал 2012 року.

На підставі зазначеного акта перевірки
відповідачем 30.12.2013 прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 11 476,18 грн., у
тому числі 9 180,95 грн. за основним
платежем та 2 295,23 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами);

- № , яким збільшення суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 129 403,50 грн., у
тому числі 86 269,00 грн. за основним
платежем та 43 134,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Також, на підставі зазначеного акта
перевірки відповідачем прийнято
рішення від 30.12.2013 №7/17.1 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску, яким збільшено грошові
зобов'язання з єдиного соціального
внеску на суму 23 436,33 грн. та нараховані
штрафні (фінансові) санкції на суму 1171,80
грн.

Заперечуючи проти збільшення грошових
зобов'язань, з підстав, визначених в
акті перевірки, позивач звернувся із
запереченнями до відповідача, які за
результатами їх розгляду залишено без
задоволення, а висновки акта без змін.

Вказані обставини, як пояснив
представник позивача, стали підставами
звернення до суду із названим позовом.

Як убачається з акта перевірки та
пояснень відповідачів, висновки
контролюючого органу про завищення
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість, про
заниження податку на доходи фізичних
осіб засновані на обставинах,
встановлених в ході перевірки, щодо
безтоварності господарських операцій
позивача з ПАТ "Завод Фіолент",
заниження оподаткованого доходу за 2012
рік, а також помилковість врахування
доходів та витрат. В частині заниження
єдиного соціального внеску доводи
контролюючого органу зводять до того,
що проведений контролюючим органом
розрахунок розміру єдиного
соціального внеску є відмінним від
задекларованого позивачем.
Безтоварність господарських операцій
позивача з контрагентом, вчинення
операцій без мети реального настання
правових наслідків, без економічної
вигоди, виключно з метою формування
податкового кредиту та валових витрат
призвело до порушення вимог чинного
законодавства.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість висновків
відповідача, підставами для яких стали
обставини, встановлені проведеною
перевіркою, та прийнятих за таких
висновків, спірних правових актів
індивідуальної дії, на відповідність
вимогам частини третьої статті 2 КАС
України, суд виходив з того, що згідно з
пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 ПК України (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) грошовим зобов'язанням
платника податків є сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Так, податкова звітність, що відображає
задекларовані платником податкові
зобов'язання формується на підставі
первинних бухгалтерських документів,
які для їх юридичної значимості (сили),
крім іншого, мають бути видані
відповідно до фактичних операцій.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

На вимогу частини другої статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Частиною першою статті 9 вказаного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно із частиною сьомою статті 179
Господарського кодексу України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

На вимогу частини першої статті 11
Цивільного кодексу України (також далі
- ЦК України) цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Отже, підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

Положеннями статті 14 ЦК України
передбачено, що цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до дослідженого судом
договору від 30.12.2011 про стратегічне
регіональне партнерство на території
України, укладеного між ВАТ "Завод
''Фіолент" (виробник) та ФОП ОСОБА_4
(стратегічний регіональний партнер),
сторони дійшли згоди що виробник
зобов'язується надати продукцію, а
стратегічний регіональний партнер
прийняти та оплатити продукцію у
строки, за номенклатурою, у кількості
за цінами у відповідності з умовами
договору та рахунками-фактурами, які є
невід'ємною частиною цього договору.
Сума договору на момент його
підписання складає 920 000 грн. з ПДВ.
Фактична сума договору дорівнює
загальній сумі усіх сплачених
рахунків-фактур, виставлених
виробником стратегічному
регіональному партнеру в процесі
реалізації дійсного договору. У строки,
узгоджені сторонами, виробник
зобов'язався забезпечувати
відвантаження продукції у
відповідності до рахунків-фактур (т.1
а.с.77-82).

На підтвердження реальності
здійснення господарських операцій за
названим договором платником податків
надано накладні на відпуск готової
продукції (т.2 а.с.65-82), накладні (т.2
а.с.83-139), податкові накладні (т.1 а.с.241-250,
т.2 а.с.1-64). Звітом про дебетові та
кредитові операції по рахунку ФОП
ОСОБА_4 за період з 01.01.2012 по 31.12.2009 (т.1
а.с.40-68) підтверджено оплату придбаної
за вказаний період у контрагента (ПАТ
"Завод ''Фіолент") продукції. На
підтвердження обставин використання
придбаної продукції у власній
господарській діяльності позивачем
надано реєстр отриманих платежів за 2012
рік (т.1 а.с.69-76). Також податковою
звітністю, наданою суду, позивачем
підтверджено відображення облікованих
податкових зобов'язань та податкового
кредиту, сформований у тому числі за
взаємовідносинами з названим
контрагентом (т.1 а.с.91-240).

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.
188 ПК України, об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку, окрім іншого, з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України. Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця та є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198
виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. При цьому,
відповідно до п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою,
протягом такого звітного періоду,
окрім іншого, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 ПК
України цієї статті, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 ПК
України цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

У податковому обліку податкова
накладна є тим документом, який
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця і
визначається як розрахунковий
документ, що підтверджує вчинення
певної господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платника податку обов'язки
та права щодо нарахування та сплати ПДВ
та підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.

З аналізу зазначених правових норм суд
приходить до висновку, що достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним товарів
(робіт, послуг); використання
зазначених товарів, робіт та послуг у
межах господарської діяльності; сплата
чи нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено, що донарахування
податку на додану вартість у розмірі 129
403,50 грн., у тому числі 86 69,00 грн. - за
основним платежем та 43 134,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
здійснено відповідачем з огляду на
приписи п. 198.6 ст. 198 розділу ІV, п. 201.1
ст.201 розділу V Податкового кодексу
України, в результаті чого
контролюючим органом встановлено
завищення податкового кредиту на
загальну суму 86 269,00 грн., а саме до
податкового кредиту включені суми ПДВ,
які не підтверджені первинними
бухгалтерськими документами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що укладений з
контрагентом правочин, виконання якого
підтверджено належними документами
первинного бухгалтерського обліку, мав
на меті настання реальних правових
наслідків, що обумовлені ними, задля
використання придбаної продукції у
власній господарській діяльності,
зокрема щодо її продажу.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (стаття з ГК України).

У відповідності до статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. На вимогу
статті 629 ЦК України зазначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Посилання контролюючого органу в акті
перевірки та представника відповідача
в судовому засіданні на відсутність
товарно-транспортних накладних,
видаткових накладних, по яких
відбувалось постачання товарів, в
результаті чого неможливо встановити
реальність здійснення торгових
операцій, суд визнає неспроможними,
оскільки сторонами у згаданому
договорі від 30.12.2011 № 52, зокрема в
пункті 4.3.3, сторонами узгоджено
обов'язок виробника, тобто ПАТ "Завод
''Фіолент" забезпечити відвантаження
продукції. Продукція, яка придбана
позивачем у контрагента, передана
останнім на підставі накладних на
відпуск готової продукції (т.2 а.с.65-82).

Інших доказів, які спростовували
вказані обставини відповідач не надав.
Таким чином, висновки акта перевірки, з
якими відповідач пов'язував обставини
того, що позивач не мав господарських
взаємовідносин є необґрунтованим та
безпідставними. Суд зазначає, що
вказані в акті перевірки відповідачем
доводи для позивача не мають
негативних наслідків, не є підставою
для зменшення податкового кредиту чи
зменшення від'ємного значення податку
на додану вартість.

Як вбачається з акта перевірки,
перевіркою правильності визначення
оподаткованого доходу, відображеного в
деклараціях про доходи, з даними про
суми оподаткованого доходу, визначними
в ході перевірки, встановлено
заниження суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_4
оподаткованого доходу у сумі 65 466,14 грн.,
зокрема за 2012 рік. Контролюючим органом
зазначено, що заниження оподаткованого
доходу виникло внаслідок порушення
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ФОП ОСОБА_4 п. 177.2, п. 177.4
ст. 177 Податкового кодексу України. При
співставленні податкового кредиту по
ПДВ та витрат відображених у
деклараціях про доходи контролюючим
органом встановлено, що сума витрат на
придбання ТМЦ, що реалізовані або
використані у виробництві продукції
складає 431 344,98 грн.

Водночас, суд зазначає, що відповідно
до п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

За змістом п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Пункт 1 статті 167 Податкового кодексу
України передбачає, що ставка податку
становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена
з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164
цього розділу щодо доходів, зазначених
в абзаці першому цього пункту, в
календарному місяці перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року, до
суми такого перевищення
застосовується ставка 17 відсотків.

Платники податку, які подають
податкові декларації за податковий
(звітний) рік згідно з статтями 177 і 178
цього розділу, застосовують ставку
податку 17 відсотків до частини
середньомісячного річного
оподатковуваного доходу, що перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня податкового (звітного) року.
Розмір середньомісячного річного
оподатковуваного доходу
розраховується як сума загальних
місячних оподатковуваних доходів,
зазначених в абзаці першому цього
пункту, поділена на кількість
календарних місяців, протягом яких
платником податку було одержано такі
доходи у податковому (звітному) році, за
який здійснюється декларування.

Встановлені у абзацах першому та
другому цього пункту ставки податків
не застосовуються до доходів,
визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї
статті.

Контролюючий орган в акті перевірки, на
підставі якого прийняте оскаржуване
податкове повідомлення-рішення,
взагалі не пояснив в чому ж полягає
порушення вказаних норм. В судовому
засіданні переконливих пояснень з
цього приводу не надав.

Норми пункту 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України передбачають, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

За правилами пункту 138.5 статті 138
Податкового кодексу України інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку, та підтвердження первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
господарську діяльність як діяльність
особи, що пов'язану з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямовану на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Як вже зазначалось вище, первинні
документи фіксують факти здійснення
господарської операції і є підставою
для бухгалтерського обліку.

З досліджених судом звітів про
дебетові та кредитові операції по
рахунку 2872 ФОП ОСОБА_4 за 2012 рік (т.1
а.с.40-68) сума надходжень від реалізації
товарів (продукції) за період з 01.01.2012 по
31.12.2012 складає 588 240,50 грн., у т.ч. ПДВ
сумою 104 383,67 грн. Зазначений розмір
надходжень відповідає сумі загального
оподаткованого доходу, отриманого від
провадження господарської діяльності,
задекларованій у податковій
декларації про майновий стан і доходи
за 2012 рік. (т. 1 а.с. 35-38). Розмір суми
податку, що підлягає поверненню з
бюджету визначено в розмірі 638,98 грн.
(а.с.36). Згідно розрахунку податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб, отриманих фізичною
особо-підприємцем від провадження
господарської діяльності, сума
податку, що підлягає поверненню з
бюджету визначено в розмірі 638,98 грн. є
різницею між сумою авансових платежів
з податку, сплачених протягом звітного
періоду та сумою податку, зменшеного на
суму збору за провадження
підприємницької діяльності (т.1 а.с.39).

Суд зауважує, що згідно п. 177.3 ст. 177
Податкового кодексу України для
фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

Таким чином, витрати ФОП ОСОБА_4,
понесені в зв'язку із оплатою вартості
послуг ПАТ "Завод "Фіолент" належать до
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів.

З огляду на наведені законодавчі
приписи підставою для зменшення
платником об'єкта оподаткування
(податкових зобов'язань) з податку на
прибуток на суму вартості наданих
товарів є факт реального постачання
товарів та безпосередній зв'язок
витрат на оплату цих товарів з
господарською діяльністю платника
податків, що передбачає використання у
власній господарській діяльності
придбаних (послуг) або ж призначення
останніх для такого використання.

Отже, із положень зазначених норм
законодавства вбачається, що
формування платником податку витрат
допускається за умови підтвердження
відповідних сум належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а також
використання отриманих товарів у
власній господарській діяльності. ДПІ
у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим
не надано суду доказів того, що ФОП
ОСОБА_4 не використано у власній
господарській діяльності придбану та
отриману продукцію.

Крім того, контролюючим органом
зазначено, що в порушення ст. 7 та ст. 8
Закону України від "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", ФОП
ОСОБА_4 занижено чистого доходу на суму
212 704,41 грн. та згідно ст. 9 Закону України
від "Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" занижено суму
страхових внесків від суми чистого
доходу за 2012 рік, внаслідок чого було
донараховано єдиного соціального
внеску на суму 23 436,33 грн.

Відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є в т.ч. фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону,
єдиний внесок обчислюється виключно у
національній валюті, у тому числі з
виплат (доходу), що здійснюються в
натуральній формі. Обчислення єдиного
внеску здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок. Сплата єдиного внеску
здійснюється у національній валюті
шляхом внесення відповідних сум
єдиного внеску на рахунки органів
доходів і зборів, відкриті в
центральному органі виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, для його зарахування,
крім єдиного внеску, який сплачується в
іноземній валюті розташованими за
межами України підприємствами,
установами, організаціями (у тому числі
міжнародними) за працюючих у них
громадян України та громадянами
України, які працюють або постійно
проживають за межами України,
відповідно до договорів про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (далі - договір
про добровільну участь). Єдиний внесок
сплачується шляхом перерахування
платником безготівкових коштів з його
банківського рахунку.

Згідно з абз. 1 ч. 11 ст. 8 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №
2464-УІ єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Підставою для нарахування єдиного
внеску в розмірі 23 436,033 грн. (т.1 а.с.19)
став висновок контролюючого органу про
заниження позивачем чистого
оподаткованого доходу. Проте, під час
розгляду справи відповідачем не надано
належних та допустимих доказів на
обґрунтування сформованих
контролюючим органом даних перевірки
(67 539,69 грн.), різницю від яких, зважаючи
на задекларовану платником податків
суму чистого оподаткованого доходу
розміром 2 073,55 грн., визначено платнику
податків як заниження оподаткованого
доходу.

Враховуючи, що висновки щодо заниження
чистого доходу ФОП ОСОБА_4 на суму 67 539,69
грн. спростовуються первинними
документами, наданими позивачем під
час розгляду справи, у тому числі щодо
взаємовідносин із ПАТ "Завод "Фіолент",
рішення від 30.12.2013 № 7/17.1 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне) перерахування
єдиного внеску на суму 23 436,33 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій сумою 1
171,8 грн. є протиправним та
необґрунтованим, а отже підлягає
скасуванню.

З огляду на положення статті 71 КАС
України та беручи до уваги приписи
пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу
України, котрими встановлена
презумпція правомірності рішень
платника податків, суд доходить
висновку, що доводів, наведених
суб'єктом владних повноважень без
надання доказів є явно недостатньо для
висновку про правомірність спірних
податкових повідомлень-рішень та
рішення про застосування штрафних
санкцій.

Статтею 86 КАС України передбачено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не
мають для суду наперед встановленої
сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності (ч.3 ст.86).

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень мають бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача, відповідач суду не надав.

Суд не може визнати акт перевірки
позивача як достатній, належний та
беззаперечний доказ допущених
позивачем порушень вимог чинного
законодавства, оскільки в даних
спірних правовідносинах, у тому числі,
доказуванню підлягають правомірність
та обґрунтованість висновків за даним
актом перевірки, які покладені в основу
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Факти порушень позивачем вимог
законодавства не знайшли свого
підтвердження в ході розгляду справи,
спростовуються матеріалами судової
справи, що дає суду підстави для
задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Документально підтверджені витрати,
понесені позивачем у зв'язку із
розглядом цього спору, про що свідчить
квитанція від 16.01.2014 № 42, відповідно до
приписів статті 94 КАС України,
підлягають відшкодуванню з Державного
бюджету України на користь позивача.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України у судовому засіданні
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Керуючись ст.ст. 94, 158, 159, 160-163, 186, 254 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити адміністративний позов
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим від 30 грудня 2013
року № .

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим від 30 грудня 2013
року № .

4. Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АР Крим від
30.12.2013 №7/17.1.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер фізичної
особи-платника податків та інших
обов'язкових платежів НОМЕР_1,
місцезнаходження: АДРЕСА_1) судовий
збір сумою 330 (триста тридцять) гривень
99 копійок.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

На постанову прийняту згідно частини
третьої статті 160 КАС України (у разі
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови) апеляційна скарга
подається протягом 10 (десяти) днів з дня
отримання копії постанови.

Постанову може бути оскаржено до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення строку, з якого суб'єкт
владних повноважень може отримати
копію постанови суду.

Суддя підпис Е.Е. Аблякимов

Постанову складено у повному обсязі
24.02.2014.