Справа № 1570/3652/2012
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/3652/2012

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Токмілова Л. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Бойчука О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу приватного підприємства
«Терраліон» на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 29
січня 2013 року у справі за
адміністративним позовом приватного
підприємства «Терраліон» до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області (правонаступника
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 13.03.2012 року №
,-

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2012 року приватне підприємство
«Терраліон» (далі - ПП «Терраліон»)
звернулось до адміністративного суду з
позовом до Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 13.03.2012 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 3800 грн. та
застосовано штрафну санкцію в сумі 950
грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
покладені перевіряючими в основу акту
перевірки висновки про безтоварність
господарських операцій із
контрагентом здійснені без належного
аналізу характеру конкретної угоди, її
товарності та реальності. При цьому,
висновки акту Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області, на
підставі якого прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення, не
відповідають фактичним обставинам
фінансово-господарської діяльності
позивача. Наявність у платника податку
податкових накладних, виданих йому
постачальником товару, оформлених з
дотриманням вимог чинного
законодавства, є достатньою підставою
для визначення податкового кредиту.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року адміністративний позов ПП
«Терраліон» до Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення від
13.03.2012 року № залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням позивач подав
апеляційну скаргу, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права та неповне
з'ясування обставин справи, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою позов
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення на неї
представника позивача Бойчука О.М.,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла таких
висновків.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

Приватне підприємство «Терраліон»
зареєстровано Виконавчим комітетом
Білгород-Дністровської міської ради
31.07.2007 року за № 1001111.

Відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, основними видами
діяльності ПП «Терраліон» за КВЕД є:
74.20.3 - діяльність у сфері геодезії,
гідрографії та гідрометеорології, 70.31.0
- діяльність агентств нерухомості, 93.05.0
- надання інших індивідуальних послуг
(а.с.54).

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що в період з 16.02.2012 року по
22.02.2012 року старшим ревізор-інспектором
відділу перевірок ризикових операцій
управління податкового контролю
юридичних осіб Білгород-Дністровської
ОДПІ Сулаковою Л.Г. на підставі п.п.78.1.1
п.78.1 ст. 78, п.79.2 ст. 79 Податкового кодексу
України, проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ПП
«Терраліон» з питань правомірності
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам,
проведеним з ПП «Одеська
технопромислова група» за серпень,
вересень, листопад 2010 року.

За наслідками вказаної перевірки
відповідачем складено акт № 759/23-219/35157230
від 28.02.2012 року про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПП «Терраліон» з питань
правомірності формування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість по
взаємовідносинам, проведеним з ПП
«Одеська технопромислова група» за
серпень, вересень, листопад 2010 року
(а.с.6-9).

05 березня 2012 року за № 739 позивачем
подано до Білгород-Дністровської ОДПІ
Одеської області ДПС заперечення на
акт перевірки (а.с.10), листом від 13.03.2012
року за №723/23 відповідач залишив акт
перевірки без змін (а.с. 11).

На підставі акту перевірки
Білгород-Дністровською ОДПІ Одеської
області ДПС прийнято податкове
повідомлення-рішення від 13.03.2012 року №
, за порушення вимог п.44.1 ст. 44, 198.1,
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, ст. 200, п.201.8, 201.10,
201.14, 201.15, ст. 201 п. 202.1 ст. 202 Податкового
кодексу України, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на
загальну суму 4750 грн. 00 коп. із них: 3800
грн. - основний платіж та 950 грн. -
штрафна (фінансова) санкція (а.с.12).

З матеріалів справи вбачається, що 21
березня 2012 року за № 741 позивачем
подано до ДПА в Одеській області скаргу
на вищезазначене податкове
повідомлення-рішення (а.с. 13-14). Державна
податкова служба в Одеській області
рішенням про результати розгляду
первинної скарги від 10.04.2012 року
податкове повідомлення-рішення від
13.03.2012 року № залишено без змін, а
скаргу ПП «Терраліон» - без задоволення
(а.с. 15-16).

Відмовляючи в задоволенні позову ПП
«Терраліон» суд першої інстанції
виходив з наступного, з чим
погоджується апеляційний суд.

Правові відносини щодо формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість регулюються
Податковим кодексом України, ведення
бухгалтерського обліку по податкових
операціях встановлено Законом України
від 16.07.1999 р. № 996-XIV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (зі змінами і доповненнями)
(далі - Закон «Про бухгалтерський
облік»).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський
облік» визначено загальне поняття та
характеристика документу, на підставі
якого виникає право та обов'язок в
платника податків на формування
показників податкової, бухгалтерської
та фінансової звітності. Таким
документом є первинний документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Вимоги до первинного
документу встановлені ст. 9 цього ж
Закону та повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, проведення будь-якої
господарської операції підприємства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону «Про
бухгалтерський облік», на даних
бухгалтерського обліку базуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності. Отже, первинні
документи по відображенню
господарської операції є підставою й
для податкового обліку.

Досліджуючи фактичність проведених
господарських операцій, їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, а також,
досліджуючи питання щодо недійсності
угод, встановлено наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час перевірки відповідачем взято до
уваги акт ДПІ у Приморському районі м.
Одеси від 07.04.2011 року № 565/23-513/35769535 "Про
неможливість проведення
документальної перевірки ПП «Одеська
технопромислова група» з питань
підтвердження відомостей по
взаємовідносинам з контрагентами,
якими сформовано податковий кредит за
березень-листопад 2010 року». У висновках
даного акту зазначено, що у ПП «Одеська
технопромислова група» відсутні
необхідні умови для ведення
господарської діяльності, відсутні
основні фонди, технічний персонал,
виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби,
підприємство не знаходиться за
юридичною адресою.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ПП «Терраліон» та ПП «Одеська
технопромислова група» було укладено
договори перевезення (доставки)
вантажу та обладнання від 07.09.2010 року,
від 05.08.2010 року, від 20.09.2010 року, від
16.08.2010 року, від 02.11.2010 року (а.с.19, 22, 25, 28,
31), згідно умов даних договорів
перевізник зобов'язується доставити
вантаж, а відправник зобов'язується
сплатити перевезення вантажу.
Позивачем на підтвердження виконання
умов договорів перевезення (доставки)
вантажу та обладнання надано суду акти
виконаних робіт від 17.09.2010 року, від
19.08.2010 року, від 30.09.2010 року, від 27.08.2010
року, від 02.11.2010 року (а.с.20, 23, 26, 29, 32), та
платіжні доручення № 193 від 08.11.2010 року,
№ 180 від 09.09.2010 року, № 189 від 27.09.2010 року,
№ 174 від 17.08.2010 року (а.с. 87-89). Згідно
даних платіжних доручень позивачем
сплачено кошти за перевезення вантажу
в сумі 16800 грн. На виконання даних
договорів контрагентом виписано
податкові накладні (а.с.21, 24, 27, 30, 33). З
вищезазначених податкових накладних
вбачається, що їх виписано на загальну
суму 22800 грн. Отже, суд першої інстанції
правильно врахував, що позивачем не
сплачено в повному обсязі суму по
вищезазначеним податковим накладним.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту,
зокрема, виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом державної податкової служби.

У разі звільнення від оподаткування у
випадках, передбачених статтею 197 цього
розділу, у податковій накладній
робиться запис «Без ПДВ» з посиланням
на відповідний пункт та/або підпункт
статті 197 цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм
законодавства, право на віднесення сум
ПДВ до податкового кредиту виникає у
суб'єкта господарювання у разі
дотримання ним наступних умов: 1)
фактичності придбання такого товару,
тобто, реальності відповідної
господарської операції; 2) наявності
податкових накладних, складених
особою, зареєстрованою платником
податку, чи митних декларацій на
підтвердження придбання такого товару
та сплати відповідної суми ПДВ; 3)
подальшого використання придбаного
товару в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
підприємства.

Таким чином колегія суддів
погоджується з тим, що наявність
податкових накладних, складених
особою, зареєстрованою платником
податку на додану вартість, не є єдиною
умовою формування податкового кредиту.
При цьому будь-які документи, складені
на підтвердження факту здійснення
окремої господарської операції,
набувають статусу документа за своїм
суттєвим навантаженням лише у разі
фактичності здійснення господарської
операції, з приводу якої складається
відповідний документ, тобто, зміст
господарської операції превалює над її
формою.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-ХІV, підставою для бухгалтерського
обліку господарської операції є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Виходячи з вимог вказаного вище Закону,
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 цього
Закону, бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп. 2.4 п. 2 Положення «Про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку»,
затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України 05.06.1995 року № 168/704,
первинні документи для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному вираженні),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Згідно з пп. 2.15
-2.16 п. 2 вказаного Положення, первинні
документи підлягають обов'язковій
перевірці працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документів обов'язкових реквізитів
та відповідність господарської
операції діючому законодавству,
логічна зв'язку показників.
Забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним документам, встановленому
порядку приймання, зберігання та
витрачання грошових коштів,
товарно-матеріальних цінностей та
іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, юридичним або фізичним особам.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні. Виходячи з вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року № 996-ХІV, обґрунтування
відображення господарських операцій в
податковому обліку здійснюється на
підставі даних бухгалтерського обліку.
Таким чином, для надання первинним
документам юридичної сили і
доказовості, вони повинні бути
складені відповідно до вимог чинного
законодавства.

Стаття 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-ХІV встановлює вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з положеннями цієї статті,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

При цьому, згідно з ч. 2 цієї статті,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Отже, для надання первинним документам
юридичної сили і доказовості, вони
повинні відповідати вимогам чинного
законодавства України. При цьому,
фактичні витрати на послуги повинні
оформлятися відповідними документами,
які б підтверджували фактичне
виконання тієї чи іншої господарської
операції.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили повинні мати
обов'язкові реквізити, передбачені ст. 9
Закону України «Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV.

Згідно Листа Вищого адміністративного
суду України від 02.06.2011 року №742/11/13-11,
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи. Для з'ясування обставин
реальності вчинення господарської
операції судам належить ретельно
перевіряти доводи податкових органів
про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або підтверджені
іншими доказами.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтовано врахував, що наданими
позивачем документами не доведено
факту дійсності та легальності
оподатковуваних господарських
операцій. Зокрема, подані позивачем як
докази своїх позовних вимог первинні
фінансові та бухгалтерські документи
не є достатніми для беззаперечного
твердження про дійсне виконання
господарських операцій з
контрагентами, тобто такими, що дають
право позивачу віднести відповідні
суми до податкового кредиту.

Таким чином, твердження податкового
органу про неможливість реального
виконання господарської операції між
позивачем та ПП «Одеська
технопромислова група», а також про
непідтвердженість податкового кредиту
належними первинними документами є
вірним.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ПП
«Терраліон».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач,
який є суб'єктом владних повноважень,
свою позицію апеляційному суду довів
та обґрунтував. В свою чергу позивач не
довів апеляційному суду
протиправність прийнятого
відповідачем рішення.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та не допустив порушень норм
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

Відтак, апеляційна скарга приватного
підприємства «Терраліон» задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Терраліон» - залишити
без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 29 січня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
ухвали апеляційного суду в повному
обсязі.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов