Справа № 1609/2а-374/12
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.Справа № 1609/2а-374/12Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Рєзнікової С.С.

при секретарі судового засідання -
Кудіній Я.Г.

за участі представника позивача -
Голуба С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного Управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області на постанову Київського
районного суду м. Полтави від 19.04.2012р.
по справі № 1609/2а-374/12

за позовом Головного Управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області

до Відділу примусового виконання
рішень суду відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області

про зобов'язання вчинити дії по
скасуванню постанови державного
виконавця,

ВСТАНОВИЛА:

06.02.2012 року Головне управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області звернулось до суду із позовом,
у якому просило скасувати постанову
Відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Полтавській області у ВП № 28713525 про
стягнення виконавчого збору від 25.11.2011
року та про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій від 25.11.2011
року.

Постановою Київського районного суду
м. Полтава від 19.04.2012 року
адміністративний позов задоволено
частково.

Скасовано постанову Відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій у
сумі 57,41 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій останній
просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі,
зокрема зазначено, що стягнення
виконавчого збору є неправомірним,
оскільки позивач звільнений від сплати
таких коштів, стягнення витрат на
проведення виконавчих дій є
необґрунтованим, оскільки не
відповідачем не підтверджені
документально такі витрати.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу,
просив її задовольнити, скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача до судового
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
рішення суду та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судовим розглядом,
постановою Київського районного суду
м. Полтави Головне управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області зобов'язано здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_2 з
підвищенням її на 30 % мінімальної
пенсії за віком з розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», та провести відповідні
виплати з 15.02.2011 року по 13.09.2011 року
включно з урахуванням проведених
виплат.

У виконання зазначеного рішення 13.09.2011
року Київським районним судом м.
Полтави виданий виконавчий лист №
2а-6428/11.

16.11.2011 року державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Міщаніним О.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа Київського
районного суду м. Полтави № 2а-6428/11, якою
позивачу надано семиденний строк для
добровільного виконання.

У зв'язку з невиконанням позивачем
вказаної постанови державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області винесена постанова від 25.11.2011
року про стягнення з боржника
виконавчого збору у розмірі 1360 грн., а
також постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій у сумі 57,41 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач під час винесення
оскаржуваної постанови про стягнення
виконавчого збору діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб
передбачений Законом України «Про
виконавче провадження», однак при
винесенні постанови про стягнення
витрат на проведення виконавчих дій не
підтвердив належним чином саму суму
витрат, у зв'язку з чим така постанова є
протиправною.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 вказаного Закону у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

У разі невиконання боржником у той
самий строк рішення немайнового
характеру виконавчий збір стягується в
розмірі сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
фізичної особи і в розмірі вісімдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - юридичної особи.

У зазначених розмірах виконавчий збір
стягується з боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування коштів
безпосередньо на рахунок стягувача.

З огляду на викладене, за своєю
правовою природою виконавчий збір є
грошовою сумою, яка стягується з
боржника у разі невиконання ним
рішення у строк, встановлений для
добровільного виконання, що зумовлює
необхідність здійснення державним
виконавцем заходів примусового
виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Головне
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області зазначає, що
рішення було виконане добровільно у
строк обумовлений постановою
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області, однак колегія суддів вказує,
що докази у підтвердження зазначеного
не надані.

Отже, враховуючи відсутність доказів
виконання рішення у добровільному
порядку, державний виконавець мав
законні підстави для винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору від 25.11.2011 року, з огляду на що
остання є правомірною та такою, що не
підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів не приймає
посилання позивача на те, що у даному
випадку виконавчий збір не підлягає
стягненню, оскільки виконувалось
судове рішення про стягнення
періодичних платежів, з огляду на
наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 28 Закону України
«Про виконавче провадження» визначено,
що виконавчий збір не стягується за
виконавчими документами про стягнення
періодичних платежів.

Слід вказати, що виконавчому листі №
2а-2563/11 не передбачалось стягнення
платежів, натомість зобов'язано
боржника вчинити певні дії - здійснити
перерахунок та провести відповідні
виплати, тобто мало місце виконання
рішення зобов'язального характеру.

Стосовно стягнення з позивача витрат
на проведення виконавчих дій колегія
суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Закону
України "Про виконавче провадження" до
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: 1) перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника; 2) послуг
експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій; 3)
поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

При цьому, державним виконавцем не
надано, зокрема, акту про витрати на
проведення виконавчих дій із
розрахунком суми витрат, пов'язаних з
проведенням виконавчих дій на загальну
суму 57,41 грн.

У зв'язку з викладеним колегія суддів
зазначає про необґрунтованість
відповідачем суми витрат на проведення
виконавчих дій, а отже і про
безпідставність стягнення вказав суми
у розмірі 57,41 грн. з Головного
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області.

Отже, в частині вимог щодо скасування
постанови державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області від 25.11.2011 року про
стягнення витрат на проведення
виконавчий дій позовні вимоги позивача
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги Головного
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області частково
документально та нормативно
обґрунтовані та підлягають частковому
задоволенню.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Київського районного суду
м. Полтава від 19.04.2012 року прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 19.04.2012р. по справі №
1609/2а-374/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Катунов В.В. Рєзнікова С.С. Повний
текст ухвали виготовлений 17.02.2014 р.