Справа № 2а-0370/1574/12
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Справа № 124693/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в місті Ковелі та Ковельському
районі Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 13.06.2012р. у
справі № 2а-0370/1574/12 за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду
України в місті Ковелі та Ковельському
районі Волинської області про визнання
незаконними рішень,-

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся з позовом до управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області (далі - УПФ України в
м. Ковелі та Ковельському районі) про
визнання недійсними рішень №№ 2364, 2365,
2366, 2367, 2368, 2369 від 14.05.2012 року про
застосування фінансових санкцій.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що норма
закону яка була застосована
відповідачем при прийнятті зазначених
рішень та вимоги, а саме п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» ( у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин ) ( далі
Закон ) втратила чинність із 01 січня 2011
року.

Отже, на момент винесення
вищезазначених рішень п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону не могла бути застосована у
зв'язку з чим прийняті дані рішення є
протиправними.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13.06.2012 року
позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням , відповідач Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області подав апеляційну
скаргу, зазначивши, що постанова
винесена при неповному встановленні
обставин у справі та невірному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення, яке слід скасувати. Зокрема,
апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не звернув увагу на пункт 7
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного соціального внеску» яким
передбачено стягнення органами ПФУ
заборгованості із сплати страхових
внесків та штрафних санкцій і після 01
січня 2011 року відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення тобто, в порядку ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Апелянт просить апеляційний суд
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13.06.2012р року
скасувати та в позові відмовити.

Враховуючи те, що особи, які беруть
участь у справі в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явилися
хоча, були належним чином повідомлені
про його дату, час та місце, у
відповідності до ст. 197 КАС України
апеляційний розгляд даної справи
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення
виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 11
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 16.12.2003 р. перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі як страхувальник.

Пунктом 4 ч.2 ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції від 23.12.2010 р.
передбачено, що страхувальники
зобов'язані подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою
встановленими Пенсійним фондом.

За несвоєчасне подання звітності за
2004-2009 р. до позивача згідно рішень від
14.05.2012 року № № 2364,2365,2366,2367,2368,2369
відповідач застосував фінансові
санкції .

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
прийняв рішення на підставі норми
закону яка була скасована - п. 5 ч. 9 ст. 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» тому, такі рішення є
протиправними.

Проте, колегія суддів вважає такі
висновки суду першої інстанції
помилковими оскільки, вони не
відповідають нормам матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Пунктом 5 частини дев'ятої ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», яка
діяла до 01.01.2011 р. передбачено, що за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством до територіальних
органів Пенсійного фонду на
страхувальників накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей звітності але не менше 10
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян.

Із набранням чинності Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» наведена норма
матеріального права втратила чинність
з 01.01.2011 року

Водночас відповідно до п. 7 Прикінцевих
та Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного соціального
внеску» стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 01 січня
2011 року в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Проаналізувавши наведені норми права,
колегія суддів дійшла висновку, що
заборгованість у зв'язку з несплатою
страхових внесків, та накладені
штрафні санкції, які виникли за 2004 - 2009
роки, мають бути стягнуті і після 01.01.2011
року оскільки, зазначені
заборгованість і штрафні санкції
виникли в період дії пункту 5 частини
дев'ятої ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Отже, на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування органи
Пенсійного фонду мають повноваження
щодо застосування фінансових санкцій,
якими вони були наділені до набрання
чинності періоду Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Аналогічна правова позиція щодо
застосування п. 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного соціального
внеску» викладена колегією суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України у
постановах від 19.02.2013 р. у справі №
21-432а12, від 26.03.2013 р у справі № 21-71а13.

За таких обставин рішення Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про застосування
фінансових санкцій від 14.05.2012 року № №
2364,2365,2366,2367,2368,2369 є правомірними та
такими, що прийняті на підставі, в межах
та у спосіб встановлений законом.

Відповідно до ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно ст.202 КАС України підставами для
скасування постанови суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
через що постанову суду слід скасувати
та прийняти нову про відмову в позові
за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області задовольнити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2012
року у справі за № 2а-0370/1574/12- скасувати .
В позові ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про визнання
недійсними рішень №№ 2364, 2365, 2366, 2367, 2368,
2369 від 14.05.2012 року про застосування
фінансових санкцій - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

О.О.Большакова