Справа № 728/79/14
Суддя: Глушко О. І.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 728/79/14
номер провадження 2-а/728/5/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
Бахмацький районний суд
Чернігівської області

в складі:

головуючої судді О.І. Глушко

при секретарі Ю.Г.
Макаренко,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Бахмач справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Курінської сільської ради Бахмацького
району Чернігівської області, третя
особа ОСОБА_2 про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із
адміністративним позовом до
Курінської сільської ради Бахмацького
району Чернігівської області та
ОСОБА_2 про скасування рішення. В своїй
заяві вказала, що починаючи з 15
вересня 1990 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. 20
березня 1991 року батьком її чоловіка -
ОСОБА_2 було придбано занедбаний
будинок у селі Курінь Бахмацького
району, житлова площа якого становила
17.30 кв.м.. Земельна ділянка площею 3000
кв. м., на якій розташований будинок, не
була приватизована і сам будинок у
подальшому використовувався як сарай,
так як в якості жилого приміщення не
міг використовуватися. За рішенням
виконавчого комітету Курінської
сільської ради Бахмацького району
від 14.07.1993 року за № 34 чоловікові
позивачки ОСОБА_3 передано у
безкоштовну приватну власність
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1
для ведення особистого підсобного
господарства та будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд площею 0.46 га.
Відразу вони розпочали будівництво
житлового будинку на вказаній
земельній ділянці. Чи була включена в
0.46 га земельна ділянка під занедбаним
будинком, їй невідомо, але будівництво
вони здійснювали з урахуванням
земельної ділянки під цим будинком і
ОСОБА_2 проти цього не заперечував. У
листопаді 2005 року шлюб між нею
(позивачкою) та ОСОБА_3 було розірвано.
Питання про розподіл майна ними було
вирішено добровільно. Їй з донькою
залишився будинок, а ОСОБА_3 - два
автомобілі та кошти зі спільного
рахунку. За час перебування у шлюбі на
ім»я ОСОБА_3 була виготовлена
технічна документація по виготовленню
державного акту на право власності на
землю по АДРЕСА_1, але їй невідомо чи
відбулася приватизація даної
земельної ділянки. Так як будівельні
роботи в будинку не були завершені,
тому встановити електричне опалення,
провести газ та зробити ремонт їй
довелося самостійно.

В 2014 році колишній свекор
ОСОБА_2 почав виганяти її з даного
будинку, мотивуючи тим, що вказаний
будинок є його власністю.

При зверненні до сільської ради
вона дізналася про те, що напередодні
розлучення, в 2005 році її свекор ОСОБА_2
оформив будинок на своє ім»я.
Підставою для цього слугувало
оскаржуване рішення Курінської
сільської ради за № 37 від 28 квітня 2005
року. Як саме все це відбувалося, їй
невідомо. Крім того, ОСОБА_2 отримав
свідоцтво про право власності на
вищезазначений будинок, який був
сумісною власністю подружжя.

Вважає вказане рішення
Курінської сільської ради від 28.04.2005
року незаконним, а свідоцтво таким, що
підлягає скасуванню, так як будинок за
АДРЕСА_1 був збудований саме нею та її
чоловіком ОСОБА_3 за час перебування у
зареєстрованому шлюбі. Матеріали, які
були використані при будівництві, є
спільною сумісною власністю
подружжя, а після розлучення та
добровільному розподілі майна її
(позивачки) особистою власністю.
Загалом, даний будинок, будівництво
якого було завершено, є також її
власністю. На її думку, колишній
чоловік ОСОБА_3 знав про те, що будинок
був таємно від неї оформлений на
батька (ОСОБА_2) та розповідав їй про
добровільний поділ майна з метою
позбавити її власності. Вважає, що
ОСОБА_2 жодного відношення до
вказаного будинку не має та не може
бути його власником, так як
нерухомість придбана ним у 1991 році є
іншою будівлею, а саме сараєм. В
зв»язку з наявністю вищевказаного
рішення сільської ради, домоволодіння,
яке, фактично, належало їй, передається
у власність іншій особі. Так як саме
вона є власником даного
домоволодіння, тому рішення
Курінської сільської ради за № 37 від
28 квітня 2005 року та свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, порушує
її право на власність. За таких
обставин просить суд визнати поважними
причини пропуску строку звернення до
суду, так як про наявність
оскаржуваного рішення їй стало відомо
лише у грудні 2013 року, визнати
незаконним та скасувати рішення
Курінської сільської ради
Бахмацького району Чернігівської
області за № 37 від 28 квітня 2005 року
«Про оформлення права власності на
домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1»,
а також визнати недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
від 02 червня 2005 року, видане ОСОБА_2 на
вказане домоволодіння.

Ухвалою суду від 15 січня 2014 року
у відкритті провадження по даній
справі в частині позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно
відмовлено, з урахуванням положень п. 27
Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ», оскільки дані
вимоги підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства (а.с. 17-18).

Ухвалою суду від 15 січня 2014 року
до участі у справі в якості третьої
особи, відповідно до вимог ч.2 ст. 53 КАС
України, залучено ОСОБА_2 (а.с. 19).

Ухвалою суду від 29 січня 2014 року
позивачці ОСОБА_1 поновлено строк
звернення до суду з адміністративним
позовом до Курінської сільської ради
Бахмацького району, третя особа
ОСОБА_2 про скасування рішення
Курінської сільської ради (а.с. 31).

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги і
пояснила, що після укладення у вересні
1990 року шлюбу з ОСОБА_3, вони спільно
почали будувати будинок, розташований
за адресою АДРЕСА_1. Вказане
будівництво здійснювалося також за
рахунок фізичної праці та грошової
допомоги як з боку її батьків так і
батьків її чоловіка ОСОБА_3. Перед
початком будівництва чоловік приносив
документи на земельну ділянку, на
підставі яких можна було розпочинати
будівництво, але які саме вона не
пам»ятає. У даному житлі, після
завершення його будівництва, проживала
вона, її чоловік ОСОБА_3 та донька.
Батьки її чоловіка проживали в ньому,
орієнтовно, протягом двох місяців, а
згодом перейшли проживати у власний
будинок, який розташований поряд. Після
припинення сімейних відносин та
розірвання шлюбу у листопаді 2005 року
спільно нажите за час шлюбу майно було
поділено між нею та чоловіком
наступним чином: їй з донькою будинок
за АДРЕСА_1, а чоловікові транспортні
засоби та кошти. На той час вона не
вирішувала питання щодо юридичного
оформлення розподілу майна, зокрема
домоволодіння, так як не мала для
цього відповідних коштів. Мала намір в
подальшому вирішити вказане питання,
після закінчення її донькою
навчального закладу. Про те, що право
власності на вищевказаний будинок
зареєстровано саме за ОСОБА_2, їй стало
відомо після того, як останній
звернувся до Бахмацького районного
суду з позовною заявою про виселення її
з будинку. Вважає, що зазначений
будинок належить саме їй, як власнику,
так як він був побудований за спільні
кошти з її колишнім чоловіком і між
ними в добровільному порядку було
вирішено питання про його розподіл,
тому і рішення Курінської сільської
ради, яким визнано право власності на
будинок лише за її свекром ОСОБА_2,
підлягає скасуванню, як незаконне.

Представник позивачки - адвокат
ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав
позицію позивачки ОСОБА_1 і просив суд
задовольнити позовні вимоги. На
підтвердження позову також зазначив,
що рішення Курінської сільської ради
Бахмацького району Чернігівської
області за № 37 від 28 квітня 2005 року не є
законним, так як прийнято виконавчим
комітетом Курінської сільської ради,
який не є юридичною особою. Загалом,
його можна вважати неіснуючим.
Земельна ділянка в розмірі 0.46 га,
розташована по АДРЕСА_1 була виділена
для будівництва житлового будинку
саме ОСОБА_3 - колишньому чоловікові
позивачки. Ними за спільні кошти, а
також за допомогою батьків з обох
сторін, був побудований вказаний
будинок, але безпідставно право
власності на який було оформлено саме
за ОСОБА_2. Просив звернути увагу на ту
обставину, що акт введення в
експлуатацію вказаного будинку, який
міститься в матеріалах інвентарної
справи та був оглянутий в судовому
засіданні, не містить жодних печаток, а
тому виникає сумнів в його
достовірності. А заява про проведення
первинної технічної документації, яка
була оглянута в судовому засіданні,
датована ОСОБА_2 28 квітня 2005 року, тобто
тією ж датою, якою приймалося рішення
сільською радою про оформлення права
власності, що також викликає сумнів.
Вважає, що в період вирішення питання в
судовому порядку про розподіл майна
подружжя у червні 2005 року, ОСОБА_3
навмисно приховав інформацію про те, що
домоволодіння реєструвалося саме за
його батьком з метою позбавити права
власності на його частину позивачку
ОСОБА_1. За таких обставин вважає
рішення відповідача незаконним та
таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача -
голова Курінської сільської ради
Бахмацького району Чернігівської
області Вдовенко Л.В. в судовому
засіданні просив вирішити вказане
питання згідно закону, так як вважає,
що законність прийнятого рішення
Курінською сільською радою може бути
перевірено судом і в разі виявлення
порушень при його прийнятті, воно може
бути скасовано. Крім того, зазначив, що
на час прийняття вищезазначеного
рішення, він не працював на посаді
сільського голови Курінської
сільської ради Бахмацького району
Чернігівської області, а тому надавати
йому будь-яку юридичну оцінку не може,
так як відповідає, виключно, за свої
дії, як сільського голови. В який саме
спосіб вирішується вказане питання, не
знає, так як цим займаються його
підлеглі - відповідні спеціалісти
сільської ради. Які саме документи
подаються при вирішення питання про
оформлення права власності органом
місцевого самоврядування, не може
пояснити, так як не впевнений у своїй
відповіді.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому
засіданні пояснив, що для задоволення
позову відсутні підстави. На початку
1991 року за договором купівлі-продажу
він купив господарство, розташоване за
адресою АДРЕСА_1, яке зареєстрував на
своє ім»я. Так як його син ОСОБА_3
одружився, виникла необхідність в
будівництві будинку. У нього було
багато будівельного матеріалу для
зведення будинку, який будувався як для
власного проживання так і для сина з
невісткою. Крім того, в ході
будівництва він за власний кошт
придбавав будівельні матеріали. ОСОБА_1
взагалі не приймала участі у
будівництві будинку так як в неї були
проблеми зі здоров»ям. До того ж, вона
перебувала у декретній відпустці.
Після завершення будівництва він
особисто зі своєю дружиною деякий час
проживав у даному будинку, а потім
перейшов жити у інший будинок, який
розташований поряд та зареєстрований
на ім»я дружини. У 2005 році коли син з
невісткою розлучилися, остання
звернулася до нього з проханням
вирішити питання про оформлення права
власності на будинок саме на його
ім»я, так як побоювалася, що у разі, якщо
її колишній чоловік помре, то його
дружина, з якою він на той час проживав
однією сім»єю, буде претендувати на
частину даного будинку, як спадкоємець.
Після завершення будівництва, він
особисто звертався у відповідні
інстанції з приводу оформлення права
власності на будинок. При вирішенні
вказаного питання в Курінській
сільській раді він особисто був
присутній. Вважає рішення, яке просить
скасувати позивачка, законним та таким,
що відповідає вимогам законодавства.
Позивачка проживає у даному будинку до
даного часу. Але через непорозуміння з
приводу користування даним житлом та
земельною ділянкою, він вимушений був
звернутися до суду з позовом про
виселення ОСОБА_1 з будинку.

Представник третьої особи
ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_6 в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, так як
вважає, що ОСОБА_2 на законних
підставах, згідно договору купівлі -
продажу, придбав садибу, розташовану
за адресою АДРЕСА_1. На вказаній
земельній ділянці в подальшому
побудував будинок, який, у передбачений
на той час законом спосіб, належним
чином зареєстрував на своє ім»я.

Допитаний в якості свідка за
клопотанням представника позивачки
ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що
на протязі 1993-1994 року він працював на
посаді водія колгоспу «Авангард» с.
Курінь. ОСОБА_3 неодноразово замовляв
автомобіль для перевезення
будівельних матеріалів. Він особисто
на замовлення ОСОБА_3, який їздив разом
з ним, і надавав вже сплачені в касу
колгоспу квитанції за використання
автомобіля, привозив будівельні
матеріали, а саме: силікатну цеглу,
фундаментні блоки, а також
лісоматеріал на пилораму колгоспу для
розпилювання. Може підтвердити ту
обставину, що у будівництві приймали
участь та допомагали фізично ОСОБА_2 та
батьки ОСОБА_1.

Допитаний в якості свідка за
клопотанням представника позивачки
ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що
на час зведення вказаного будинку, в
період з 1992 по 1994 роки він працював на
посаді заступника по будівництву
голови райспоживспілки і допомагав
виписувати будівельні матеріали для
ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Останній особисто
здійснював оплату за придбання таких
матеріалів. Батьки обох як ОСОБА_1 так і
ОСОБА_3 приймали участь фізичною працею
у зведенні будинку. Після розлучення у
2005 році, ОСОБА_1 залишилася проживати з
донькою у вказаному будинку.

Допитаний в судовому засіданні
за клопотанням представника третьої
особи адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_9, який
працює на посаді секретаря Курінської
сільської ради, в судовому засіданні
пояснив, що на час винесення рішення,
питання про скасування якого ставить
позивачка, він не працював у сільській
раді і не був членом виконкому, а тому
не може прокоментувати його
правильність. На запитання
представника третьої особи - адвоката
ОСОБА_6 пояснив, що на даний час
кількість членів виконкому складає 11
осіб, а до того як він почав працювати,
їх кількість складала 9 осіб. Кількість
депутатів сільської ради на даний час
складає 20 осіб.

Вислухавши сторони, їх
представників, думку третьої особи та
його представника, допитавши свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» від 04
жовтня 1991 року за № 7 визначено, що
«Відповідно до ст. 12 Закону України
«Про власність» у приватній власності
громадян можуть перебувати жилі
будинки, збудовані на відведеній у
встановленому порядку земельній
ділянці або придбані на законних
підставах, наприклад за договором
купівлі-продажу, міни, дарування, за
правом спадщини. Оскільки згідно зі ст.
17 ЗК і ст. 14 Закону «Про власність»,
земельна ділянка для будівництва
житлового будинку і господарських
будівель надається громадянину у
приватну власність, участь інших
осіб в будівництві не створює для них
права приватної власності на жилий
будинок, крім випадків, коли це
передбачено законом. Згідно зі
статтями 16,17 Закону «Про власність»
таке право, зокрема, виникає, коли
будівництво велось подружжям у період
шлюбу - жилий будинок у зв»язку з цим є
їх спільною сумісною власністю, або
велось за рахунок спільної праці
членів сім»ї - жилий будинок стає їх
спільною сумісною власністю, якщо інше
не було встановлено письмовою угодою
між ними.

Інші особи, які брали участь у
будівництві жилого будинку, (його
купівлі) не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно».

Як було встановлено в судовому
засіданні позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3
уклали шлюб 15 вересня 1990 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
їх одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 7). 07
листопада 2005 року шлюб між ними було
розірвано, що підтверджується копією
свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_2 (а.с.8).

20 березня 1991 року ОСОБА_2, який
доводиться батьком ОСОБА_3, на підставі
договору купівлі - продажу, придбав
будинок за АДРЕСА_1 (а.с.89). Розмір
присадибної ділянки згідно вказаного
договору складав 3000 кв.метрів.

Відповідно до ст. 30 п. «Б» 10
Закону України «Про місцеве
самоврядування», в редакції, яка діяла
на момент виникнення правовідносин, до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належали
делеговані повноваження, а саме: облік
та реєстрація відповідно до закону
об'єктів нерухомого майна незалежно
від форм власності.

За рішенням виконавчого комітету
Курінської сільської ради
Бахмацького району Чернігівської
області від 28 квітня 2005 року за № 37
«Про оформлення права власності на
будинковолодіння, розташованого в
АДРЕСА_1», вирішено питання про
оформлення права власності на вказане
домоволодіння саме за ОСОБА_2 на
підставі заяви останнього (а.с.9).

Відповідно до п.1.6 та 6.1
Тимчасового положення «Про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно», затвердженого
Наказом № 7/5 від 07.02.2002 року та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18 лютого 2002 року за №
157/6445, в редакції, яка діяла на момент
виникнення правовідносин: п.1.6
«Реєстрації підлягають права
власності тільки на об»єкти
нерухомого майна, будівництво яких
закінчено та які прийняті в
експлуатацію у встановленому порядку,
за наявності матеріалів технічної
інвентаризації, підготовлених тим БТІ,
яке проводить реєстрацію права
власності на ці об»єкти»; п 6.1
«Оформлення права власності на
об»єкти нерухомого майна провадиться
з видачею свідоцтва про право
власності: а) місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування: - фізичним та юридичним
особам на новозбудовані, перебудовані
або реконструйовані об»єкти
нерухомого майна за наявності акту
про право власності на землю або
рішення про відведення земельної
ділянки для цієї мети та за
наявності акта комісії про прийняття
об»єкта і введення його в
експлуатацію».

Із оглянутих в судовому
засіданні матеріалів інвентарної
справи на домоволодіння за АДРЕСА_1,
копії яких містяться в матеріалах
даної справи на а.с. 79-88, вбачається що
вищезазначене домоволодіння згідно
акту від 29 квітня 2005 року прийому в
експлуатацію закінченого
будівництвом житлового будинку та
господарських споруд індивідуального
забудовника ОСОБА_2 введено в
експлуатацію (а.с. 84).

За рішенням виконавчого
комітету Курінської сільської ради
від 24 травня 2005 року за № 46 «Про
затвердження акту прийомки в
експлуатацію закінченого будівництва
жилого будинку по АДРЕСА_1»,
затверджено акт прийомки в
експлуатацію закінченого
будівництва жилого будинку,
розташованого в АДРЕСА_1 та оформлено
право власності на вказане
домоволодіння за ОСОБА_2 (а.с. 87).

В подальшому, 02 червня 2005 року на
ім»я ОСОБА_2 було видано свідоцтво про
право власності не нерухоме майно, а
саме на вищезазначений будинок, на
підставі рішення виконавчого комітету
Курінської сільської ради від 24
травня 2005 року за № 46 (а.с.10).

Згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого Бахмацькою дільницею
Прилуцького міжміського бюро
технічної інвентаризації, власником
будинку за АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності серії
ЯЯЯ 061226 від 02 червня 2005 року являється
саме ОСОБА_2 (а.с. 88). Вказана обставина
підтверджується також інформаційною
довідкою з Реєстру права власності на
нерухоме майно, виданою 11 лютого 2014
року Реєстраційною службою
Бахмацького РУЮ (а.с.56-57).

Як вбачається з пояснень
позивачки ОСОБА_1 та її представника -
адвоката ОСОБА_4 вищевказаний будинок
являється спільною сумісною власності
подружжя, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_3, так
як він будувався в період шлюбу між
останніми. На підтвердження факту
будівництва та затрат власних коштів
подружжя на придбання будівельних
матеріалів, представником позивачки
були надані документи та квитанції,
відповідно до яких ОСОБА_3 - на той час
чоловік позивачки, в період
будівництва будинку в 1992 - 1995 роках
придбавав будівельні матеріали (а.с.
60-78). Проте ні позивачкою ні її
представником не було доведено в
судовому засіданні, що вказані
будівельні матеріали були використані
саме для будівництва будинку за
АДРЕСА_1.

З урахуванням положень п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 04 жовтня 1991 року за № 7,
позивачка, вважаючи, що її спільні з
чоловіком кошти були затрачені на
будівництво вказаного будинку, вправі
вирішувати питання про відшкодування
своїх затрат на будівництво, так як
допомогу забудовнику надавали не
безоплатно. Із зазначеними вимогами
позивачка не зверталася до суду.

Позивачка та її представник
просять скасувати рішення Курінської
сільської ради Бахмацького району
Чернігівської області, яким оформлено
право власності на будинок за АДРЕСА_1,
мотивуючи його незаконністю, так як
його приймав виконавчий комітет
Курінської сільської ради, який не є
юридичною особою, а тому не є існуючим
органом, а також в зв»язку з тим, що
ОСОБА_2 не може бути власником даного
домоволодіння.

На підтвердження тієї
обставини, що ОСОБА_3 виділялася
земельна ділянка для будівництва
житлового будинку розміром 0.46 га,
представником позивачки була надано
матеріали технічного звіту на
виготовлення Державного акту на право
приватної власності на землю ОСОБА_3
в АДРЕСА_1, датовані 2003 роком, які були
оглянуті в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту
пояснювальної записки вказаних
матеріалів, земельна ділянка розміром
0.46 га була виділена рішенням
виконавчого комітету Курінської
сільської ради Бахмацького району
від 14 липня 1993 року за № 34 ОСОБА_3 у
безкоштовну приватну власність для
ведення особистого підсобного
господарства та будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель (а.с. 12).

Із архівного витягу рішення
від 14 липня 1993 року за № 34 виконавчого
комітету Курінської сільської ради
народних депутатів Бахмацького
району, яке надійшло на запит суду,
вбачається, що ОСОБА_3 передано у
приватну власність безоплатно
земельну ділянку для ведення
особистого підсобного господарства
і для будівництва та обслуговування
індивідуального житлового будинку та
господарських будівель площею 0.25 га
(а.с.43). В даному рішенні адреса
земельної ділянки не зазначена.

За повідомленням відділу
Держземагенства від 06.02.2014 року у
відділі Держземагенства відсутня
інформація про власника земельної
ділянки по АДРЕСА_1. Згідно бази даних
ОСОБА_2 має у власності земельну
ділянку площею 2.51 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на території Курінської
сільської ради (а.с. 46).

Як вбачається з ухвали
Бахмацького районного суду від 29
червня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
вирішувалося питання про розподіл
майна подружжя, в тому числі і будинку,
однак провадження по даній справі
було закрито в зв»язку з відмовою
позивачів від позову як первісного так
і зустрічного. Вказана обставина
була встановлена в судовому засіданні
26 лютого 2014 року, тобто вже після
вирішення питання про поновлення
строку звернення позивачкою ОСОБА_1 до
суду із адміністративним позовом про
скасування рішення Курінської
сільської ради.

Аналізуючи вищевикладене,
враховуючи, що будинок за АДРЕСА_1
Чернігівської області був побудований
на земельній ділянці, придбаній ОСОБА_2
на підставі договору купівлі - продажу,
що узгоджується з положеннями п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» від 04 жовтня 1991 року за № 7,
суд приходить до висновку, що
рішення Курінської сільської ради
Бахмацького району за № 37 від 28
квітня 2005 року, яким оформлено право
власності на вищевказаний будинок саме
за ОСОБА_2, прийняте відповідно до норм
чинного законодавства, у межах
повноважень, якими наділений
виконавчий комітет Курінської
сільської ради згідно Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», який діяв на момент
виникнення правовідносин і підстав
для його скасування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 159-163 КАС
України, ст. 30 п. «Б» 10 Закону України
«Про місцеве самоврядування» № 2505-1У,
суд

П О
С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_1 до Курінської
сільської ради Бахмацького району
Чернігівської області, третя особа
ОСОБА_2 про скасування рішення
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Бахмацький районний суд Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови.

Суддя
О.І.
Глушко