Справа № 1003/11467/12
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Ярмола О.Я.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Старової Н. Е.

суддів: Мєзєнцева
Є. І., Чаку Є. В.

розглянувши у письмовому
провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 березня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Білоцерківського міського відділу
міліції ГУ МВС України в Київській
області, першого загону Державної
пожежної служби м. Біла Церква
Київської області, Прокуратури
Білоцерківського району Київської
області, Білоцерківського
міжрайонного відділу Управління
служби безпеки України в Київській
області м. Біла Церква, Державного
казначейства України про визнання
порушень прав та інтересів позивача та
стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Білоцерківського міськрайонного
суду Київської області звернувся
ОСОБА_2 з позовом до Білоцерківського
міського відділу міліції ГУ МВС
України в Київській області, першого
загону Державної пожежної служби м.
Біла Церква Київської області,
Прокуратури Білоцерківського району
Київської області, Білоцерківського
міжрайонного відділу Управління
служби безпеки України в Київській
області м. Біла Церква, Державного
казначейства України про визнання дій
посадових осіб Білоцерківського
районного відділу міліції ГУ МВС
України в Київській області, Першого
загону Державної пожежної служби м.
Біла Церква, прокуратури
Білоцерківського району Київської
області, Білоцерківського
міжрайонного відділу управління СБУ в
Київській області щодо послідовного,
системного та цілеспрямованого
порушення прав та інтересів позивача
неправомірними, стягнення з
відповідачів в солідарному порядку
матеріальної шкоди в розмірі 1000 000 000,00
грн., внаслідок неналежного здійснення
відповідачами своїх обов'язків, що
призвело до нанесення позивачу шкоди.

Ухвалою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 березня 2013 року провадження у
справі закрито.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати ухвалу суду першої
інстанції та направити справу на
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Справа розглянута відповідно до вимог
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Як свідчать матеріали справи, 04.10.2000
року було здійснено підпал в садибі
позивача, але державні органи, їх
посадові і службові особи, які за
своїми функціональними обов'язками
зобов'язані не допустити, або зупинити
чи розкрити вчинений злочин не
виконали своїх службових обов'язків, що
позивач розцінює, як співучасть
відповідачів у злочині. Позивач вказує
на чисельні порушення посадовими
особами відповідачів своїх
процесуальних обов'язків щодо
належного розслідування злочину
укримінальній справі.

Колегія суддів не вбачає порушень
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на які посилається апелянт, та вважає,
що судом надана їм правильна правова
оцінка на підставі законодавства, яке
регулює спірні правовідносини.

З аналізу норм частини першої статті 2,
пункту 1 частини першої статті 3, пункту
1 частини першої статті 17 КАС України
вбачається, що публічно-правовим
спором за Кодексом адміністративного
судочинства України є не будь-який
публічно-правовий спір, а лише той, який
випливає із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій.

Оскільки, органи дізнання, слідства та
прокуратури під час перевірки заяви
про злочин та її вирішення, виконують
не владні управлінські функції, а
владні процесуальні функції, то,
враховуючи приписи Кодексу
адміністративного судочинства
України, такі спори не випливають із
здійснення суб'єктом владних
повноважень своїх владних
управлінських функцій, а тому не
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

При цьому, відповідно до статей 110, 234, 236
Кримінально-процесуального кодексу
України, дії органів дізнання,
слідчого, прокурора можуть бути
оскаржені до суду.

Згідно з вимогами частин першої та
другої статті 3
Кримінально-процесуального кодексу
України, провадження в кримінальних
справах на території України
здійснюється за правилами цього
Кодексу незалежно від місця вчинення
злочину. При провадженні в
кримінальній справі застосовується
кримінально-процесуальний закон, який
діє відповідно під час дізнання,
досудового слідства або судового
розгляду справи.

Завданнями кримінального судочинства,
відповідно до статті 2
Кримінально-процесуального кодексу
України, є охорона прав та законних
інтересів фізичних і юридичних осіб,
які беруть у ньому участь, а також
швидке і повне розкриття злочинів,
викриття винних та забезпечення
правильного застосування Закону з тим,
щоб кожний, хто вчинив злочин, був
притягнутий до відповідальності і
жоден невинний не був покараний. Отже,
кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів,
їхніх представників та інших осіб з
метою захисту своїх конституційних
прав, свобод та законних інтересів.

У зв'язку з цим, необхідно зазначити, що
захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи права оскаржити до
суду окремі процесуальні дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури.
Але таке оскарження окремих
процесуальних актів, дій чи
бездіяльності органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури до
суду може здійснюватися у порядку,
встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб, як і діяльність суду, має свої
особливості, не належить до сфери
управлінської діяльності і не може
бути предметом оскарження в порядку,
визначеному Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, спірні відносини, які
виникають між заявниками та
прокуратурою, слідчим, органом
дізнання під час організації перевірки
заяв і повідомлень про злочини, не є
управлінськими, а повноваження цих
органів та їхніх посадових осіб щодо
порядку прийняття заяв і повідомлень
про злочини та їх розгляду
регламентовані
Кримінально-процесуальним кодексом
України.

Крім того, захист прав заявників, з
урахуванням обов'язковості дотримання
вимог частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вимагав би від
адміністративного суду, до якого
надійшла заява, перевірити, чи містить
звернення викладені ознаки суспільно
небезпечного діяння, встановленого
Кримінальним кодексом України,
відповідність заяви вимогам статті 95
Кримінально-процесуального кодексу
України, дотримання відповідачем інших
приписів, установлених
Кримінально-процесуальним кодексом
України.

Адміністративний суд не має
повноважень на здійснення такої
перевірки та на відновлення порушених
у рамках кримінального процесу прав
заявника.

За таких обставин, вимоги заявника про
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів дізнання,
слідства та прокуратури під час
організації перевірки заяв і
повідомлень про злочини повинні
розглядатися у межах кримінального, а
не адміністративного судочинства,
відшкодування моральної шкоди -
статтей 23, 137 та 1167 Цивільного кодексу
України.

Позиція судів обох інстанцій узгоджена
з позицією, викладеною в
Інформаційному листі ВАС України та
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 334/8/13-11 від 12.03.2011 року.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про закриття провадження у
справі, оскільки, у відповідності ст.157
КАС України, дану справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Судова колегія апеляційної інстанції
не вбачає порушень судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається апелянт, та вважає, що
судом першої інстанції повно
встановлені обставини справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в ухвалі від 26
березня 2013 року, та не можуть бути
підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до
ст. 200 КАС України, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а ухвалу
суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ч. 2 ст. 157 КАС
України, слід роз`яснити позивачу його
право на звернення з даним позовом в
порядку кримінального судочинства,
встановленого законом.

Керуючись статтями 186, 195, 199, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а ухвалу Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 березня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Старова Н.Е.

Судді:
Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.