Справа № 754/22581/13-а
Суддя: Шевчук О. П.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/23/14
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.02.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі

головуючого судді Шевчука
О.П.

при секретарі Бойко Т.О.,

розглянувши справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у місті Києві державної
адміністрації про визнання дій
незаконними та зобов'язання вчинити
дії

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
УПСЗ Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
з 21 листопада 2011 року вона перебуває у
відпустці у зв'язку з вагітністю та
ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина - ОСОБА_2.

У зв'язку з народженням дитини позивач
перебуває на обліку в УПСЗ Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації та отримує державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, що
становить 130 грн. на місяць.

Позивач вважає розмір допомоги таким,
що відповідає вимогам чинного
законодавства.

В обґрунтування зазначеного позивач
посилається на те, що відповідно ст. 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

З січня 2008 року зазначену норму Закону
виключено на підставі Закону України
«Про державний бюджет України на 2008
рік».

Рішенням Конституційного суду України
від 22 травня 2008 року норму Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік», якою виключено ст. 43 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» визнано неконституційною,
тобто її дію відновлено.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік» ст. 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
викладено в наступній редакції:
«Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається в розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
грн.»

Проте, статтею 46 Закону України «Про
державний бюджет України на 2009 рік»
встановлено. що у 2009 році допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Аналогічним чином було врегульовано
зазначені про відносини і Законом «Про
державний бюджет України на 2010 рік».

Таким чином, позивач вважає, що
державна допомога по догляду за
дитиною до трирічного віку
нараховувалась і виплачувалась
відповідно Постанови КМУ № 1751 від
27.12.2001 року «Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми».

Оскільки Законом України «Про
державний бюджет України на 2013 рік»,а
ні іншими Законами на 2013 рік не
встановлювався інший розмір допомоги
по догляду за дитиною, спірні
правовідносини регулюються Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» та «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та Постановою КМУ № 1751
від 27.12.2001 року в частині, що не
суперечить цим Законам.

Посилаючись на викладене, позивач
вважає що з червня 2013 року у
відповідача виник обов'язок
здійснювати позивачу виплату допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трьох років в розмірах, передбачених
вищезазначеними Законами , тобто в
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Відповідно ст. 7 Закону України «Про
державний бюджет України на 2013 рік»
прожитковий мінімум для дітей віком до
6 років у період з січня 2013 року по
листопад 2013 року становить 972 грн.

Посилаючись на викладене позивач
просить суд визнати неправомірними дії
відповідача щодо нарахування та
виплати їй державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку в розмірі меншому, ніж
встановлено Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату державної допомоги в розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років починаючи з червня 2013 року,
стягнути з Державного бюджету України
судові витрати.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, про день та час слухання
справи повідомлялась, позов містить
клопотання ОСОБА_1 про розгляду справи
без її участі (а.с. 5).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день час
слухання справи повідомлений належним
чином.

Від представника відповідача до суду
надішли письмові заперечення проти
позову з клопотанням про розгляд
справи без участі їх представника (а.с.
23 - 24).

В своїх запереченням відповідач
зазначає, що статтею 23 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» внесено зміни до ст.
15 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Зазначені зміни діють з 2008 року по
даний час.

Згідно ст. 15 Закону «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі ,
що дорівнює різниці між прожитковим
мінімумом, встановленим для
працездатних осіб та середньомісячним
сукупним доходом сім'ї в розрахунку на
одну особу за попередні шість місяців,
але не менше 130 грн.

Крім того, представник відповідача
зазначає, що УПСЗ не є належним
відповідачем у справі, оскільки дані
повноваження відносяться до
компетенції КМУ .

Посилаючись на викладене, представник
відповідача просить суд в задоволенні
позову відмовити.

Оглянувши письмові докази у праві суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову виходячи з
наступного.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що спірні
правовідносини повинні регулюватися
Законами України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» та «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Спірні правовідносини, що є предметом
даної справи виникли у 2011 році - з часу
народження дитини позивача.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» в редакції 2011 року не
містить норми, яка б встановлювала
розмір допомоги на утримання дитини до
досягнення нею трирічного віку,
оскільки Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року її виключено, та у
подальшому зміни до нього не вносились.

Статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» встановлено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі, що дорівнює
різниці між прожитковим мінімумом,
встановленим для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 130
гривень.

Як вбачається з позову ОСОБА_1 отримує
допомогу на утримання дитини
досягнення нею трирічного віку в
розмірі 130 грн.

Позивач не надала суду доказів
звернення до відповідача з заявою про
проведення перерахунку та виплати
допомоги на утримання дитини до
досягнення нею трирічного віку та
відмови у її перерахунку та виплаті.

За таких обставин суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову ОСОБА_1 та відмову в
задоволенні позову у повному обсязі.

Приймаючи до уваги викладене та
керуючись ст. ст. 8 - 13 КАС України, суд

В И РІ Ш И В :

ОСОБА_1 в задоволенні позову
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Апеляційного адміністративного суду м.
Києва протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя