Справа № 2а-3623/10/1970
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2014 року
Справа № 257/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної судової
адміністрації України на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України при Міністерстві фінансів
України, Апеляційного суду
Тернопільської області про визнання
бездіяльності незаконною, зобов'язання
вчинити дії, стягнення заборгованості
по зарплаті,-

В С Т А Н О В И Л
А:

11.11.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів про визнання
бездіяльності незаконною, зобов'язання
вчинити дії, стягнення заборгованості
по зарплаті.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її
посадовий уклад та інші складові
заробітної плати не були узгодженні в
порядку ч.2 ст.44 Закону України «Про
статус суддів» з новим посадовим
окладом Голови Верховного Суду України
відповідно до постанови КМУ №514 «Про
оплату праці Голови, першого
заступника Голови та заступника Голови
Верховного Суду України» від 30.06.2005
року. А тому сума не нарахованої та
недоотриманої заробітної плати за
період з 01.06.2005 року по 30.09.2010 року
становить 179612 грн. 38 коп. Згідно цього
просить зобов'язати Міністерство
фінансів України виділити і списати
кошти в сумі 179612,38 грн. на рахунок ГУ
Державного казначейства України при
Міністерстві фінансів України для
виплати їй недоплаченої заробітної
плати; зобов'язати ГУ Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України перерахувати на
рахунок Державної судової
адміністрації України для виплати їй
179612,38 грн. недоплаченої заробітної
плати; зобов'язати Державну судову
адміністрацію України перерахувати на
рахунок Апеляційного суду
Тернопільської області для виплати їй
кошти в сумі 179612,38 грн.; зобов'язати
Апеляційний суд Тернопільської
області нарахувати та виплатити їй
кошти в сумі 179612,38 грн. недоплаченої
заробітної плати з утриманням
прибуткового податку та інших
обов'язкових платежів; стягнути з
Державного бюджету України в її
користь 260 грн. судових витрат.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року адміністративний позов
задоволено частково. Зобов`язано
Міністерство фінансів України
виділити і списати кошти в сумі 179612,38
грн. на рахунок Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України для виплати позивачу
ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати.
Зобов'язано Державне казначейство
України при Міністерстві фінансів
України перерахувати на рахунок
Державної судової адміністрації
України для кошти в сумі 179612,38 грн. для
виплати позивачу ОСОБА_1 недоплаченої
заробітної плати. Зобов'язано Державну
судову адміністрацію України
перерахувати на рахунок Апеляційного
суду Тернопільської області кошти в
сумі 179612,38 грн. для виплати позивачу
ОСОБА_1 недоплаченої заробітної плати.
Зобов'язано Апеляційний суд
Тернопільської області виплатити
позивачці ОСОБА_1 кошти в сумі 179612,38 грн.
недоплаченої заробітної плати,
провівши утриманням прибуткового
податку та інших обов'язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач, Державна судова
адміністрація України, постанову
оскаржила, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подала
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та є незаконною,
просить оскаржувану постанову
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити в задоволені позовних вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що вони діяли на підставі Законів
України «Про Державний бюджет
України», бюджетного кодексу України
та ст.68 Конституції України.

В разі відсутності клопотань від усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI).

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92
Конституції України статус суддів
визначається виключно Законами
України, а матеріальне та
соціально-побутове забезпечення в тому
числі заробітна плата суддів є
елементом статусу судді (ст.ст. 42-45
Закону України «Про статус суддів»,
який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) збереження існуючого
статусу судді, недопущення його
скасування або звуження його змісту та
обсягу є однією із основоположних
гарантій незалежності судді. Саме на
реалізацію і утвердження гарантій
незалежності суддів у зазначеному
аспекті Закону України «Про статус
суддів» запровадив особливий порядок в
оплаті праці голів суддів, тобто
гарантує право судді на зазначений
розмір посадового окладу.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач з липня
1996 року працює на посаді судді, а 17.06.2004
року обрана суддею апеляційного суду
Тернопільської області безстроково.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03.09.2005
року №865, яка набрала законної сили з 1
січня 2006 року, було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи.

Відповідно до додатку 4 постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005
року №865 посадовий оклад суддів
апеляційного суду становить 9 розмірів
мінімальних заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.12.2005 року № 1310 доповнено
постанову Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 року № 865 пунктом 4-1,
відповідно до положень якого розміри
посадових окладів, передбачених цією
постановою, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 гривні і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03.09.2005 року №865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів» від 03.09.2005 року № 865 залишено
без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанови
Кабінету Міністрів України «Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади та
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21.12.2005 року №1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 року №865»
від 31.12.2005 року № 1310 та пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03.09.2005 року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

З аналізу норм ч.5 ст. 124 Конституції
України, ч. 1 ст. 255 КАС України,
постанова Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року не може
бути підставою для задоволення
позовних вимог оскільки, визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03.09.2005 року №865.
Аналогічні обмеження були передбачені
також постановою Кабінету Міністрів
України «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21.12.2005
року за №1243, якою встановлено, що для
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати. Зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 року №865 та іншими
нормативно-правовими актами, розміри
посадових окладів встановлюються
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 332 гривні і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
проводиться. Положення зазначеної
постанови стали преамбулою постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005
року №865.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року постанова
Кабінету Міністрів України від 21.12.2005
року за №1243 незаконною та нечинною не
визнавалась тому, підлягала виконанню.

Крім того, визнаючи незаконними пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03.09.2005
року №865, постанову від 21.12.2005 року №1243
та пункт 4 постанови «Про внесення змін
до постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 року №865» від 31.12.2005
року №1310, Окружний адміністративний
суд міста Києва від 21 травня 2008 року з
огляду на ст. 171 КАС України їх
нечинними не визнав, тому такі
підлягали виконанню.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку, оскільки вимоги позивача про
визнання протиправною бездіяльність
та проведення перерахунку та стягнення
заробітної плати та інших виплат на
підставі пункту 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 03.09.2005р. №865 до задоволення не
підлягають.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України задовольнити, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року у справі №2-а-3623/10/1970 скасувати
та прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний