Справа № 816/7006/13-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р.Справа № 816/7006/13-а

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ДПІ у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
18.12.2013р. по справі № 816/7006/13-а

за позовом ТОВ "Нафтогазінженерінг"

до ДПІ у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року позовні вимоги ТОВ
"Нафтогазінженерінг" задоволено у
повному обсязі. Визнано протиправним
та скасовано податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області № від 29.11.2013 року. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області № від 29.11.2013
року. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Нафтогазінженерінг" витрати зі сплати
судового збору в сумі 172,05 грн.

ДПІ у м. Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області, не
погодившись з постановою суду першої
інстанції, подала апеляційну скаргу,
вважає, що суд при винесенні цього
судового рішення порушив норми
матеріального і процесуального права
та просить суд апеляційної інстанції
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.12.2013р.
скасувати, прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню , виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ДПІ у м. Полтаві проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Нафтогазінженерінг» по
питанню взаємовідносин з ТОВ
«Регіонстрой 25» за період з 01.07.2011 року
по 30.09.2011 року, за результатами якої
складений акт №1794/16-01-22-08-11/24832509 від
15.11.2013 року

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 44.1 ст.44, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4
ст.138 та п.139.1.9 ст. 139 Податкового Кодексу
України за період ІІ-ІІІ кв. 2011р.
встановлено завищення валових витрат
на загальну суму 121500,00 грн., в тому числі
по періодах : ІІ-ІІІ кв. 2011р. - 121500,0грн..
що в свою чергу призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
27945,0 грн. та п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201
Податкового Кодексу України занижено
податок на додану вартість всього на
суму 24300,00 грн. в т.ч. по періодах: липень
2011р.

На підставі висновків акту перевірки
ДПІ у м. Полтаві 29.11.2013 року прийнято
податкове повідомлення - рішення
№ від 29.11.2013 року, яким позивачу
збільшено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 24300,0
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 6075,0 грн.; податкове
повідомлення - рішення № від
29.11.2013 року, яким донараховано податок
на прибуток в сумі 27945,0грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
слугував акт про неможливість
проведення зустрічної звірки
контрагента позивача TOB «Регіонстрой
25» із контрагентами: TOB "Аван-Тайм" за
червень, липень 2011 року , TOB "Асторойл" за
липень 2011 року, TOB "Аван-Тайм.
Зовнішторг" за липень 2011 року»
відповідно якого свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість від 11.08.2010 року № 100297345, видане
Новомосковським ОДПІ, індивідуальний
податковий номер - 84, анульоване
17.03.2011 року через відсутність платника
податків за місцезнаходженням (довідка
від 21.12.2010 року №1136) було
зареєстрований платником ПДВ з 11.08.2010
по 17.03.2011 року. У підприємства відсутні
власні основні засоби, складські
приміщення, транспортне та торгівельне
обладнання для здійснення
господарської діяльності. За TOB
«Регіонстрой25» транспортних засобів
не зареєстровано, земельні ділянки за
«Регіонстрой25» у м.Новомосковські не
зареєстровані. Не встановлено факту
передачі товарів (послуг) від TOB
«Регіонстрой 25» до
підприємств-покупців у зв'язку з
відсутністю (не наданням для перевірки)
актів приймання-передачі товару,
довіреностей, документів, що
засвідчують транспортування,
зберігання товарів, а також інших
первинних документів. Виходячи з
вищенаведеного, TOB «Регіонстрой 25»
здійснював діяльність спрямовану на
здійснення операцій пов'язаних з
наданням податкової вигоди третіх
осіб. Таким чином, у зв'язку не
підтвердженням податкового кредиту з
ПДВ, у TOB «Регіонстрой 25» відсутні
об'єкти оподаткування податком на
додану вартість по операціях з продажу
товарів (послуг)
підприємствам-покупцям. В ході
проведення перевірки встановлено
неможливість фактичного здійснення TOB
«Регіонстрой 25» господарських
операцій через відсутність майна та
інших матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
операцій з купівлі - продажу;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
трудових ресурсів, основних фондів,
складських приміщень, транспортних
засобів

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області, суд першої
інстанції виходив з того , що
відповідачем не доведений факт
порушення позивачем п. 44.1 ст.44, п. 138.1, п.
138.2, п. 138.4 ст.138 та п.139.1.9 ст. 139
Податкового Кодексу України та п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового
Кодексу України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового
кодексу України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п.п.138.2 ст.138 Кодексу,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно 138.4. ст.138 Податкового кодексу
України Витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно п.п. 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Отже, від'ємне значення як категорія
Кодексу - це також математична
(об'єктивна) категорія; різниця між
зменшуваним (податкове зобов'язання) та
від'ємником (податковим кредитом).
Від'ємне (позитивне) значення є
результатом математичної дії
-"віднімання", и в силу дії об'єктивних
законів не може бути змінено будь-чиєю
волею.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
«Нафтогазінженерінг» зареєстроване
як юридична особа 20.06.1997 року
Виконавчим комітетом Полтавської
міської ради , перебуває на обліку у ДПІ
у м.Полтаві з 02.07.1997 року за №252 та з
20.06.1997 року є платником податку на
додану вартість.

В перевіряємий період між позивачем
(Покупець) та ТОВ "Регіонстрой 25"
(Постачальник) існували господарські
взаємовідносини щодо купівлі ТОВ
«Нафтогазінженерінг» товару
(Дисульфіт молібдена марки ДМИ -7) на
підставі договору №18 від 04.07.2011 року.

За умовами вказаного договору
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупцю продукцію
відповідно до специфікації , яка
укладається протягом дії договору і є
невід'ємною частиною, а Покупець
зобов'язується оплатити та прийняти
передане .

В підтвердження виконання угоди надано
суду податкову накладну, рахунок -
фактуру , витратну накладну, журнал
реєстрації довіреностей на отримання
товару працівниками позивача, товарно -
транспортну накладну, виписки
банківських установ щодо руху коштів
на рахунках, докази бухгалтерського
обліку товару, а саме оборотну
відомість руху ТТЦ за липень 2011 року,
бухгалтерську відомість операцій.

Як вбачається з матеріалів справи
куплений позивачем у ТОВ "Регіонстрой
25" дисульфід молібдена ДМИ - 7
використаний у господарській
діяльності для виготовлення
різьбового герметика та пасти
спеціальної з метою реалізації
покупцям по ланцюгу постачання на
підставі відповідних договорів, що
підтверджується актом списання
матеріалів на виготовлення пасти
спеціальної, рецептуру компонентного
хімічного складу на виготовлення
різьбового герметика, договори
поставки, договір купівлі - продажу, акт
приймання - передачі від 06.07.2011 року, що
підписаний покупцем без заперечень,
сертифікат якості пасти спеціальної
СКМ -50, накладні, товарно - транспортну
накладну, довіреності на отримання
товару ( пасти спеціальної та герметика
різьбового).

ТОВ «Нафтогазінженерінг» на момент
здійснення господарських операцій
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі, має свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість.

Посилання податкового органу на
скасування 17.03.2011 року свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ контрагенту
позивача, ТОВ "Регіонстрой 25", що
виключає право позивача на формування
податкового кредиту за рахунок
операцій зі вказаним суб"єктом
господарювання до уваги судом не
приймається , оскільки ТОВ "Регіонстрой
25" в той же день отримано нове свідоцтво
платника ПДВ, копія якого долучена до
матеріалів справи, яка підтверджує
статус платника ПДВ ТОВ "Регіонстрой 25"
на момент здійснення господарських
операцій .

Колегія суддів зазначає , що податкова
накладна оформлена належним чином,
крім того з актів перевірок вбачається,
що порушень при її оформленні
перевіряючими у ході проведення
перевірки не встановлено.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку , що
господарські операції позивача з ТОВ
"Регіонстрой 25" мали реальний характер,
пов'язані з господарською діяльністю
позивача, а відтак позивачем
правомірно віднесено суми податку,
сплаченого у зв'язку з придбанням
товару до податкового кредиту та
сформовано валові витрати .

Посилання податкового органу про
відсутність подорожніх листів, що
ставить під сумнів поставку купленого
товару, як на підставу для визнання
оподаткованих операцій нереальними та
фіктивними є помилковими , оскільки
вказане не дає можливості вважати, що
поставка товару фактично не
відбувалась, оскільки суду було надано
оформлену належним чином
товарно-транспортну накладну, з якої
можливо встановити який товар
перевозився, ким і куди.

Посилання відповідача на висновки акту
від податкового органу щодо перевірки
контрагенту позивача, суд не бере до
уваги, оскільки Податковий кодекс
України не ставить право платника ПДВ
на податковий кредит в залежність від
дій або бездіяльності його
контрагентів. Якщо контрагенти не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового
кодексу України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу
України платник податків, крім іншого,
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи тощо.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Однак факт порушення
контрагентом-постачальником позивача
своїх податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди -відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Податкового кодексу України свідчить
про те, що право на податковий кредит
виникає у платника податків лише після
одержання податкової накладної,
оскільки це єдиний документ первинного
бухгалтерського та податкового обліку,
що містить у собі суму ПДВ, яку можливо
відобразити в податкових деклараціях з
ПДВ.

Норми Податкового кодексу України не
пов'язують виникнення права на
податковий кредит з особливостями
оподаткування постачальників 2-го чи
іншого ланцюга.

Діючим законодавством не передбачений
і не визначений обов'язок підприємства
встановлювати ланцюг суб'єктів
підприємницької діяльності, з якими
контрагенти такого підприємства мали
договірні відносини, а також
підприємству не надано право вимагати
від його контрагентів такої
інформації.

Посилання ДПІ у м. Полтаві на
неможливість виконання ТОВ
"Регіонстрой 25" своїх договірних
зобов'язань в силу відсутності
останнього за його місцезнаходженням
не може бути беззаперечним доказом
відсутності суб"єкта господарювання за
його місцезнаходженням та доказом
неможливості виконання останнім своїх
договірних зобов'язань. Крім того,
матеріали справи не містять доказів в
підтвердження внесення відповідних
записів до ЄДР про відсутність ТОВ
"Регіонстрой 25" за його
місцезнаходженням станом на момент
проведення оподаткованих
господарських операцій.

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для формування валових витрат
і нарахування податкового кредиту , в
його діях не має порушень вимог
Податкового кодексу України,
відповідно позивачем правомірно
віднесено ці суми до валових витрат та
сформовано податковий кредит.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірність винесених
податкових повідомлень - рішень
належним чином в суді не довів , у
зв'язку з чим податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області № від 29.11.2013
року та № від 29.11.2013 року не
відповідають вимогам чинного
законодавства та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ДПІ у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.12.2013р.
по справі № 816/7006/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Макаренко Я.М. Повний текст ухвали
виготовлений 24.02.2014 р.