Справа № 820/142/14
Суддя: Архіпова С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 820/142/14
Харківський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого -Судді Архіпової С.В.
при секретарі судового засідання -
за участю: представника позивача -
Голубкіна Д.В., Білоус В.В.,
представника відповідача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу
за позовом Приватного підприємства
«Компанія кольорової поліграфії
до Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
про скасування податкових повідомлень-
Позивач - Приватне підприємство
«Компанія кольорової поліграфії
Україна - Юнь Чень» звернувся до суду з
позовними вимогами до відповідача -
Індустріальної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області та просив скасувати податкові
В обґрунтування заявленого позову
зазначає, що вважає оскаржувані в даній
справі податкові повідомлення-рішення
незаконними, необґрунтованими та
такими, що порушують права та законні
В судовому засіданні представники
позивача заявлені позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити
у повному обсязі, виходячи із доводів
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив в задоволенні позовних вимог
відмовити, посилаючись на їх
Заслухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, суд доходить висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог та необхідність їх задовольнити,
керуючись наступним.
Так, судом встановлено, що у липні 2013
року фахівцями Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області проведено позапланову виїзну
документальну перевірку позивача з
питань з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Альянс - Іст»
За результатами проведеної перевірки
складено акт від 25.07.2013 року №
154/20-36-2-03-07/31632557, згідно висновків якого
встановлено порушення позивачем п. 138.2
ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток на
року, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в зв'язку з чим наявне
заниження до сплати в бюджет суми
податку на додану вартість всього в
На підставі розгляду вказаного
акту перевірки відповідачем прийнято
оскаржувані в даній справі податкові
При цьому, згідно податкового
збільшено суму грошового зобов'язання
позивача з податку на прибуток
підприємств у сумі 96 469,50 грн., в тому
числі за основним платежем в сумі 64 313,00
грн. та за штрафними (фінансовими
санкціями) 32 156,50 грн.
14.08.2013 року збільшено суму грошового
зобов'язання позивача з податку на
додану вартість у сумі 91 875,00 грн., в тому
числі за основним платежем 61 250,00 грн. та
за штрафними (фінансовими санкціями) 30
За наслідками адміністративного
оскарження вказаних податкових
повідомлень-рішень, їх залишено без
Судом встановлено, що доходячи
висновку про наявність виявлених
податковою перевіркою порушень,
необхідність збільшення позивачу сум
грошових зобов'язань та нарахування
штрафних (фінансових) санкцій,
відповідач виходив з інформації,
викладеній в акті від 18.04.2013 року №
1317/153/38113730 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Альянс - Іст» () щодо правомірності коригування
податкових зобов'язань, сформованих за
травень-грудень 2012 року, січень 2013 року
їх реальності та повноти відображення
в обліку», складеному ДПІ в
Бабушкінському районі м.
Зокрема, згідно даних вказаного акту
податковими органами зроблено
висновок про те, що ТОВ «Альянс-Іст»
проведено корегування податкових
зобов'язань у бік зменшення по
взаємовідносинам, встановлено
безпідставність та неправомірність
такого корегування. Крім того,
податковими органами здійснено вихід
за податковою адресою ТОВ «Альянс-Іст»
та встановлено його відсутність, про що
складено акт № 1634 від 17.04.2013р.
Суд з такими доводами відповідача не
погоджується та зауважує, що вонине
узгоджуються з фактичних обставин
справи, в тому числі тих, що встановлені
та зафіксовані в акті перевірки від
25.07.2013 року № 154/20-36-2-03-07/31632557.
Судом з зазначеного вище акту
перевірки встановлено, що ТОВ «Альянс -
обліку в податковому органі і
зареєстроване платником податку на
додану вартість. Свідоцтво платника
анульовано лише 26.07.2013 р., тоді як спірна
господарська операція проводилась у
Між позивачем і ТОВ «Альянс - Іст» було
укладено договір поставки № 54 від
01.10.2012 р. (а.с. 121-125 том 1), відповідно до
умов якого ТОВ «Альянс-Іст» (за
договором - постачальник) зобов'язався
передати у власність позивача (за
договором - покупець) продукцію в
асортименті, кількості та за цінами,
узгодженими сторонами договору у
специфікації до нього. Позивач, в свою
чергу, згідно укладеного договору
зобов'язувався прийняти та оплатити
Позивачем до матеріалів справи надано
належним чином засвідчені копію
вказаного договору, який викладено у
формі єдиного письмового документу,
який підписано обома сторонами та
скріплено печатками.
На виконання своїх зобов'язань за
вказаним договором ТОВ «Альянс - Іст»
поставило на адресу позивача
продукцію, що підтверджується
Специфікацією № 1 від 17.10.2012 р. на суму
367500,00 грн., рахунком-фактурою № 17-10-05 від
17.10.2012 р. на суму 367500,00 грн., видатковою
накладною № 101721 від 17.10.2012 р. на суму
367500,00 грн., товарно-транспортною
накладною №1 від 17.10.2012 р.
Розрахунки за отриманий товар
здійснені в повному обсязі, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1139 від 31.10.2012 року на суму 367500,00 грн.
Судом також встановлено, що в зв'язку з
проведеними за договором
господарськими операціями ТОВ
«Альянс-Іст» на адресу позивача
виписано податкову накладну № 468 від
фактична наявність та належне
матеріальне оформлення якої сторонами
у справі не заперечується.
Отримана продукція була призначена для
використання в господарській
діяльності позивача та її було
використано для виробництва продукції.
Таким чином, єдиним мотивом, на
підставі якого відповідач дійшов
висновку про порушення позивачем
вимог податкового законодавства, є
виключно висновки акту перевірки
діяльності контрагента позивача, за
якими вчинений правочин є нікчемним у
зв'язку з відсутністю можливості
здійснювати реальну господарську
діяльність. Інших мотивів відповідач в
основу спірного рішення не покладав.
В зв'язку з наведеним суд зауважує, що
акт податкової перевірки, в якому
викладені відповідні висновки органу
доходів і зборів про визнання
правочину нікчемним та визнання
господарської операції, такою, що мала
реального характеру, на відміну від
рішення суду, не є документом, який
однозначно та безсумнівно встановлює
певні факти господарської діяльності
платника податків, звільняючи орган
доходів і зборів від обов'язку
підтвердження факту порушення
податкового законодавства
контрагентом такого платника податків
відомостями первинних документів та
даними обліку.

Таким чином, сам лише акт податкової
перевірки діяльності контрагента
платника податків, не може бути
покладений в основу судження органу
доходів і зборів про вчинення таким
платником податків порушення закону.

В даній справі позивачем до суду надано
належні копії документів первинного
обліку, господарського договору та
податкових накладних, які вказують на
фактичне здійснення між ним та ТОВ
«Альянс - Іст» спірних господарських
операцій.

Таким чином, з урахуванням наведених
доказів, доводи відповідача про
відсутність факту реального
здійснення господарської діяльності
контрагента позивача не впливають на
визначення реальності вчинених між
позивачем та ТОВ «Альянс - Іст»
господарських операцій. Доводи про
нереальність здійснення операцій між
ними не підтверджуються зібраним у
справі доказами.

Разом з тим, матеріали справи не
містять жодних доказів наявності між
позивачем та його контрагентом при
здійсненні угоди дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом, при виконанні вимог
ст.11 КАС України, не виявлено.

Судом встановлено, що позивачем
отримано від його контрагента
належним чином оформлені податкові
накладні на весь обсяг поставленого
товару, які оплачено позивачем в
повному обсязі грошовими коштами, в
тому числі з урахуванням суми податку
на додану вартість.

Факт належної оплати за поставлений
товар сторонами у справі не
заперечується.

При цьому покупець - платник податку на
додану вартість не несе
відповідальності за податкові
зобов'язання продавця, а наявність
порушень ведення бухгалтерського
обліку, вимог податкового обліку або
інші порушення умов ведення
господарської діяльності контрагента
не може бути підставою для позбавлення
права добросовісного платника податку
на додану вартість на віднесення
сплачених ним у ціні наданих послуг
відповідних сум податку на додану
вартість до податкового кредиту за
умови, що він виконав усі передбачені
законом умови щодо цього.

Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88
визначено, що первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п. 2.2. вказаного розділу
визначено, що первинні документи
повинні бути складені у момент
проведення кожної господарської
операції або, якщо це неможливо,
безпосередньо після її завершення.

Пунктом 2.4. Розділу 2 Положення
передбачено, що первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми),
дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення,
особистий чи електронний підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Досліджені судом первинні документи
відповідають вимогам, встановленим
Положенням про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зокрема мають
обов'язкові реквізити: найменування
платника податків та його контрагента,
назву документа, дату і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції, посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис, що дає змогу ідентифікувати
осіб, які брали участь у здійсненні
господарської операції.

В свою чергу, відповідачем в акті
перевірки не спростовується
достовірність відомостей, що містяться
у первинних документах, наданих до
перевірки та, в подальшому, до суду.

Згідно приписів п.п. 198.1 ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п.п. 198.3. зазначеної
статті податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

З аналізу положень Податкового кодексу
України судом встановлено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту витрати зі сплати
податку за відсутності податкової
накладної, або за наявності податкової
накладної, оформленої з порушенням
положень ст. 201 Кодексу.

Згідно ст. 201 Податкового кодексу
України підставою для
відповідальності платника податку є не
підтвердження сум податку, включеного
до податкового кредиту, на момент
перевірки платника податку. Інших
підстав для не включення до складу
податкового кредиту витрат по сплаті
податку чинне законодавство не
передбачає.

В зв'язку з наведеним необґрунтованими
суд також вважає висновки відповідача
стосовно порушення позивачем п.138.2 ст.
138, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим було
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на прибуток
підприємств у сумі 96 469,50 грн. ( за
основним платежем 64 313,00 грн., за
штрафними (фінансовими санкціями) 32 156,50
грн. (податкове повідомлення-рішення №
від 14.08.2013 р.)

Суд зауважує, що відповідно до п. 135.1 ст.
135 Податкового кодексу України доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.2 ст. 135 Податкового
кодексу України доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 Податкового
кодексу України дохід від реалізації
товарів визнається за датою переходу
покупцеві права власності на такий
товар. Дохід від надання послуг та
виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

Згідно з п. 138.1. ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.138.1.1 п.138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають,
зокрема:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

В даній справі судом встановлено, що
доходи, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування та
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування
сформовані позивачем у відповідності з
вимогами Податкового кодексу України.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

В даній справі відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, суду не
надано доказів законності та
обґрунтованості оскаржуваних рішень, у
той час як позивачем подано
переконливі докази в обґрунтування
своєї позиції, з аналізу яких судом
зроблено вичерпні висновки.

В зв'язку з наведеним суд відзначає, що
будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих повноважень,
мати під собою конкретні об'єктивні
факти, на підставі яких його ухвалено
або вчинено, а суд, відповідно до п. 3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, перевіряє чи
прийнято такі рішення на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, перевіривши оскаржувані в даній
справі рішення відповідача з
урахуванням наведеної норми, суд
дійшов висновку, що відповідачем при
їх прийнятті, невірно застосовано
норми чинного законодавства при
неповному та неправильному
встановленні всіх дійсних обставин
справи, в зв'язку з чим вони підлягають
скасуванню.

Згідно ч. 1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного та керуючись
ст., ст. 160,161,162,163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов
Приватного підприємства «Компанія
кольорової поліграфії Україна - Юнь
Чень» до Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкових повідомлень- рішень, -
задовольнити повністю.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 14 серпня 2013 року;

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області № від 14 серпня 2013 року.

Стягнути з державного бюджету (п/р
4011 УДКСУ у Червонозаводському
районі м. Харкова, банк отримувача - ГУ
ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на
користь Приватного підприємства
«Компанія кольорової поліграфії
Україна - Юнь Чень» ()
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 376,69 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги у десятиденний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до статті 160 КАС України -з
дня отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

Повний текст постанови складено
та підписано 24 лютого 2014 року.

Головуючий суддя (підпис) С.В.
Архіпова