Справа № 9101/82419/2012
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2012-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"23" листопада 2012 р.справа № 2а-4535/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська на постанову
Жовтневого районного суду від 29 серпня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Жовтневого районного суду
від 29 серпня 2011 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська в
перерахунку пенсії позивачу
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"за період з 28.02.2011 року по
22.07.2011 року. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
перерахувати та забезпечити виплату
позивачу різницю пенсії по
інвалідності та додаткової щомісячної
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з
28.02.2011 року по 22.07.2011 року, як інваліду
другої групи від захворювання
пов'язаного ліквідацією наслідків
аварій на ЧАЕС, виходячи з розміру
восьми прожиткових мінімумів для осіб ,
які втратили працездатність - для
розрахунку пенсії по інвалідності та 75
% від прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність - для
розрахунку додаткової щомісячної
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю.

В апеляційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Дніпропетровська просить
постанову суду скасувати в частині
задоволених позовних вимог та
відмовити і їх задоволені, а іншій
частині постанову залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла наступних
висновків.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Внаслідок захворювання, пов'язаного з
виконанням робіт із ліквідації
наслідків аварії, його визнано
інвалідом ІI групи. Положеннями статті
14 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" його віднесено до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 49 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: державної
пенсії; додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону особам, віднесеним
до категорії 1, які є інвалідами IІ
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів IІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, позивач має право на
призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком,
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають частина перша
статті 50 та частина четверта статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а не постанова Кабінету Міністрів
України, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Не беруться до уваги посилання
відповідача на частину п'яту статті 54
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Незважаючи на положення частини
третьої статті 28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтями 50 та 54 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Безпідставними визнано посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначених
пенсій у таких розмірах, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 50 та 54 Закону
України „Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Законом України від 14.06.2011року № 3491-VI
„Про внесення змін до Закону України
„Про Державний бюджет України на 2011
рік" (далі Закон № 3491-VI), який набув
законної сили з 19.06.2011року, розділ VII
Прикінцевих положень Закону України
„Про Державний бюджет України на 2011
рік" було доповнено пунктом 4
наступного змісту : „Установити, що у
2011 році норми і положення статей 39, 50, 51,
52, 54 Закону України „Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", статті 6 Закону України
„Про соціальний захист дітей війни",
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України „Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб"застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011року".

На виконання пункту 7 Закону № 3491-VI,
Кабінет Міністрів України прийняв
постанову № 745 від 06.07.2011року „Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка набрала
чинності 23.07.2011 року.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 положення
пункту 4 розділу VII Закону України „Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
визнано таким, що відповідає
Конституції України.

Отже, починаючи з 23.07.2011 року управління
Пенсійного фонду України повинно
здійснювати позивачу виплату пенсії
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 745 від 06.07.2011 року,
яка була прийнята у відповідності до
пункту 4 розділу VII Закону України „Про
державний бюджет України на 2011 рік",
норми якого визнані конституційними.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції повно встановлено обставини
справи та надана правильна юридична
оцінка, у зв'язку з чим підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст. 200, ст.ст.
205, 206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська - залишити
без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 серпня 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту постановлення та відповідно
до ч.10 ст.183-2 КАС України є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров