Справа № 643/17094/13-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 р. Справа № 643/17094/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючого судді

Старостіна В.В.

суддів:
Мінаєвої
О.М.

Бегунца
А.О.

за участю:

секретаря судового засідання

Шалаєвої І.Т.

представника позивача
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на постанову
Московського районного суду м. Харкова
від 11.12.2013р. по справі №
643/17094/13-а

за позовом ОСОБА_3

до Московського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції
третя особа Управління Пенсійного
фонду України в Московському районі м.
Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (позивач), звернувся до
Московського районного суду м. Харкова
з адміністративним позовом до
Московського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції
(відповідач), третя особа Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м. Харкова, в якому
в з'язку з відмовою від частини
позовних вимог, просив суд:

- скасувати постанову державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження від 15.06.2013 року за
виконавчим провадженням № 33885531;

зобов'язати відповідача відновити
зазначене виконавче провадження.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 11.12.2013 року в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України
справа розглядається в межах
апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що постановою Московського
районного суду м. Харкова від 17.06.2011
року задоволено позов ОСОБА_3 про
перерахунок пенсії.

На постанову Московського районного
суду м. Харкова від 17.06.2011 року УПФ в
Московському районі м. Харкова подано
09.09.2011року апеляційна скарга.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21.12.2012 року
відмовлено у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою УПФ
в Московському районі м. Харкова.

На примусовому виконанні в
Московському ВДВС знаходиться
виконавчий документ № 2-а-13435 виданий
09.07.2012 року Московським районним судом
м. Харкова.

15.08.2012 року державним виконавцем
відкрито виконавче провадження.

До державного виконавця надійшла
інформація з Пенсійного Фонду України
в Московському районі м. Харкова про
проведення перерахунку пенсії
відповідно до рішення суду та виплата
за рішенням суду буде провадитись за
умови бюджетного фінансування.

В зв'язку з відсутністю бюджетного
фінансування державним виконавцем
прийнята постанова про закриття
виконавчого провадження 15.06.2013 року.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив строки оскарження
вищезазначеної постанови.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 49 КАС України
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними права і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про
виконавче провадження" постанова
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження може бути
оскаржена сторонами до начальника
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований, або до
суду у 10-денний строк.

Згідно ст. 181 КАС України учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно ч.2 ст. 181 КАС України позовну
заяву може бути подано до суду у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем прийнята
постанова про закриття виконавчого
провадження 15.06.2013 року.

Представник позивача, 10.10.2013 року
отримав оскаржувану постанову від
державного виконавця Представник
позивача на підставі ст. З Закону
України "Про звернення громадян" в
усній формі повідомив позивача про
отриману представником постанову
державного виконавця тільки 23.10.2013
року, оскільки з 12.10.2013 року по 22.10. 2013
року проходив курс лікування в
Харківській міській поліклініці № 3
(а.с. 4).

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
пропущення позивачем строку
оскарження постанови про закриття
виконавчого провадження 15.06.2013 року.

Щодо закінчення Московським відділом
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції виконавчого провадження по
виконанню виконавчого листа № 2-а-13435,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Московським відділом державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа № 2-а-13435 завершено відповідно до
п.11 ст.49 закону України "Про виконавче
провадження".

Статтею 11 цього Закону передбачений
обов'язок державного виконавця
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ст.75 Закону України "Про
виконавче провадження", після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону. У
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконавчим органом не вжиті всі
можливі заходи, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження "
спрямовані на виконання рішення суду,
а саме відсутні відомості про
накладення на боржника штрафів,
матеріали справи не містять відомостей
про внесення подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про
виконавче провадження", за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою має право звернутися до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання.

У відповідності до ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Також, матеріали справи не містять
відомостей щодо звернення державного
виконавця до суду про зміну способу і
порядку виконання судового рішення.

Крім того, щодо відсутності коштів на
виплату сум пенсій за рішеннями
Московського районного суду м. Харкова,
колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч.1 та 2 ст. 8 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод (далі
-Конвенція), яка відповідно до частини 1
статті 9 Конституції України стала
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 19 Конвенції для
забезпечення дотримання
державами-учасницями Конвенції взятих
на себе зобов'язань за Конвенцією та
протоколами до неї створюється
Європейський суд з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному
гарантовано право на звернення до суду
з позовом стосовно його прав та
обов'язків цивільного характеру. У
справі "Горнсбі проти Греції"
Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватись як складова частина
судового розгляду. Здійснення права на
звернення до суду з позовом стосовно
його прав та обов'язків цивільного
характеру було б ілюзорним, якби
внутрішня правова система допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося б на
шкоду однієї зі сторін.

Європейський суд з прав людини в
рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі
"Комнацький проти України" визначився,
що держава повинна забезпечити
гарантії, передбачені Конвенцією, і що
протиріччя між органами місцевої влади
не повинні вплинути на права заявника,
гарантовані Конвенцією (від 04
листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція
про захист прав людини і
основоположних свобод").

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що відсутність коштів у боржника чи у
держави на виконання взятих на себе
зобов'язань не звільняє боржника від
виконання рішення суду, та не є
обставиною, яка ускладнює його
виконання.

Отже, колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги про
безпідставне закінчення виконавчого
провадження від 16.06.2013 року за
виконавчим провадженням № 33885531.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якою суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Зважаючи на те, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів дійшла висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції з прийняттям нової постанови
про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 11.12.2013р. по справі №
643/17094/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково,
скасувати постанову державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження від 15.06.2013 року за
виконавчим провадженням № 33885531.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Мінаєва О.М.
Бегунц А.О. Повний текст постанови
виготовлений 25.02.2014 р.