Справа № 2-а-3870/11
Суддя: Некрасов О. О.
Дата ухвалення: 2011-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-3870-2011 рік
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2011 року суддя
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська Некрасов О.О.
розглянувши у порядку скороченого
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійскої
районної у м. Дніпропетровську ради про
визнання незаконними дій та стягнення
суми недоплаченої одноразової
щорічної допомоги на оздоровлення та
недотриманої допомоги до Дня Перемоги,
-

В С Т А Н О В И В :

В травні 2011 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійскої
районної у м. Дніпропетровську ради, в
яким просив визнати дії Управління
праці та соціального захисту населення
Красногвардійскої районної у м.
Дніпропетровську ради, щодо
нарахування щорічної одноразової
допомоги на оздоровлення, передбачену
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»за 2011 рік не в повному
обсязі -неправомірними; зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Красногвардійскої
районної у м. Дніпропетровську ради
здійснити йому перерахунок
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення з розрахунку п'ять
мінімальних заробітних плат у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»за 2011 рік та
забезпечити виплату цих коштів.
Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійскої районної у м.
Дніпропетровську щодо нарахування та
виплати йому щорічної грошової
допомоги до Дня Перемоги, передбачену
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»за 2011 рік не в
повному обсязі -неправомірними та
зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійскої районної у м.
Дніпропетровську здійснити йому
перерахунок щорічної грошової
допомоги до п'ятого травня за 2011 рік з
розрахунку восьми мінімальних пенсій
за віком у відповідності зі ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту». В
обґрунтування позову вказав, що він є
учасником ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи першої
категорії, інвалід 2 групи,
захворювання якого пов'язані з участю в
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи. На підставі ст. 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»він
визнаний інвалідом війни 2 групи.
Згідно ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист населення
постраждалого внаслідок
Чорнобильської
катастрофи»виплачується щорічна
допомога на оздоровлення, як інваліду 2
групи - п'яти мінімальних заробітних
плат. Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення, у разі виникнення
права на щорічну допомогу з різних
підстав, передбачених частиною
четвертою цієї статті, надається одна з
них, за вибором особи. Згідно ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»щорічно до 5 травня інвалідам
війни виплачується разова грошова
допомога у розмірах: інвалід 2 групи
-вісім мінімальних пенсій за віком. У 2011
році він отримав допомогу на
оздоровлення у розмірі значно нижчому,
ніж передбачено ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»та ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту». Він звернувся з відповідною
заявою до відповідача, але йому було
відмовлено у перерахунків та виплаті
недоплачених коштів, згідно діючого
законодавства. Позивач також зазначив,
що 09.07.2007 року Конституційний Суд
України прийняв рішення, яким було
визнано такими, що не відповідають
статям 1, 3 частини другої статті 6,
частини другої статті 8, частини другої
ст.19, статтям 21, 22 пункту 1 частини
другої ст.92, частинам першій, другій,
третій ст. 95 Конституції України
положення Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік», що
обмежили розмір соціальних виплат.
Таким чином, Верховна Рада України не
повноважна при прийнятті закону про
Державний бюджет України включати до
нього положення про внесення змін до
чинних законів України, зупиняти дію
окремих законів України та будь-яким
чином змінювати визначене іншими
законами України правове регулювання
суспільних відносин. Таким чином, на
думку позивача, при прийнятті Закону
України «Про Державний бюджет України»
мають бути дотримані принципи
соціальної, правової держави,
верховенства права, забезпечена
соціальна стабільність, а також
збережені пільги, компенсації та
гарантії, заробітна плата та пенсії для
забезпечення права кожного на
достойний життєвий рівень. Згідно ст.22
Конституції України при прийняття
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав та свобод людини. Тому
неправильним є застосування Постанови
№ 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Стосовно
виплати як інваліду війни зазначив, що
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається на момент виплати згідно
із Законом «Про державний бюджет
України»на відповідний рік та абз. 1 ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»від 09 липня 2003 року. Проте,
за 2010-2011 роки він отримав одноразову
грошову допомогу до 5 травня в значно
нижчому розмірі, ніж передбачено
Законом. Не погодившись з такими діями
відповідача він звернувся до нього з
заявою про перерахунок виплати та
проведення виплати недоотриманої
одноразового грошової допомоги до
травня. Проте, згідно листа № 11/152 від 29
квітня 2011 року отримав відмову у
здійсненні перерахунку та виплати
недоотриманої одноразової грошової
допомоги до 5 травня за 2010 та 2011 роки,
тому він вимушений звернутися з
позовом до суду.

Відповідач письмові заперечення на
позов, у встановлений судом строк не
надав.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши
повідомлені позивачем обставини,
вважаю, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. І ст. 46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 9 КАС України, суд вирішує
справи на підставі Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської
катастрофи»передбачена одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
щорічна допомога на оздоровлення. яка
виплачується в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії,
що підтверджується посвідченням особи,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи (а.с.6). Також,
позивач є інвалідом 2 групи і має право
на пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни -інвалід
війни, що підтверджується посвідченням
серії НОМЕР_1 від 08 січня 2009 року (а.с.7).

Згідно довідок серії ДНА -02 № 029414 та
серії МСЕ-ДНА-01 № 035418 ОСОБА_1 була
присвоєна друга група інвалідності у
зв'язку з захворюванням зв'язаним з
ліквідацією ЧАЄС. Перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Красногвардійського
району м. Дніпропетровська як особа,
яка є учасником ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській атомній
електростанції, категорія 1, у зв'язку з
чим користується правами та пільгами,
передбаченими Законом України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Позивач має право на щорічну
допомогу на оздоровлення згідно ч.4 ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат та згідно
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»має право на
щорічну соціальну допомогу до п'ятого
травня в розмірі семи мінімальних
пенсій за віком, яка згідно ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне
страхування»встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Позивач звернувся з заявами на адресу
відповідача щодо виплати допомоги на
оздоровлення за 2011 рік та виплати
щорічної допомоги до 5 травня як
інваліду війни згідно Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Листами № 11/169 від 11.05.2011 року та № 11/44
від 18.02.2011 року позивачу відмовлено з
посиланням на постанову Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
та на Постанову Кабінету Міністрів
України від 18.02.2004 № 177 «Про
забезпечення разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Постанову Кабінету Міністрів України
від 04 квітня 2011 року № 341 «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачуються у 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»та «Про жертви нациських
переслідувань»сума виплати, як
інваліду війни 2 групи сстановить 580
грн. 00 коп..

Зазначеною постановою встановлено
конкретні розміри допомоги на
оздоровлення в твердій грошовій сумі
(всупереч Закону № 796-ХІІ від 28.02.1991 р.,
яким встановлено розмір щорічної
допомоги як величини, кратної до
розміру мінімальної заробітної плати,
визначеної Законом на час здійснення
виплати).

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»було зупинено на 2007
рік дію абзацу п'ятого частини 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»в частині виплати допомоги
у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп від 09.07.2007 р. положення п. 30 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»визнано такими, що не
відповідають Конституції України.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів
України»від 28.12.2007 р., редакцію ст. 48
закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»було викладено в новій
редакції, за змістом якої, звужено коло
осіб, що мають право на отримання
допомоги на оздоровлення, та
встановлено, що така допомога
виплачується в порядку та в розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008, пункт 28 розділу II
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України»визнано таким, що не
відповідає Конституції України.

Положення законів, визнаних
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення рішення Конституційним
Судом України.

Зазначені нормативні акти свідчать про
те, що розмір мінімальної заробітної
плати зростав кожен рік. Зі змісту
зазначених вище Законів не вбачається
будь-яких обмежень щодо можливості
застосування визначеного в них розміру
мінімальної заробітної плати з метою
реалізації статті 48 Закону № 796-ХІІ.

Відповідно до ст. 92 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і свобод
визначаються виключно законами
України. Відповідно до ч. 3 ст. 22
Конституції при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Кабінет
Міністрів України не уповноважений,
встановлений Законом України „Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" зменшувати
встановлені останнім розміри доплат,
пенсій і компенсацій, зокрема допомоги
на оздоровлення. Навпаки у ч. 1 ст. 67
зазначеного закону встановлено, що ці
розміри підвищуються Кабінетом
Міністрів до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати. У вказаному законі
викладено основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їхнього життя і здоров'я, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції
кожен має право на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на відшкодування
завданої порушенням цього права шкоди.
Пільги, компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звуження підзаконним актом змісту та
обсягу права наданого вказаним
законом, є безпідставним.

Виходячи із пріоритетності
законів над підзаконними актами, суд
вважає що при визначенні щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно
ст. 48 «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», чинним на
момент нарахування щорічної допомоги,
органи соціального захисту населення
повинні були виходити саме з розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої Законом, а не з розмірів
визначених Постановою Кабінету
Міністрів № 562 від 12.07.2005 року.

Позивачем було подано
адміністративний позов до суду 18.05.2011
року.

Таким чином, позивач ОСОБА_1
звернувшись до суду з даним позовом,
дотримався вимог ст. 99 КАС України.

З метою повного захисту прав позивача,
суд доходить висновку про необхідність
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради нарахувати та
виплатити ОСОБА_1, як особі, яка має
статус учасника ліквідації аварії на
ЧАЕС 1-ї категорії, щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі, визначеному ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»№ 796-ХІІ від 28.02.1991 р. -п'яти
мінімальних заробітних плат,
визначених на момент виплати, за 2011 рік
за виключенням сум, що вже ним були
отримані.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом 2 групи, та перебуває на
обліку в Управлінні праці по
соціального захисту населення
Красногвардійської у місті
Дніпропетровську ради, має посвідчення
та право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни.

Відповідно ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам 1 групи-десять мінімальних
пенсій за віком; 2 групи -вісім
мінімальних пенсій за віком;т3 групи
-сім мінімальних пенсій за віком.

Статтею 2 Закону України «Про
прожитковий мінімум»встановлено, що
прожитковий мінімум застосовується
також і для встановлення мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»передбачено, що
розмір мінімальної пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, що втратили
працездатність.

Як на підставу для зменшення розміру
виплати, представник відповідача
посилається на Постанову Кабінету
Міністрів України від 04 квітня 2011 року
№ 341 «Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачуються у 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»та «Про жертви
нациських переслідувань», проте суд не
може прийняти до уваги ці ствердження,
оскільки Закон України від 22 жовтня 1993
року в редакції від 4 липня 2002 року,
який набрав чинності 31 липня 2002 року,
має вищу юридичну силу по відношенню до
зазначених постанов, тому відповідачу
при нарахуванні та виплаті позивачу
щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня 2009 року слід було
керуватися законом, що має вищу
юридичну силу, а саме частиною статті
ст. ст. 12, 13 Закону України від 22 жовтня
1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», що передбачає виплату
допомоги в розмірі семи мінімальних
пенсій за віком.

Тобто, дії Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради щодо виплати
позивачу до 05 (п'ятого) травня 2011 року
разової грошової допомоги в меншому
розмірі ніж передбачено ст. ст. 12, 13
Закону України від 22 жовтня 1993 року №
3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»є
протиправними.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне зобов'язати Управління праці
та соціального захисту населення
Красногвардійської у місті
Дніпропетровську ради здійснити
перерахунок щорічної разової допомоги
до п'ятого травня виплаченої у 2011 році
ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону
України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», з
вирахуванням раніше здійсненої
виплати.

Керуючись статтями 75, 92 Конституції
України, ч.5 ст. 13 Закону України від 22
жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 73
Закону України «Про Конституційний Суд
України», Рішенням Конституційного
Суду України від 09 липня 2007 року №
6-рп/2007, Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008,
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04 квітня 2011 року № 341 «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачуються у 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»та «Про жертви нациських
переслідувань», статтями 9, 11, 69-71, 86, 94, 97,
100, 102, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Красногвардійскої районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
незаконними дій та стягнення суми
недоплаченої одноразової щорічної
допомоги на оздоровлення та
недотриманої допомоги до Дня Перемоги
-задовольнити.

Визнати дії відмову Управління праці
та соціального захисту населення у
Красногвардійскому районі в
нарахуванні та виплаті ОСОБА_1, як
особі, яка має статус учасника
ліквідації аварії на ЧАЕС 1-ї категорії,
щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі, визначеному ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»-п'яти
мінімальних заробітних плат,
визначених на момент виплати, за 2011 рік
за виключенням сум, що вже ним були
отримані -неправомірними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у м.
Дніпропетровську ради нарахувати та
виплатити ОСОБА_1, як особі, яка має
статус учасника ліквідації аварії на
ЧАЕС 1-ї категорії, щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі, визначеному ст.
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» -п'яти мінімальних
заробітних плат, визначених на момент
виплати, за 2011 рік за виключенням сум,
що вже ним були отримані.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської районної у місті
Дніпропетровську ради щодо виплати
ОСОБА_1 до 05 (п'ятого) травня 2011 року
разової грошової допомоги в меншому
розмірі ніж передбачено ст. ст. 12, 13
Закону України від 22 жовтня 1993 року
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту»-
протиправними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Красногвардійської у місті
Дніпропетровську ради здійснити
перерахунок щорічної разової допомоги
до п'ятого травня виплаченої у 2011 році
ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону
України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», з
вирахуванням раніше здійсненої
виплати у 2011 році..

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
через Красногвардійський районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови заяви про
апеляційне оскарження постанови.
Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
О. О. Некрасов