Справа № 2а-2023/09/0770
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Справа № 13314/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Старунського Д.М., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання
Щербі С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України, ТзОВ
«Сауляк», прокуратури Закарпатської
області, Арбітражного керуючого
Гуртового Володимира Вікторовича на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2009
року по справі за позовом ТзОВ «Сауляк»
до Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України, третьої
особи Кабінет Міністрів України за
участю прокуратури Закарпатської
області про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

ТзОВ «Сауляк» в березні 2009 року
звернулось в суд з адміністративним
позовом до Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України, третьої особи - КМ України в
якому з врахуванням уточнених позовних
вимог просило визнати протиправними
дії Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України щодо відмови у видачі
спеціального дозволу на користування
надрами на видобування корисних
копалин Мужіївського родовища
Закарпатської області строком на 20
років та зобов'язати відповідача
видати наказ про надання товариству
спеціального дозволу на користування
надрами - на видобування корисних
копалин Мужіївського родовища
Закарпатської області строком на 20
років і видати спеціальний дозвіл на
користування надрами - на видобування
корисних копалин Мужіївського
родовища Закарпатської області
строком на 20 років.

В позові позивач покликається на те, що
ним належним чином подано відповідачу
заяву та встановлений перелік
документів для отримання спеціального
дозволу на користування надрами, а
також дотримано обов'язок щодо
узгодження питання надання
спеціального дозволу з всіма
відповідними державними органами та
управліннями, однак останнім з цього
приводу не прийнято жодного рішення, що
і стало підставою для звернення до
суду.

Оскаржуваною постановою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2009
року позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправними дії
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України щодо
розгляду заяви з доданими до неї
документами ТзОВ «Сауляк» про надання
спеціального дозволу на користування
надрами, та зобов'язано Міністерство
охорони навколишнього природного
середовища розглянути заяву і додані
до неї документи ТзОВ «Сауляк» та
вирішити питання щодо видання наказу
про надання йому спеціального дозволу
на користування надрами - на
видобування корисних копалин
-Мужіївського родовища Закарпатської
області в термін на 20 років та видання
спеціального дозволу на користування
надрами - на видобування корисних
копалин Мужіївського родовища
Закарпатської області в термін на 20
років.

Не погодившись з такими рішенням суду
першої інстанції Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України, ТзОВ «Сауляк», прокуратура
Закарпатської області, Арбітражний
керуючий Гуртовий В. В. оскаржили його в
апеляційному порядку.

Арбітражний керуючий Гуртовий В. В. в
апеляційній скарзі зазначає, що
постанова суду першої інстанції
стосується інтересів особи, яка не
брала участі у справі, розпорядника
майна ТзОВ «Закарпатполіметали»
арбітражного керуючого Гуртового В. В.
Згідно ч. 9 ст. 13 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
розпорядник майна зобов'язаний вживати
заходів для захисту майна боржника.
Керівник ТзОВ «Закарпатполіметали»
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по веденню господарської
діяльності підприємства, тому вважає,
що є підстави вважати, що директор ТзОВ
«Закарпатполіметали» без погодження з
розпорядником майна, що є прямим
порушенням вимог ст. 13 Закону України
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», відмовився
на користь третіх осіб від
матеріальних цінностей ТзОВ
«Закарпатполіметали», а саме
хвостосховища та іншого майна ТзОВ
«Закарпатполіметали». В той же час
ТзОВ «Сауляк» має відношення до
земельної ділянки на, якій розташоване
Мужіївське родовище лише на підставі
листа ТзОВ «Береговеполіметали» б/н
від 06.03.2009 р. про згоду на укладення
договорів суборенди в термін на 10
років. Вказані земельні ділянки були
незаконно отримані ТзОВ
«Береговеполіметали» на підставі
незаконних рішень Мужієвської
сільської ради. Прокуратурою
Закарпатської області було винесено
протест на вказане рішення Мужіївської
сільської ради від 21.11.2008 р. про надання
в оренду земельних ділянок ТОВ
«Береговеполіметали», який було
відхилено сільрадою, і прокуратурою
було подано до суду позовну заяву про
визнання незаконним зазначеного
рішення ради. На вказаній земельній
ділянці розташовані хвостосховища, що
обліковуються на балансі ТзОВ
«Закарпатполіметали» зі значним
змістом поліметалів, зокрема, золота.
Вказане хвостосховище є невід'ємною
частиною Мужіївського родовища
загальнодержавного значення, тобто є
частиною завершеного циклу
виробництва по видобуванню корисних
копалин. Рішення Мужіївської сільської
ради про надання земельної ділянки
ТзОВ «Береговеполіметали» є
незаконним, оскільки порушує не тільки
право власності ТзОВ
«Закарпатполіметали» та його
кредиторів, але й інтереси держави, бо
фактично ТзОВ «Береговеполіметали» з
порушенням вимог чинного
законодавства було надано у
користування частина родовища
загальнодержавного значення. Надання
ТзОВ «Сауляк» спеціального дозволу на
користування надрами неможливе без
отримання ним геологічної інформації
Мужіївського родовища, яка
обліковується та знаходиться в
статутному капіталі ТзОВ
«Закарпатполіметали». На теперішній
час законне отримання вказаної
інформації без згоди власника
унеможливлюється внаслідок порушення
справи про банкрутство ТзОВ
«Закарпатполіметали» та заборони
відчуження його активів. Таким чином, з
метою отримання спеціального дозволу
на користування надрами всупереч
вимогам законодавства без проведення
аукціону, за відсутністю порядку
видачі таких дозволів ТзОВ «Сауляк»
підмінює прямі спеціальні норми
закону, які регулюють відносини
надрокористування на інші. На
виконання ст. 13 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
розпорядник майна ТзОВ
«Закарпатполіметали» звернувся до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з відповідним
клопотанням. Порушуючи ст. ст. 7, 10, 11, 12,
53, 133 КАС України, Закарпатський
окружний адміністративний суд не
повідомив про дату розгляду поданого
клопотання, не надав можливості бути
присутнім у судовому засіданні та
надавати пояснення та додаткові
документи в обґрунтування клопотання,
не виніс ухвалу за результатами
розгляду поданого клопотання, що
призвело до неповного з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів, та
порушень прав та інтересів
розпорядника майна ТОВ
«Закарпатполіметали» та самого
підприємства. На підставі викладеного
просить скасувати постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13.08.2009р. і
ухвалити нове рішення, яким відмовити

у задоволенні позовних вимог повністю.

Міністерство охорони навколишнього
природного середовища України та
Прокуратура Закарпатської області в
апеляційних скаргах зазначають, що
підставою для оскарження є неповнота
встановлення обставин у справі судом
першої інстанції та неправильне
застосування ним норм матеріального
права. 06 березня 2009 року позивачем на
адресу Мінприроди було надіслано лист
щодо вчинення юридично значимих дій
стосовно надання спеціального дозволу
на користування надрами Мужіївського
родовища. Суд при оцінюванні цього
листа, як доказу неправомірно дійшов
висновку про те, що він мав бути
розглянутий Мінприроди, як заява на
отримання спеціального дозволу на
користування. При цьому помилково
вказується на те, що нібито заява
подана разом з пакетом документів
згідно переліку передбаченого
законодавством. Наданий пакет
документів не міг бути поданий згідно
переліку передбаченого
законодавством, з огляду відсутності
на момент розгляду листа
законодавства, яке б передбачало
необхідність подачі, як самої заяви так
і переліку документів, що мав до неї
додаватись.

17 березня 2009 року Мінприроди надало
відповідь позивачу, де було зазначено
причини відмови в наданні спеціального
дозволу на користування надрами та
запропоновано ТзОВ «Сауляк»
звернутися до Мінприроди з питанням
надання спеціального дозволу на
користування надрами Мужіївського
родовища після прийняття Порядку
надання у 2009 році спеціальних дозволів
на користування надрами. При цьому
Мінприроди, діючи на підставі
Положення про Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України, затвердженого постановою КМ
України від 02 листопада 2006 року № 1524,
керувалось наступним. Частиною 6 статті
16 Кодексу України про надра
встановлено, що спеціальні дозволи на
користування надрами надаються
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади з
геологічного вивчення та забезпечення
раціонального використання надр за
погодженням з Міністерством охорони
навколишнього природного середовища
України, як правило, на конкурсних
засадах в порядку, встановленому КМ
України. Постанова КМ України № 273 від
27.02.2008 «Про затвердження Порядку
надання у 2008 році спеціальних дозволів
на користування надрами» була прийнята
на виконання Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», який
обмежений у часі, а саме діяв тільки
впродовж 2008 року. Пунктом 1 Порядку
надання встановлено, що цей Порядок
визначає процедуру надання у 2008 році
спеціальних дозволів на користування
надрами у межах території України, її
континентального шельфу та виключної
(морської) економічної зони. Питання
щодо отримання спеціального дозволу на
користування надрами в 2009 році може
бути розглянуто лише після
затвердження КМ України Порядку
надання у 2009 році спеціальних дозволів
на користування надрами, за умови
надходження на адресу Мінприроди
передбаченого цим Порядком пакету
документів у повному обсязі. Вимога про
необхідність затвердження Порядку
надання у 2009 році спеціальних дозволів
на користування надрами встановлена не
лише статтею 5 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік», а і
частиною 6 статті 16 Кодексу України про
надра.

Порядок надання у 2008 році спеціальних
дозволів на користування надрами,
незважаючи на чинний статус,
застосованим бути не міг з огляду на
обмеженість дії у часі, що випливає з
самої назви, а також пункту 1 Порядку.

Суд обґрунтовує своє рішення наявністю
в Загальнодержавній програмі розвитку
мінерально-сировинної бази України на
період до 2010 року, затвердженої Законом
України від 22 лютого 2006 року № 3458-ІУ
«Про затвердження загальнодержавної
програми розвитку
мінерально-сировинної бази України на
період до 2010 року», положення про один
із напрямків розвитку
мінерально-сировинної бази золота,
який полягає у створенні сучасного
золото видобувного підприємства на
базі промислової експлуатації
Мужіївського родовища і родовища
Сауляк. У вищезазначеній програмі
передбачено створення сучасного
золото видобувного підприємства на
базі промислової експлуатації
Мужіївського родовища і родовища
Сауляк, а не створення єдиного
сучасного золото видобувного
підприємства на базі промислової
експлуатації Мужіївського родовища і
родовища Сауляк, як самовільно трактує
позивач. До того ж визначене програмою
завдання не містить вказівки на спосіб
його реалізації, а отже не має нічого
спільного з зобов'язанням Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища надати спеціальний дозвіл
на користування надрами Мужіївського
родовища ТзОВ «Сауляк».

В судовому рішенні зазначено, що
відповідачем не доведена відсутність в
Законі України «Про затвердження
Загальнодержавної програми розвитку
мінерально-сировинної бази України на
період до 2010 року» підстави для надання
позивачу спеціального дозволу на
видобування корисних копалин
Мужіївського родовища. Мінприроди не
заперечує проти обов'язку доказування
правомірності своїх рішень, дій чи
бездіяльності, однак категорично проти
покладення на нього обов'язку
доказування наявності чи відсутності
будь-яких положень законів чи
підзаконних актів. Розширене
тлумачення норми вищезазначеної
Загальнодержавної програми, яке
застосовано судом, не може бути
підставою для порушення законодавства
України.

Відповідно до пункту першого розділу
ІІІ для забезпечення виконання
Загальнодержавної програми
передбачається розроблення, прийняття
нових, а також внесення змін до чинних
нормативно-правових актів у сфері
регулювання правовідносин пов'язаних з
використанням надр, в першу чергу до
Кодексу України про надра. Без
формування відповідної
нормативно-правової бази виконання
програми є неможливим, а отже норму
Закону України № 3458-ІУ про створення
сучасного золото видобувного
підприємства на базі промислової
експлуатації Мужіївського родовища і
родовища «Сауляк» не можна вважати
нормою прямої дії.

Відповідно до ст. 19 Кодексу України про
надра право користування надрами
засвідчується актом про надання
гірничого відводу, який надається лише
після отримання спеціального дозволу
на користування надрами. У судовому
засіданні було встановлено факт
відсутності у позивача, як
спеціального дозволу на користування
надрами родовища « Сауляк» так і акту
гірничого відводу.

Постановою КМ України «Про надання
спеціальних дозволів на користування
ділянками надр з метою геологічного
вивчення та видобування стратегічно
важливих корисних копалин» від 15 липня
1997р. № 742 затверджено перелік корисних
копалин та їх мінімальні запаси або
перспективні ресурси, що вважаються
стратегічно важливими для економіки
України. Крім цього встановлено, що
спеціальні дозволи на геологічне
вивчення та видобування корисних
копалин, включених до зазначеного
переліку, надаються Мінприроди на
підставі рішення КМ України відповідно
до порядку надання спеціальних
дозволів на користування надрами.
Згідно вищезазначеного переліку,
мінімальні стратегічно важливі запаси
або перспективні ресурси золота
корінних родовищ складають 30 тонн
металу; золота розсипних родовищ - 5
тонн металу.

Відповідно до п. 17 Переліку
конфіденційної інформації, якій
надається гриф «Для службового
користування», затвердженого наказом
Мінприроди від 09.06.2008 р. № 289, до
конфіденційної інформації відносяться
відомості про розвідані запаси та
перспективні ресурси окремих родовищ
(ділянок) тих видів корисних копалин,
які постановою К М України від 15.07.1997 р.
№ 742 віднесені до стратегічно важливих,
якщо вони перевищують мінімальні цифри
запасів або ресурсів, передбачених
зазначеною постановою, тому конкретні
цифри запасів золота Мужіївського
родовища недоступні для загального
ознайомлення. У зв'язку з цим Державна
геологічна служба Мінприроди
звернулась листом від 14.04.2009 р. № 29/08-1825
до Державного науково-виробничого
підприємства «Державний інформаційний
геологічний фонд України», яке
відповідно до Положення про
розпорядження геологічною
інформацією, затвердженого постановою
КМ України від 13 червня 1995 року № 423 є
відповідальним за ведення обліку
геологічної інформації незалежно від
її форми власності.

Листом ДНВП «Державний інформаційний
геологічний фонд України» від 14.04.2009 р.
№ 03/303-0959, було надано інформацію про те,
що Мужіївське золоторудне родовище
розвідане у 1974-1990 роках Закарпатською
експедицією тресту «Київгеологія».
Запаси корінних золотих і золото
поліметалічних руд затверджено
протоколом ДКЗ СРСР від 28.12.1990 р. № 10988 в
кількості, що перевищують мінімальні
стратегічно важливі, що встановлені
постановою. Залишкові запаси золота
Мужіївського родовища, враховані
Державним балансом запасів корисних
копалин «Руди золота» станом на 01.01.2009
р., перевищують мінімальні стратегічно
важливі. Таким чином, Мужіївське
родовище відноситься до об'єктів,
запаси, яких вважаються стратегічно
важливими для економіки України. Таким
чином, спеціальний дозвіл на
користування надрами з метою
видобування корисних копалин
Мужіївського родовища, відповідно до
абзацу 2 пункту 1 Постанови може бути
наданий лише на підставі рішення КМ
України відповідно до порядку надання
дозволів на користування надрами.

Суд також неправомірно врахував
аргумент позивача щодо погодження
сільської ради на надання спеціального
дозволу на користування надрами
Мужіївського родовища, з метою
видобування корисних копалин.
Відповідно до Переліку корисних
копалин загальнодержавного значення,
затвердженого постановою КМ України
від 12 грудня 1994 року № 827 «Про
затвердження переліків корисних
копалин загальнодержавного та
місцевого значення», благородні
метали, а саме золото належить до
корисних копалин загальнодержавного
значення. Згідно статті 9 Кодексу
України про надра, погодження про
надання надр у користування з метою
геологічного вивчення, розробки
родовищ корисних копалин
загальнодержавного значення, а також
для цілей не пов'язаних з видобуванням
корисних копалин належить до відання
обласних рад. Суд повністю
проігнорував норму статті 9 Кодексу
України про надра - акту вищої
юридичної сили, надавши перевагу
Закону України «Про місцеве
самоврядування», мотивуючи своє
рішення тим, що останній є спеціальним
законом у сфері компетенції органів
місцевого самоврядування. Тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції.

ТзОВ «Сауляк» в апеляційній скарзі
зазначає, що підставою для звернення із
адміністративним позовом стала
неправомірна відмова Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України у задоволенні заяви
ТзОВ від 06.03.2009р. та наданні йому
спеціального дозволу на користування
надрами на видобування корисних
копалин - Мужіївського родовища
Закарпатської області в термін на 20
років. Суд оцінивши в сукупності доводи
та заперечення сторін, дослідивши
подані учасниками процесу письмові
докази, констатував в мотивувальній
частині постанови доведеність
матеріалами справи та нормами
законодавства позовних вимог ТзОВ
«Сауляк», однак позовні вимоги
задовольнив частково. Суд констатуючи,
що відповідач допустив порушення прав,
свобод, інтересів позивача, які
гарантуються нормою права, задовольняє
позовні вимоги, а за інших обставин -
відмовляє в їх задоволенні.

В постанові суду визнано позовні
вимоги підставними та підтвердженими
нормами чинного законодавства. Жодного
наведеного позивачем обґрунтування
судом не відхилено та не визнано
жодного доводу позивача безпідставним
або неналежним. Навпаки всі наведені
відповідачем доводи Закарпатським
окружним адміністративним судом
спростовані. Також ним встановлена
недоведеність відповідачем
правомірності своїх дій, чим
встановлено порушення прав, свобод,
інтересів позивача. Обраний позивачем
при формулюванні позовних вимог спосіб
захисту повністю відповідає наведеним
в ч. 2 ст. 162 КАС України. Незважаючи на
зазначене, всупереч ч. 1 ст. 163 КАС
України Закарпатським окружним
адміністративним судом задоволено
позовні вимоги частково за відсутності
обґрунтування підстав для часткового
задоволення позовних вимог. Таким
чином, висновок суду про часткове
задоволення позовних вимог не
обґрунтований обставинами справи - не
відповідає обставинам справи. При
ухваленні постанови суд повинен був
дати вичерпну відповідь на кожне
передане на його вирішення правове
питання - вимогу адміністративного
позову. Проте, задовольняючи позовні
вимоги частково, всупереч ч. 1 ст. 163 КАС
України суд не зазначив, яким чином ним
вирішено решту заявлених Позивачем
позовних вимог, наслідки розгляду
судом незадоволених позовних вимог
позивача. Закарпатським окружним
адміністративним судом взагалі не
вирішено частину позовних вимог по
суті.

В постанові суду встановлений на
підставі наявних матеріалів справи
факт звернення позивача до Мінприроди
з заявою № 060309-1 від 06.03.2009р. та відмови
відповідача від 17.03.2009р. у наданні
позивачу без аукціону спеціального
дозволу на користування надрами - на
видобування корисних копалин -
Мужіївського родовища Закарпатської
області в термін на 20 років, що стало
предметом оскарження. В постанові
судом констатована правомірність
звернення позивача до Мінприроди з
заявою № 060309-1 від 06.03.2009р., наявність у
позивача права на отримання
спеціального дозволу на Мужіївське
родовище без проведення аукціону,
неправомірність позиції відповідача
стосовно відмови у видачі спеціального
дозволу на Мужіївське родовище без
проведення аукціону. Всі доводи,
наведені відповідачем в обґрунтування
відмови у видачі спеціального дозволу
на Мужіївське родовище без проведення
аукціону, оцінено та спростовано судом
в повному обсязі. Проте, в подальшому
судом першої інстанції здійснено
неправильний висновок, що
протиправність дій відповідача
полягає у тому, що ним не було прийнято
жодного рішення про надання або
відмову в наданні позивачеві
спеціального дозволу на Мужіївське
родовище за заявою позивача № 060309-1 від
06.03.2009р. та визнано протиправними дії
відповідача щодо розгляду заяви
позивача з доданими до неї документами
про надання спеціального дозволу на
користування надрами замість визнання
протиправними дій відповідача щодо
відмови позивачу в видачі спеціального
дозволу на Мужіївське родовище без
проведення аукціону внаслідок
розгляду заяви позивача від 06.03.2009р.
Такий висновок не відповідає
обставинам справи, оскільки на момент
розгляду справи відповідачем вже була
розглянута заява про видачу
спеціального дозволу на Мужіївське
родовище та прийнято рішення про
відмову позивачу в видачі спеціального
дозволу на Мужіївське родовище, що
належним чином було встановлено судом
першої інстанції. Протиправність дій
відповідача полягає саме в відмові
позивачу в видачі спеціального дозволу
на Мужіївське родовище внаслідок
розгляду заяви від 06.03.2009р. Крім того,
враховуючи, що заява позивача про
видачу йому спеціального дозволу на
Мужїївське родовище вже була
розглянута відповідачем та йому було
відмовлено в видачі спеціального
дозволу на Мужіївське родовище,
висновок про зобов'язання відповідача
знов розглянути заяву позивача і
додані до неї документи та вирішити
питання щодо видання наказу про
надання йому спеціального дозволу та
видання спеціального дозволу також не
відповідає обставинам справи. Крім
того, при ухваленні Постанови суду
Закарпатський окружним
адміністративний суд самостійно
вийшов за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
може змінити чи уточнити спосіб
захисту порушених прав особи
(застосувати спосіб захисту у ширших
межах або доповнити іншим способом
захисту) лише з метою повного захисту
прав, свобод чи інтересів такої особи.
Проте, в порушення ч. 2 ст. 11 КАС України
Закарпатський окружний
адміністративний суд самостійно
змінив спосіб захисту порушених прав,
свобод, інтересів позивача, який не
забезпечує повний захист прав, свобод,
та інтересів позивача. Обраний судом
першої інстанції спосіб захисту,
викладений в постанові суду, стосовно
зобов'язання відповідача знов
розглянути заяву позивача і додані до
неї документи та вирішити питання щодо
видання наказу про надання йому
спеціального дозволу та видання
спеціального дозволу, незрозуміло
покладає обов'язок на відповідача лише
розглянути заяву позивача про видачу
йому спеціального дозволу на
Мужіївське родовище та знов вирішити
на власний розсуд питання про видачу
позивачу спеціального дозволу на
Мужіївське родовище. Це вже було один
раз здійснено відповідачем 17 березня
2009 року, в результаті чого відповідачем
відмовлено позивачу в видачі
спеціального дозволу на Мужіївське
родовище, а така відмова оскаржена
Позивачем, за наслідком чого ухвалено
Постанову суду.

Судом встановлено, що позивач має право
на отримання спеціального дозволу на
Мужіївське родовище без проведення
аукціону, правомірно звернувся до
відповідача із заявою від 06.03.2009р.,
завдання щодо створення сучасного
золотовидобувного підприємства
відповідно до Закону № 3458-ІУ на базі
промислової експлуатації Мужіївського
родовища та родовища « Сауляк», яке має
намір втілити позивач, прямо пов'язано
з обов'язком Мінприроди надати
спеціальний дозвіл на Мужіївське
родовище без проведення аукціону, а
відповідач неогрунтовано відмовив у
видачі спеціального дозволу на
Мужіївське родовище. З врахуванням
вище викладеного просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України, прокуратури
Закарпатської області, Арбітражного
керуючого Гуртового Володимира
Вікторовича слід задовольнити
частково, а в задоволенні апеляційної
скарги ТзОВ «Сауляк» - відмовити в
повному обсязі із наступних міркувань.

Задовольняючи частково позов ТзОВ
«Сауляк» суд першої інстанції виходив
з того, що згідно п. 22 частини першої ст.
43 Закону «Про місцеве самоврядування в
Україні» до компетенції районних та
обласних рад належить вирішення
відповідно до закону питань про
надання дозволу на спеціальне
використання природних ресурсів
відповідно районного, обласного
значення, а також про скасування такого
дозволу.

Аналогічна позиція Конституційного
Суду України також зазначена у рішенні
від 16.04.2009року Справа №1-9/2009 №7-рп/2009
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), яка полягає
у тому, що органи місцевого
самоврядування в межах закону мають
повне право вільно вирішувати будь-яке
питання, яке не вилучене із сфери
їхньої компетенції і вирішення, якого
не доручене жодному іншому органу;
повноваження, якими наділяються органи
місцевого самоврядування, як правило,
мають бути повними і виключними.

Кодекс України про надра та Закон
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", фактично містять абсолютно
суперечні та взаємовиключні положення
щодо повноважень рад різних рівнів в
частині повноважень на погодження
питань надання спеціальних дозволів на
видобування корисних копалин
загальнодержавного значення. Саме
Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" є
спеціальним законом, що регулює
правовідносини у сфері місцевого
самоврядування, а також у повній та
виключній мірі визначає повноваження
та компетенцію органів місцевого
самоврядування. Натомість, Кодекс
України про надра є нормативним актом,
що у відповідності до ст.2 регулює
гірничі відносини з метою:
забезпечення раціонального,
комплексного використання надр для
задоволення потреб у мінеральній
сировині та інших потреб суспільного
виробництва, охорони надр,
гарантування при користуванні надрами
безпеки людей, майна та навколишнього
природного середовища, охорони прав і
законних інтересів підприємств,
установ, організацій та громадян.

Згідно ст. 3 Кодексу України про надра
законодавством про надра, тобто,
законодавством, що регулює гірничі
відносини в Україні є Конституція
України, Закон України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
цей Кодекс та інші акти законодавства
України, що видаються відповідно до
них. Таким чином, як вбачається із
вищенаведеного, Кодекс України про
надра жодним чином не є законодавчим
актом, що регулює повноваження та
компетенцію органів місцевого
самоврядування, отже не може
застосовуватися, як основний та
пріоритетний акт у питаннях щодо їх
компетенції. Що стосується посилання
відповідача у своєму запереченні на
Постанову КМ України «Про надання
спеціальних дозволів на користування
ділянками надр з метою геологічного
вивчення та видобування стратегічно
важливих корисних копалин" від 15.07.1997р.
№ 742 (далі-Постанова №742) та на
відсутність рішення КМ України, як на
належну підставу для відмови позивачу
у наданні спеціального дозволу на
видобування корисних копалин
Мужіївського родовища. Постанова № 742
не покладає обов'язку на особу,
зацікавлену в отриманні спеціального
дозволу на видобування корисних
копалин, які є стратегічно важливими
для економіки України, звертатися до КМ
України та отримувати самостійно в КМ
України рішення щодо видачі такого
спеціального дозволу. У відповідності
до Постанови №742 спеціальні дозволи на
видобування корисних копалин, які є
стратегічно важливими для економіки
України (до них відноситься також
золото), надаються Мінприроди на
підставі рішення КМ України. Пункт 2
Постанови № 742 прямо передбачає, що
підготовка матеріалів для розгляду на
засіданні КМ України питання щодо
видачі спеціальних дозволів на
користування ділянками надр, які
містять стратегічно важливі для
національної економіки корисні
копалини, проводиться Міністерством
охорони навколишнього природного
середовища.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 52 Закону України
„Про Кабінет Міністрів України" від
16.05.2008 № 279-VI рішення КМ України
оформляється у формі розпорядження.
Відповідно до п. 8 Положення „Про
Міністерство охорони навколишнього
природного середовища України",
затвердженого Постановою КМ України
від 02.11. 2006 р. N 1524, Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України у межах своїх повноважень на
основі та на виконання актів
законодавства видає накази. Тобто, КМ
України або приймає розпорядження,
яким погоджує надання заявнику
спеціального дозволу, а Міністерство
охорони навколишнього природного
середовища України видає наказ, яким
відповідно надає заявнику такий
спеціальний дозвіл, або зазначені
органи мотивовано та обґрунтовано
відмовляють заявнику в наданні йому
спеціального дозволу на користування
надрами. У зв'язку із чим, не прийняття
Міністерством охорони навколишнього
природного середовища України рішення
згідно поданих документів щодо надання
спеціального дозволу з причин
обмеження у часі дії Порядку № 273, його
посилання на необхідність
застосування Порядку надання у 2009 році
спеціальних дозволів на користування
надрами, відсутність
нормативно-правового акту, який
регулює таку процедуру в 2009 році, не є
належним обґрунтуванням правомірності
його позиції, оскільки така процедура
передбачалась, зокрема статтею 16
Кодексу України про надра, Законом
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності», тому,
вищезазначене свідчить про допущення
відповідачем, як органом влади
порушень конституційних прав суб'єкта
господарювання, який був позбавлений
права здійснювати свою статутну
діяльність належним чином. В даному
випадку протиправність дій
відповідача полягає у тому, що
Міністерством охорони навколишнього
природного середовища України не було
прийнято жодного рішення про надання
або відмову в наданні позивачеві
спеціального дозволу на користування
надрами за заявою від 06 березня 2009 року
та доданими до неї документами.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
ТзОВ «Сауляк» згідно свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 №334004 зареєстровано 08.02.2002 року
Рахівською районною державною
адміністрацією Закарпатської області.
Метою створення та діяльності
товариства є, поряд з іншими видами,
пошук, розвідка золоторудних родовищ,
видобування та виробництво
дорогоцінних металів та поліметалів,
видобування корисних копалин. Крім
того судом першої інстанції
встановлено, що 21 листопада 2002 року
Міністерство екології та природних
ресурсів України видало позивачу
спеціальний дозвіл на користування
надрами реєстраційний № 2146, яким
надано право здійснювати геологічне
вивчення, в т.ч. дослідно-промислову
розробку родовища «Сауляк». Метою
такого було здійснення позивачем до
розвідки середніх та нижніх горизонтів
родовища, підрахунок запасів по
промислових категоріях С1+С2,
затвердження запасів в Державній
комісії по запасах корисних копалин
(ДКЗ), термін дії дозволу 5 років.
Протягом терміну дії вище вказаного
спеціального дозволу позивачем було
здійснено за свій рахунок до розвідку
середніх та нижніх горизонтів родовища
«Сауляк», здійснено підрахунок запасів
корисних копалин по промислових
категоріях С1+С2, який затверджено
Державною комісією по запасах корисних
копалин (ДКЗ) протоколом №1476 від
26.03.2008р. З метою розпочати наступний
вид користування надрами - видобування
корисних копалин у Мужіївському
родовищі, та з метою отримання
спеціального дозволу на це, позивач
06.03.2009 року подав до Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України відповідну заяву №
060309-1 від 06.03.2009, разом із доданими до неї
документами, а 17 березня 2009 року
відповідач залишив без розгляду заяву
про видачу спеціального дозволу на
користування надрами мотивуючи
відсутністю у позивача підстави для
отримання спеціального дозволу на
користування надрами Мужіївського
родовища з огляду на ст. 5 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2009 рік», якою встановлено, що у 2009
році продаж спеціальних дозволів на
користування надрами здійснюється на
аукціонах, крім випадків, визначених КМ
України, та на відсутність
затвердженого КМ України Порядку
надання в 2009 році спеціальних дозволів
на користування надрами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
в Рішеннях Конституційного суду
України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 р., № 10-рп 2008
від 22.05.2008 р. вказано, що законом про
держбюджет повинні регулюватися
правовідносини щодо встановлення
доходів та видатків держави на
загальносуспільні потреби, а тому
Закон про Держбюджет не може скасувати
чи змінювати обсяг прав і обов'язків,
пільг, компенсацій і гарантій,
передбачених іншими законами України
через своє спеціальне призначення. У
зв'язку із чим зупинення законом про
Державний бюджет України дії законів
України щодо надання пільг,
компенсацій, гарантій, внесення змін до
інших законів України, встановлення
іншого правового регулювання відносин,
ніж передбачено Законами України, не
відповідає Конституції України,
оскільки Конституція України не надає
закону про Держбюджет вищої юридичної
сили стосовно інших законів.

В зв'язку з цим колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскільки позивач провів
до розвідку родовища «Сауляк» в
2002-2007р.р. за власні кошти, здійснив
підрахунок запасів корисних копалини,
який затверджено Державною комісією по
запасах корисних копалин (ДКЗ), то
відповідно товариство правомірно
звернулось з заявою про надання йому
спеціального дозволу користування
надрами видобування корисних копалин)
без проведення аукціону.

Суд першої інстанції вірно вказав, що
відповідачем не доведена відсутність в
Законі України «Про затвердження
загальнодержавної програми розвитку
мінерально-сировинної бази України на
період до 2010 року» підстави для надання
позивачу спеціального дозволу на
видобування корисних копалин
Мужіївського родовища. Згідно п. 2
Розділу II вище вказаного Закону
України серед основних завдань його
реалізації за напрямком «Дорогоцінні
метали та алмази» - визначено створення
сучасного золото видобувного
підприємства на базі промислової
експлуатації Мужіївського родовища і
родовища « Сауляк». Відповідач
необґрунтовано посилається на
відсутність у цьому Законі вказівки на
спосіб реалізації завдання щодо
створення сучасного золото
видобувного підприємства на базі
промислової експлуатації Мужіївського
родовища і родовища «Сауляк» та
необґрунтовано стверджує, що завдання
щодо створення сучасного золото
видобувного підприємства на базі
промислової експлуатації Мужіївського
родовища і родовища «Сауляк» не має
нічого спільного з зобов'язанням
відповідача надати позивачу
спеціальний дозвіл на користування
надрами Мужіївського родовища. У
відповідності до ст.ст.14, 19 Кодексу
України про надра здійснення
золотовидобування можливе лише за
наявності спеціального дозволу на
користування ділянкою надр. В межах
однієї ділянки надр видобування певної
корисної копалини може здійснюватися
однією особою та відповідно на
підставі одного спеціального дозволу
на користування надрами. Надання
декількох спеціальних дозволів на
користування надрами щодо однієї
ділянки надр чинним законодавством
України не передбачено.

Враховуючи вищезазначене колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що видобування
золота в межах Мужіївського родовища
та родовища «Сауляк» можливе на
підставі одного спеціального дозволу
щодо кожного родовища і позивач має
право на отримання спеціального
дозволу на видобування корисних
копалин родовища «Сауляк», яке виникло
внаслідок здійснення протягом 2002-2007р.р.
за свій рахунок до розвідки середніх та
нижніх горизонтів родовища «Сауляк» та
підрахунку запасів корисних копалин по
промислових категоріях С1+С2, який
затверджено протоколом ДКЗ № 1476 від
26.03.2008р. Оскільки Законом України «Про
затвердження загальнодержавної
програми розвитку
мінерально-сировинної бази України на
період до 2010 року» передбачено
створення сучасного золото
видобувного підприємства при розробці
обох родовищ - Мужіївського та родовища
«Сауляк», то з врахування наведеного,
суд першої інстанції вірно вказав, що
саме позивач має право на створення
сучасного золото видобувного
підприємства на базі промислової
експлуатації/видобування золота
Мужіївського родовища і родовища
«Сауляк».

Згідно ч. 6 ст. 16 Кодексу України про
надра спеціальні дозволи на
користування надрами надаються
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади з геологічного
вивчення та забезпечення
раціонального використання надр, яким
відповідно Положення є Міністерство
охорони навколишнього природного
середовища України. Завдання щодо
створення сучасного золото
видобувного підприємства на базі
промислової експлуатації Мужіївського
родовища і родовища «Сауляк»
знаходиться в безпосередньому зв'язку
із зобов'язанням відповідача надати
позивачу спеціальний дозвіл на
видобування корисних копалин
Мужіївського родовища, а тому суд вірно
відхилив твердження відповідача, що
без формування відповідної
нормативно-правової бази виконання
Закону України «Про затвердження
загальнодержавної програми розвитку
мінерально-сировинної бази України на
період до 2010 року» є неможливим.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Кодексу України
про надра спеціальні дозволи на
користування надрами надаються, як
правило, на конкурсних засадах в
Порядку, встановленому КМ України. Суд
дав вірну правову оцінку цим
положенням та правильно вказав, що дана
норма Кодексу України про надра дає
альтернативу видачі спеціальних
дозволів в персональному чи
конкурсному Порядку. Припис про те, що
спеціальні дозволи видаються, як
правило, на конкурсних засадах в
Порядку, встановленому КМ України,
означає лише те, що у випадку надання
спеціальних дозволів саме на
конкурсних засадах, порядок їх надання
в такому випадку встановлює КМ України.

Суд вірно відхилив і твердження
відповідача про те, що погодження
питання надання спеціального дозволу є
виключною компетенцією обласних рад,
бо згідно п.п. 4 п. б ч.1 ст. 33 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» передбачено, що погодження
питань про надання дозволу на
спеціальне використання природних
ресурсів загальнодержавного значення
належить до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад, а
згідно п. 22 ч.1 ст. 43 Закону «Про місцеве
самоврядування в Україні» до
компетенції районних та обласних рад
належить вирішення відповідно до
закону питань про надання дозволу на
спеціальне використання природних
ресурсів відповідно районного,
обласного значення, а також про
скасування такого дозволу.

Така ж позиція викладена в Рішенні
Конституційного Суду України від 16.04.2009
року справа №1-9/2009 №7-рп/2009, яка полягає
у тому, що органи місцевого
самоврядування в межах закону мають
повне право вільно вирішувати будь-яке
питання, яке не вилучене із сфери
їхньої компетенції і вирішення, якого
не доручене жодному іншому органу;
повноваження, якими наділяються органи
місцевого самоврядування, як правило,
мають бути повними і виключними. І
відповідно Кодекс України про надра не
є законодавчим актом, що регулює
повноваження та компетенцію органів
місцевого самоврядування, а отже не
може застосовуватися, як основний та
пріоритетний акт у питаннях щодо їх
компетенції.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з доводами суду першої
інстанції, що посилання відповідача на
Постанову КМ України «Про надання
спеціальних дозволів на користування
ділянками надр з метою геологічного
вивчення та видобування стратегічно
важливих корисних копалин» від 15.07.1997р.
№ 742 та на відсутність рішення КМ
України, як на належну підставу для
відмови позивачу у наданні
спеціального дозволу на видобування
корисних копалин Мужіївського
родовища не заслуговують на увагу,
оскілки у відповідності до вище
вказаної Постанови №742 спеціальні
дозволи на видобування корисних
копалин, які є стратегічно важливими
для економіки України, надаються
Мінприроди на підставі рішення КМ
України. Головним розробником проекту
розпорядження КМ України спеціального
дозволу на користування надрами для
видобування корисних копалин є
Міністерство охорони навколишнього
природного середовища України, згідно
з покладеними на нього повноваженнями,
відповідно до ст. ст. 11, 16 Кодексу
України про надра, та п. 1, 2, п. п. 15 п. 4
Положення «Про Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України». КМ України або приймає
розпорядження, яким погоджує надання
заявнику спеціального дозволу, а
Міністерство охорони навколишнього
природного середовища України видає
наказ, яким відповідно надає заявнику
такий спеціальний дозвіл, або
зазначені органи мотивовано та
обґрунтовано відмовляють заявнику в
наданні йому спеціального дозволу на
користування надрами. Не прийняття
відповідачем рішення згідно поданих
документів щодо надання спеціального
дозволу з причин обмеження у часі дії
Порядку № 273, його посилання на
необхідність застосування Порядку
надання у 2009 році спеціальних дозволів
на користування надрами, відсутність
нормативно-правового акту, який
регулює таку процедуру в 2009 році, не є
належним обґрунтуванням правомірності
його позиції, оскільки, як уже вище
вказувалось така процедура
передбачалась, зокрема статтею 16
Кодексу України про надра, Законом
України «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності», тому,
вищезазначене свідчить про допущення
відповідачем, як органом влади
порушень конституційних прав суб'єкта
господарювання, який був позбавлений
права здійснювати свою статутну
діяльність належним чином.

З огляду на положення КАС України щодо
компетенції адміністративного суду,
останній не може підміняти інший орган
державної влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які законодавством віднесені до
компетенції цього органу державної
влади. Отже, адміністративний суд у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим частиною
третьою статті 2 КАС України, критеріям,
не може втручатися у дискрецію суб'єкта
владних повноважень поза межами
перевірки за названими критеріями.

Таким чином, апеляційна скарга ТзОВ
«Сауляк» в частині зобов'язання
Мінприроди видати наказ про надання
ТОВ «Сауляк» спеціального дозволу є
необґрунтованим та суперечить
принципам адміністративного
судочинства.

Крім того, всупереч положенням частини
четвертої статті 195 КАС України позовні
вимоги, що не були заявлені в суді
першої інстанції, а саме визнання
протиправною відмову Мінприроди у
видачі спеціального дозволу тоді, як
ТОВ «Сауляк» просило визнати
протиправними дії відповідача щодо
відмови у розгляді заяви через
відсутність
нормативно-правового-регулювання
процедури видачі спеціальних дозволів
на користування надрами.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що Постановою КМ України від 02.10.2003р.
№ 1540 був затверджений Порядок надання
спеціальних дозволів на користування
надрами (надалі Порядок № 1540). Порядок
№ 1540 діяв з 17.10.2003р. до 27.02.2008р. Пунктом 6
Порядку № 1540 було передбачено, що у
разі коли геологічне вивчення надр
починаючи з пошукового етапу проведено
за рахунок надрокористувача, що має
намір здійснювати їх промислову
розробку, надра передаються йому в
користування поза конкурсом.

Підпунктом 1 ч.1 п.8 Порядку надання у 2006
році спеціальних дозволів на
користування надрами, затвердженого
Постановою КМ України від 20.02.2006 № 168
(далі Порядок № 168), п.п.1 ч.1 п.7 Порядку
надання у 2007 році спеціальних дозволів
на користування надрами, затвердженого
Постановою КМ України від14.03.2007 № 480
(далі Порядок № 480), п.п.1 ч.1 п.7 Порядку
надання у 2008 році спеціальних дозволів
на користування надрами, затвердженого
Постановою КМ України від 27.02.2008 № 273
(далі Порядок № 273) умова щодо
проведення геологічного вивчення
ділянки надр за власні кошти та
здійснення підрахунку запасів
корисної копалини, який затверджено
ДКЗ, була беззаперечною підставою
отримання спеціального дозволу на
видобування корисних копалин без
проведення аукціону.

Крім цього, колегія суддів зазначає на
неможливість застосування у спірних
правовідносинах Порядку надання у 2009
році спеціальних дозволів на
користування надрами, оскільки КМ
України вказаний порядок на день
звернення позивача із заявою про
видачу йому спеціального дозволу на
користування надрами затверджений не
був.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Кодексу України
про надра визначено, що спеціальні
дозволи на користування надрами
надаються спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
геологічного вивчення та забезпечення
раціонального використання надр за
погодженням з Міністерством охорони
навколишнього природного середовища
України, як правило, на конкурсних
засадах в порядку, встановленому КМ
України.

Статтею ст. 19 Кодексу України про надра
передбачено, що надра надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
на користування ділянкою надр.

У відповідності до п.1, 2 Положення „Про
Міністерство охорони навколишнього
природного середовища України",
затвердженим Постановою КМУ від
02.11.2006р. №1524 відповідач є головним
(провідним) органом у системі
центральних органів виконавчої влади,
з питань охорони навколишнього
природного середовища, раціонального
використання, відтворення і охорони
природних ресурсів, здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель, екологічної
безпеки, геологічного вивчення та
забезпечення раціонального
використання надр, тощо. У
відповідності до п.п.15 п.4 Положення
відповідач, відповідно до покладених
на нього завдань, видає в установленому
порядку спеціальні дозволи на
користування ділянками надр.

Згідно із ч. 6 ст. 16 Кодексу України про
надра спеціальні дозволи на
користування надрами надаються, як
правило, на конкурсних засадах в
порядку, встановленому КМ України.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, станом на день звернення
позивача до відповідача із заявою про
видачу йому спеціального дозволу на
користування надрами для видобування
корисних копалин, тобто 06.03.2009 року,
порядку КМ України на 2009р. розроблено
та затверджено не було. Іншого
нормативного документу, який би чітко
визначав процедуру надання
спеціальних дозволів особам, що мають
беззаперечне право на його отримання
за спрощеною процедурою, тобто без
проведення аукціону, на час виникнення
спору законодавством не визначено.

Стаття 16 Кодексу України про надра не
визначає умови, за яких у видачі
спеціального дозволу на користування
надрами може бути відмовлено, не
ставлять його отримання у залежність
від наявності додаткових обставин,
отже діє незважаючи на наявність або
відсутність затвердженого КМ України
порядку надання у 2009 році спеціальних
дозволів на користування надрами.

17 червня 2009 року КМ України прийнято
Постанову №608, якою затверджено
Порядок надання у 2009 році спеціальних
дозволів на користування надрами .
Порядок №608 визначає процедуру надання
у 2009 році спеціальних дозволів на
користування надрами у межах території
України, її континентального шельфу та
виключної (морської) економічної зони,
які надаються Мінприроди переможцям
аукціонів з їх продажу, а також без
проведення аукціонів у випадках,
передбачених Порядком. На день
звернення позивача із заявою про
видачу йому спеціального дозволу на
користування надрами, а також на момент
звернення позивача до суду із позовом у
даній справі Порядок надання у 2009 році
спеціальних дозволів на користування
надрами КМ України затверджений не був.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції
України закони України та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної сили у часі, крім випадків,
коли вони скасовують або пом'якшують
відповідальність.

Статтею 19 Закону України „Про
інвестиційну діяльність" передбачено,
що з метою забезпечення сприятливого
та стабільного інвестиційного режиму
держава встановлює державні гарантії
захисту інвестицій, що є системою
правових норм, які спрямовані на захист
інвестицій. Державні гарантії захисту
інвестицій не можуть бути скасовані
або звужені стосовно інвестицій,
здійснених у період дії цих гарантій.
Приписи статті 19 Закону України „Про
інвестиційну діяльність" передбачають
особливі правові важелі захисту
інвестиції, у тому числі державні
гарантії захисту інвестицій у разі
зміни законодавства, які (гарантії)
виражаються у непорушності та
незмінності об'єму цих державних
гарантій, незважаючи на можливі зміни у
законодавстві, а також у праві
інвестора вимагати від держави
застосування державних гарантій, які
визначаються законодавством, що діяло
на момент вкладення інвестицій.

Постановою КМ України від 02.10.2003р. № 1540
був затверджений Порядок надання
спеціальних дозволів на користування
надрами (надалі Порядок № 1540). Порядок
№ 1540 діяв з 17.10.2003 року до 27.02.2008 року.
Пунктом 6 Порядку № 1540 було
передбачено, що у разі коли геологічне
вивчення надр починаючи з пошукового
етапу проведено за рахунок
надрокористувача, що має намір
здійснювати їх промислову розробку,
надра передаються йому в користування
поза конкурсом. Підпунктом 1 ч.1 п.8
Порядку надання у 2006 році спеціальних
дозволів на користування надрами,
затвердженого Постановою КМ України
від 20.02.2006 № 168 (далі Порядок № 168), п.п.1
ч.1 п.7 Порядку надання у 2007 році
спеціальних дозволів на користування
надрами, затвердженого Постановою КМ
України від14.03.2007 № 480 (далі Порядок №
480), п.п.1 ч.1 п.7 Порядку надання у 2008 році
спеціальних дозволів на користування
надрами, затвердженого Постановою КМ
України від 27.02.2008 № 273 (далі Порядок №
273) умова щодо проведення геологічного
вивчення ділянки надр за власні кошти
та здійснення підрахунку запасів
корисної копалини, який затверджено
ДКЗ, була беззаперечною підставою
отримання спеціального дозволу на
видобування корисних копалин без
проведення аукціону. Підпунктом 1
пункту 8 Порядку №608, існуючим на цей
час, право на отримання спеціального
дозволу на видобування корисних
копалин без проведення аукціону,
надано виключно державним унітарним і
казенним підприємствам та
господарським товариствам, у
статутному (складеному) капіталі, яких
більш, як 60 відсотків акцій (часток,
паїв) належить державі, що провадять
таку виробничу діяльність. Так , як
нормами Порядку №608 фактично
позбавлено інвестора права отримати
спеціальний дозвіл на користування
надрами, змушено інвестора понести
додаткові витрати щодо участі в
аукціоні, що фактично є скасуванням
державних гарантій захисту здійснених
інвестицій та є неправомірним.

На підставі існування протягом
2005-2008р.р. п. 6 Порядку № 1540, п.п. 1 ч.1 п.8
Порядку № 168, п.п.1 ч.1 п.7 Порядку Порядок
№ 480, п.п.1 ч.1 п.7 Порядку № 273, зважаючи на
те, що реалізація позивачем
інвестиційної діяльності щодо
розвідки родовища розпочалась та була
здійснена до внесення змін до
законодавства у сфері
надрокористування, то прийняттям
Порядку № 608, яким позбавлено будь, які
недержавні підприємства права
отримувати спеціальні дозволи на
користування надрами без проведення
аукціону, порушено гарантовані
Конституцією та законодавством
України права позивача, що є
протиправним.

Наміри позивача стосовно видобутку
корисних копалин у майбутньому,
набуття на них права власності, зокрема
й права розпорядження ними та
грошовими коштами, отриманими
внаслідок такого розпорядження на
підставі наданого спеціального
дозволу на користування надрами поза
конкурсом, право на отримання якого
було гарантовано Державою, - є намірами
майнового характеру, а розпорядження у
майбутньому позивачем видобутими
корисними копалинами є частиною
реалізації прав власника.

А тому висновки суду першої інстанції
частково відповідають нормам
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови помилково дано правову
оцінку обставинам справі та ухвалено
судове рішення з помилковим
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що згідно ст. 201
КАС України є підставою для зміни
рішення суду першої інстанції,
оскільки правильно по суті вирішення
справи чи питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205,
207, 254 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТзОВ «Сауляк» -
залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України, прокуратури
Закарпатської області, Арбітражного
керуючого Гуртового Володимира
Вікторовича - задоволити частково.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 13 серпня 2009
року у справі № 2а-2023/09/0770 - змінити з
мотивів наведених в мотивувальній
частині, а в решті постанову - залишити
без змін.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду у
порядку адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

Д.М. Старунський