Справа № 807/2915/13-а
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 р.
Справа № 986/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань в м. Мукачево
на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Мукачево
та Мукачівському районі Закарпатської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Мукачево про стягнення
заборгованості та зобов'язання вчинити
дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Мукачево та Мукачівському районі
Закарпатської області 27.08.2013 року
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Мукачево про стягнення
заборгованості та зобов'язання вчинити
дії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим,
що на виконання Порядку відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання позивач склав та надав
відповідачу для підписання Акти
щомісячних звірок витрат по особовим
справам потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання з урахуванням щомісячної
суми виплаченої пенсії громадянам
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з
вересня 2011року по липень 2013 року, однак
відповідач відмовився підписувати
вказані акти в частині вищевказаних
громадян, посилаючись на те, що вказані
громадяни отримали травму внаслідок
нещасного випадку, який стався під час
виконання ними трудових обов'язків в
Казахстані, Бурятській АРСР, і у зв'язку
з відсутністю Угоди між Україною та
Казахстаном, Бурятською АРСР, яка
ратифікована Верховною Радою України,
потерпілі не є суб'єктами страхування і
за них не сплачуються до Фонду страхові
внески.

Оскаржуваною постановою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
адміністративний позов задоволено
частково, у задоволені решти позовних
вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Мукачево. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
помилковим застосуванням норм
матеріального права та процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу апелянта слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - Основ)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених п. 4
цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів. За
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання відповідно до пункту 4
цієї статті надається, зокрема, такий
вид соціальних послуг та матеріального
забезпечення, як пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, призначається внаслідок
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тобто тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до статті 25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків.

Питання надання пенсій, в тому числі і
пенсій по інвалідності, регулюються
Угодою країн учасниць СНД про гарантії
прав громадян держав співдружності у
галузі пенсійного забезпечення
(підписана 13 березня 1992 р.).

Відповідно до статті 3 зазначеної Угоди
призначення та виплата пенсій громадян
інших країн-учасниць СНД у галузі
пенсійного забезпечення та членам їх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають. Всі витрати, пов'язані із
здійсненням пенсійного забезпечення
несе держава, яка надає забезпечення,
взаємні розрахунки не проводяться,
якщо інше не передбачено двосторонніми
угодами.

Стаття 4 Закону визначає, що якщо
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством про страхування від
нещасного випадку то застосовуються
норми міжнародного договору. Тобто, ті
особи, що отримують пенсію по трудовому
каліцтву і отримали травми в країнах
СНД не є застрахованими особами і норми
Постанови Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року №5-4/4 на них не розповсюджується.

Відповідно до Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992
держави-учасниць Співдружності мають
зобов'язання щодо непрацездатних осіб,
які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди. Згідно зі статтею 5 зазначеної
Угоди її дія поширюється на всі види
пенсійного забезпечення громадян, які
встановлені або будуть встановлені
законодавством держав - учасниць Угоди.
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають. У відповідності зі статтею
3 Угоди всі витрати, пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
за даною Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону
України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року.

З урахуванням викладеного судова
колегія вважає правильним висновок
суду першої інстанції, що відповідач
повинен відшкодовувати витрати на
виплату та доставку основного розміру
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання пенсіонерам
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які отримали
трудове каліцтво в державі СНД та
переїхали на постійне місце проживання
в Україну.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
постанови суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи між
Управлінням Пенсійного фонду України
та Відділенням виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань було
проведено звірку витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, які
померли внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з вересня 2011
року по липень 2013 року включно та
підписано уповноваженими особами
сторін відповідні акти, проте не
включено до вказаних актів витрати у
розмірі 11625,58 грн.

Що стосується позовної вимоги в
частині зобов'язання відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання України в м. Мукачево
вчинити дії по підписанню актів
щомісячних звірок витрат по особовим
справам потерпілих ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, за період з вересня 2011 року по
липень 2013 року та в подальшому до
настання обставин з яким Закон України
«Про пенсійне забезпечення» пов'язує
виникнення, зміну чи припинення
спірних правовідносин, то суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно п.6 Порядку відшкодування
Фондом соціальною страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному Фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правлінь Пенсійного фонду
України та Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 р. № 5-44,
встановлено, що Головні управління
Пенсійного фонду та Управління
виконавчої дирекції Фонду на підставі
акту щомісячної звірки витрат за
особовими справами потерпілих,
узагальнюють і узгоджують довідку про
відшкодування Фондом Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, та до 20
числа місяця наступного за звітним,
подають її відповідно до Пенсійного
фонду та Фонду соціального страхування
від нещасних випадків.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків, на підставі довідки
Головних управлінь Пенсійного фонду та
Управлінь виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на централізованому рівні, до
25 числа місяця наступного за звітним,
перераховують відповідні кошти
Пенсійному фонду (п.7 цього Порядку).
Таким чином, з наведених положень
вбачається, що сторони відповідно до
вимог зазначеного вище Порядку
позбавлені права на проведення
розрахунків на своєму рівні.

Крім того згаданий вище Порядок не
врегульовує спірних відносин, які
виникли між сторонами, оскільки
встановлене ними правило підписання
актів звірки розрахунків та включення
в них витрат розраховано на
відсутність спору.

Порядком встановлені порядок та
правила підписання актів звірки
розрахунків за наявності відсутності
спору щодо сум виплат, а витрати
понесенні Пенсійним фондом України у
зв'язку з виплатою пенсій передбачених
ст.26 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві.

У випадку відсутності згоди
відповідача на підписання актів
щомісячних звірок витрат, в тому числі
відсутності згоди відповідача
включити зазначені витрати в щомісячні
акти звірок за особовими справами
пенсіонерів, вказані спори мають
вирішуватися у судовому порядку шляхом
подання позовів про стягнення спірних
сум, а не шляхом пред'явлення вимог про
зобов'язання відповідача до підписання
актів звірки.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, який у свою чергу дійшов
висновку про те, що вимоги позивача про
зобов'язання відповідача вчинити дії
по підписанню актів звірки є
безпідставними, не обґрунтованими та
такими, що не підлягають до
задоволення.

Аналізуючи зазначені вище норми
чинного законодавства та встановивши
фактичні обставини справи суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо часткового задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків
судів не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

У відповідності до статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Мукачево - залишити без
задоволення, а постанову Зарпатського
окружного адміністративного суду від
21.11.2013 року у справі №807/2915/13-а- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар