Справа № 826/20802/13-а
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2014 року письмове
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р.О., розглянувши
адміністративну справу
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ІНКОМСТРАХ» до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві провизнання протиправним та
скасування ППР До Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулось Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія
«ІНКОМСТРАХ» (далі - позивач) з позовом
до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві (далі -
відповідач), в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки податкового органу про
заниження доходів в результаті
укладення недійсних правочинів з
контрагентами не відповідають
дійсності та зроблені без відповідних
на те повноважень, реальність операцій
спростовується належними первинними
документами. Вважає, що податковий
орган не має права робити висновок про
недійсність правочинів, вчинених
Відповідач - Державна податкова
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві - явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового вирішення справи. Письмових
заперечень або пояснень по суті позову
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Оскільки позивач не заперечував проти
вирішення справи в порядку письмового
провадження, враховуючи, що відповідач
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового засідання в
судове засідання не прибув, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
прийшов до висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд м.
Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідачем на
підставі направлень №№ 2070/22-50-22-02/14,
2087/26-55-22-06 від 12.08.2013 та №№ 2168, 2169 від
19.08.2013, виданих Державною податковою
інспекцією у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, на підставі ст. 77 Податкового
Кодексу України, наказу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві № 395 від 29.07.2013 та
відповідно до плану-графіка проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання - проведена
документальна планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2012, за результатами якої складений
акт перевірки № 231/1-26-50-22-02-31282951 від
Відповідно до висновків акта перевірки
№ 231/1-26-50-22-02-31282951 від 30.09.2013
відповідачем, зокрема, встановлені
порушення та зроблені наступні
1. Пп. 3.3.1 Розділу 3 акта перевірки :
в результаті укладення позивачем
нікчемних, удаваних правочинів, що не
спрямовані на реальне настання
наслідків, порушено п.1 ст.203, п.1 ст.207, п.1
ст.217 ч.1,2 ст.235 Цивільного кодексу
України, ст.29 Закону України «Про
страхування»пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та занижено дохід, що
враховується при визначенні об'єкта
оподаткування у сумі 5 795 027, 0 грн., по
періодам : за І квартал 2010 року у сумі 178
962,0 грн., за І півріччя 2010 року у сумі 249
969,0 грн., за 3 квартали 2010 року у 1 981 339,0
грн., за 2010 рік у сумі 5 740 421,0 грн., та за 1
квартал 2011 року у сумі 54 606,0 грн.
2. Пп.3.3.5 Розділу 3 акта перевірки :
при проведенні перевірки правильності
визначення суми податку на прибуток
від іншої ніж страхова встановлено
заниження показників за період з 01.01.2010
по 31.12.2012 у загальній сумі 1 448 757,0 грн., у
тому числі за І квартал 2010 року у сумі 44
741,0 грн., І півріччя 2010 року сумі 62 492,0
грн., З квартали 2010 року у сумі 495 335,0
грн., 2010 рік у сумі 1 435 105,0 грн., 1 квартал
2011 року у сумі 13 652,0 грн.
До зазначених висновків відповідач
дійшов лише на підставі актів
документальної планової виїзної
перевірки ПАТ «Страхова компанія
«Прогрес-Фонд» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 по
31.12.2010 № 445/2250/30303336 від 19.07.2013,
документальної планової виїзної
перевірки ТДВ «СК «Рада» (ТДВ «СК
«Відродження України») з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 до 31.12.2012 № 28/22-4/30779308 від
19.07.2013, документальної позапланової
виїзної перевірки ТОВ «Страхова
компанія «Сяйво» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 по
31.12.2010 , без дослідження первинних
документів, наданих позивачем на
вимогу податкового органу.
На підставі висновків акта перевірки №
231/1-26-50-22-02-31282951 від 30.09.2013, 18.10.2013
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № НОМЕР_1, згідно
з яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на прибуток страхових
організацій" у розмірі 1 448 757,0 грн., та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 358 778,0 грн. у зв'язку із
порушенням пп.4.1.6 п.4.1 ст.4 Закону
України «Про оподаткування приватних
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку про
помилковість висновків відповідача та
обґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.
Щодо висновків податкового органу про
нікчемність правочинів позивача з
контрагентами, внаслідок чого завищено
податок на прибуток від страхової
діяльності, суд зазначає наступне.
Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закон
№ 334/94 передбачено, що дохід від
страхової діяльності юридичних
осіб-резидентів не підлягає
оподаткуванню за ставкою, встановленою
у пункті 10.1 статті 10 Закон № 334/94, та
оподатковується: за ставкою 0 відсотків
- при отриманні доходу внаслідок
виконання договорів з довгострокового
страхування життя та пенсійного
страхування у межах недержавного
пенсійного забезпечення у разі
виконання вимог до таких договорів,
визначених пунктом 1.37 та пунктом 1.42
статті 1 Закон № 334/94; за ставкою 3
відсотки - при отриманні доходу
внаслідок виконання договорів з інших
За змістом наведеної норми умовою
зменшення оподатковуваного доходу
страховика є сплата ним страхових
платежів за договорами
В свою чергу, здійснення розрахунків за
договорами перестрахування є
підставою для зменшення
оподатковуваного доходу страховика
відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2
статті 7 Закон № 334/94.
Відповідно до ст. 987 Цивільного кодексу
України за договором перестрахування
страховик, який уклав договір
страхування, страхує в іншого
страховика (перестраховика) ризик
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником. Страховик, який
уклав договір перестрахування,
залишається відповідальним перед
страхувальником у повному обсязі
відповідно до договору страхування.
Стаття 12 Закону України «Про
страхування» визначає перестрахування
як страхування одним страховиком
(цедентом, перестрахувальником) на
визначених договором умовах ризику
виконання частини своїх обов'язків
перед страхувальником у іншого
страховика (перестраховика) резидента
або нерезидента, який має статус
страховика або перестраховика, згідно
з законодавством країни, в якій він
За результатами проведеної перевірки
контролюючим органом було встановлено,
що у період з 01.01.2010 по 31.12.2012 на підставі
генерального договору про співпрацю в
галузі факультативного
перестрахування позивач передав за
договорами перестрахування: ПАТ
«Прогрес-Фонд» №021/156 від 09.12.2009, №022/156
від 29.12.2009, №023/156 від 10.02.2010, №024/156 від
13.05.2010, №025/156 від 16.07.2010, №026/156 від 27.05.2011,
№027/156 від 18.10.2011, №028/156 від 16.12.2011, №029/156
від 26.12.2011; ТДВ «Страховик» №007/157 від
01.06.2010, №008/157 від 01.06.2010; ТДВ «СПК
«Впевненість-Безпека» №061/148 від 01.09.2010,
№062/148 від 01.09.2010, №063/148 від 01.09.2010; ТДВ
«СК «Рада» (ТДВ «СК «Відродження
України») №005/160 від 20.10.2010, №006/160 від
20.10.2010, №007/160 від 17.02.2011, №№008/160 від
10.03.2011, № 010/160 від 25.03.2011, №011/160 від 25.03.2011,
№009/160 від 25.03.2011, №012/160 від 20.02.2012, №013/160
від 01.03.2012, №014 від 05.05.2012, №015/160 від
08.06.2012, №016/160 від 01.11.2012, №017/160 від 06.11.2012,
№018/160 від 19.12.2012 отримані страхові
платежі на загальну суму 5 795 027,0 грн., у
тому числі по періодам : за І квартал 2010
року у сумі 178 962,2 грн., за І півріччя 2010
року в сумі 249969,0 грн., за 9 квартали 2010
року в сумі 1 981 339,0 грн., за 2010 рік у сумі 5
740 421,0 грн., та за І квартал 2011 року у сумі
Вказані господарські операції
підтверджуються належним чином
складеними договорами, які були
оглянуті судом, а факт перерахування
перестраховикам страхових платежів
підтверджується виписками банку, які
були надані податковому органу під час
проведення перевірки.
Зазначені докази підтверджують
фактичне здійснення господарських
операцій позивача за договорами
перестрахування та спростовують
доводи податкового органу щодо
відсутності їх реального здійснення.
В той же час, як зазначалося вище,
частина ковер нотів укладених між
позивачем та вказаними
компаніями-перестраховиками визнана
такими, що не відповідають
законодавству та є недійсними, а саме :
ковер ноти, укладені між Позивачем та
ПАТ «Прогрес-Фонд» :№021/156 від 09.12.2009,
№022/156 від 29.12.2009, №023/156 від 10.02.2010, №024/156
від 13.05.2010, №025/156 від 16.07.2010 (стор. 21-22
ковер ноти, укладені між Позивачем та
ТДВ «Страховик» : №007/157 від 01.06.2010, №008/157
ковер ноти, укладені між Позивачем та
ТДВ «СПК «Впевненість- Безпека» : №061/148
від 01.09.2010, №062/148 від 01.09.2010, №063/148 від
ковер ноти, укладені між Позивачем та
ТДВ «СК «Рада» (ТДВ «СК «Відродження
України» : №005/160 від 20.10.2010, №006/160 від
20.10.2010, №007/160 від 17.02.2011, №№008/160 від
10.03.2011, №010/160 від 25.03.2011, №011/160 від 25.03.2011.
А інша частина ковер нотів, укладених з
вказаними компаніями -
перестраховиками визнана такими, що
відповідають законодавству та є
Таким чином відповідач дійшов
висновку, що абсолютно ідентичні
договори перестрахування (ковер-ноти) з
компаніями-перестраховиками в одному
випадку віднесені до дійсних, в і
іншому випадку до не дійсних, виходячи
тільки з того, що в різні періоди 2010 -2012
років діяли різні норми законодавства
щодо системи оподаткування страхових
компаній, зокрема, оподаткування
страхової діяльності.
Як зазначалося вище, у 2010 році та І
кварталі 2011 року оподаткування
страхової діяльності здійснювалося за
ставкою 3% - при отриманні доходу
внаслідок виконання договорів з інших
Для цілей оподаткування страхової
діяльності під оподатковуваним
доходом слід розуміти суму страхових
платежів, страхових внесків, страхових
премій, одержаних (нарахованих)
страховиками-резидентами протягом
звітного періоду за договорами
страхування і перестрахування ризиків
на території України або за її межами,
зменшених на суму страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій),
сплачених страховиком за договорами
перестрахування з резидентом.
З 01.04.2011 та протягом 2012 року
оподаткування страхової діяльності
здійснювалося на підставі пп.8
підрозділу 4 розділу ХХ Перехідні
положення Податкового кодексу України
за результатами діяльності до 31 грудня
2012 року страховики, які отримують
доходи від провадження страхової
діяльності, крім діяльності з
виконання договорів довгострокового
страхування життя та пенсійного
страхування у межах недержавного
пенсійного забезпечення відповідно до
Закону України "Про недержавне
пенсійне забезпечення", а також від
діяльності, що не пов'язана із
страхуванням, обчислюють та сплачують
податок на прибуток таким чином:
протягом звітного податкового року
страховики щокварталу сплачують
податок за ставкою 3 відсотки суми
страхових платежів, страхових внесків,
страхових премій, отриманих
(нарахованих) страховиками -
резидентами протягом звітного періоду
за договорами страхування,
співстрахування та перестрахування
ризиків на території України або за її
межами (тобто, без зменшення страхових
платежів, що оподатковуються на суму
сплачених страховиком платежів за
договорами перестрахування з
Крім цього, суд критично оцінює
посилання відповідача щодо передання
перестрахувальникам коштів іншим
страховим компаніям, які задіяні у
схемі мінімізації податкових
зобов'язань, як підставу для
притягнення позивача до
відповідальності за порушення
податкового законодавства у зв'язку з
тим, що позивач не може нести
відповідальності за дії контрагентів
тих страхових компаній, з якими ним
було укладено договори
перестрахування. Адже відносини між
учасниками наступних ланцюгів
постачань послуг не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між останнім у
ланцюгу постачань платником податків
та його безпосереднім контрагентом.
Крім цього, необхідно зазначити, що і
практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" є джерелом права,
свідчить про те, якщо державні органи
мають інформацію про зловживання в
системі оподаткування конкретною
компанією, вони повинні застосовувати
відповідні заходи саме до цього
суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського суду з прав
людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав
Судом також враховано правову позицію,
викладену в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 2 червня 2011 р. № 742/11/13-11 згідно з якою
з метою встановлення факту здійснення
господарської операції оцінці
підлягають відносини безпосередньо
між учасниками тієї операції, на
підставі якої сформовані дані
податкового обліку, а також, якщо
віднесення сум до складу податкового
кредиту відбувається на підставі
належним чином оформлених
розрахункових, платіжних та інших
документів, обов'язковість ведення
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, дії платника
податку є правомірними.
Разом з тим, відповідачем під час
розгляду не надано будь-яких доказів та
не зазначено будь-яких обставин, які б
ставили під сумнів фактичне здійснення
господарських операцій позивача та
правосуб'єктність їх учасників.
Що стосується посилання відповідача на
недійсність, удаваність правочинів,
укладених між позивачем та його
контрагентами-страховими компаніями,
суд приходить до висновку, що зміст
зазначених правочинів не суперечить
актам цивільного законодавства; а
відповідач не надав доказів, які б
підтверджували, що зміст угод не
відповідає дійсним намірам сторін щодо
набуття цивільних прав і обов'язків чи
свідчить про намір сторін ухилитися
від оподаткування доходів, отриманих
внаслідок виконання договорів або
приховування дійсного об'єкту
оподаткування, зменшення бази
оподаткування, створення штучних
підстав для незаконного відшкодування
сум сплачених податків за рахунок
коштів бюджету, отримання незаконних
пільг з оподаткування тощо. Наявні у
справі та оглянуті судом документи не
містять жодних доказів наявності між
позивачем та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
Окрім цього, з 01.01.2011 набули чинності
зміни, внесені до Цивільного кодексу
України, зокрема, було викладено
частину першу статті 203 у новій
редакції та доповнено статтю 228
частиною третьою. На підставі ч. 3 ст. 228
Цивільного кодексу України доводити
недійсність правочинів (господарських
зобов'язань) органи державної
податкової служби зобов'язані виключно
у судовому порядку.
Отже, визначенню правочину як такого,
що спрямований на порушення існуючого
в державі суспільного ладу або
моральних засад, повинен передувати
або вирок суду про притягнення
учасника (учасників) такого правочину
до кримінальної відповідальності, який
би набрав законної сили, або рішення
суду про визнання правочину недійсним.
Окрім того, жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях. Вказані висновки
підтверджуються і ст. 20 ПКУ, відповідно
до якої органам державної податкової
служби України не надано повноважень
щодо визнання тих чи інших угод
(правочинів) недійсними та/або
нікчемними Інший підхід потенційно
надасть можливість посадовим особам
державних органів на власний розсуд
оголошувати будь-який правочин
недійсним (нікчемним) без звернення до
суду, що не є правильним виходячи з
загальних засад судочинства. Статтею 203
Цивільного кодексу України визначено
загальні умови, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
Статтею 204 Цивільного кодексу України
передбачена презумпція правомірності
правочину, відповідно до якої правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена саме законом, а не актами
перевірки, які б факти в цьому акті не
були відображені. Вказані ж в акті
перевірки висновки є суто суб'єктивною
думкою державного податкового
ревізора-інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку. Спеціальним
законом, що регулює цивільно-правові
відносини зі страхування, Законом
України "Про страхування" № 85/96-ВР від
07.03.1996, ч. 3 ст. 29, визначено, що договір
страхування (перестрахування)
визнається недійним виключно у
судовому порядку. Названа норма
спеціального закону повністю
відповідає положенням Цивільного
Зазначаючи в акті перевірки, що
«договори страхування містять
недостовірні відомості, тобто
оформлені з порушенням вимог чинного
законодавства, та є недійсним та
удаваним» відповідач не аналізує умови
жодного укладеного позивачем договору
страхування та перестрахування, а
також не наводить жодного рішення
компетентного суду на підтвердження
свого висновку про «порушення вимог
чинного законодавства» або визнання
відповідних договорів недійсними.
Слід зазначити, що згідно частини 3
статті 215 Цивільного кодексу України,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, такий правочин
може бути визнаний недійсним тільки
судом. Згідно частини 1 статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного
Разом з тим, згідно з положеннями
частини 3 статті 228 Цивільного кодексу
України у разі недодержання вимоги
щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам такий правочин може
бути визнаний недійсним. Оскільки
правочин, який суперечить інтересам
держави і суспільства, є за визначенням
Цивільного кодексу України
оспорюваним, факт його укладення
сторонами з таким наміром повинен бути
встановлений виключно судом.
В матеріалах справи відсутні докази на
предмет визнання недійсними в
установленому порядку укладених
позивачем договорів та порушення
законодавства України.
Стосовно заниження задекларованих
позивачем доходів за рахунок не
включення сум безповоротної
фінансової допомоги у загальній сумі 5
795 027,0 грн., в результаті чого занижено
податок на прибуток від діяльності
іншої ніж страхова в сумі 1 448 757,0 грн.,
суд зазначає наступне.
В розділі 4 «Висновки» акта перевірки
встановлено порушення позивачем п.п.4.1.6
п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено скоригований
валовий дохід, в результаті чого
занижено податок на прибуток від іншої
ніж страхова у загальній сумі 1 448 757,0
грн., у тому числі за І квартал 2010 року у
сумі 44 741,0 грн., І півріччя 2010 року в сумі
62 492,0 грн., з квартали 2010 року в сумі 495
335,0 грн., 2010 рік у сумі 1 435 105,0 грн., І
квартал 2011 року у сумі 13 652,0 грн.
Таких висновків податковий орган
дійшов у зв'язку з тим, що якщо
позивачем фактично не мало можливості
здійснювати захист майнових інтересів
фізичних осіб та юридичних
осіб-страхувальників, то можливо
вважати, що документи з назвою договори
про співпрацю в галузі факультативного
перестрахування (ретроцесії) фактично
по своїй суті не могли бути виконанні,
тобто оформлені з порушенням вимог
чинного законодавства.
Проте, на думку суду, висновок
податкового органу про заниження
позивачем доходів у зв'язку з не
включенням до їх складу суми
безповоротної фінансової допомоги не
відповідає обставинам справи та не
ґрунтується на матеріальному законі з
Відповідно до п. 1.21 ст. 1 Закону України
"Про оприбуткування прибутку
підприємств" доходи з джерелом їх
походження з України - будь-які доходи,
отримані резидентами або
нерезидентами від будь-яких видів їх
діяльності на території України,
включаючи проценти, дивіденди, роялті
та будь-які інші види пасивних доходів,
сплачених резидентами України, доходи
від надання резидентам або
нерезидентам в оренду (користування)
майна, розташованого в Україні,
включаючи рухомий склад транспорту,
приписаного до портів, розташованих в
Україні, доходи від продажу нерухомого
майна, розташованого в Україні, доходи,
отримані у вигляді внесків та премій на
страхування і перестрахування ризиків
на території України, а також доходи
страховиків-резидентів від
страхувальників-резидентів за межами
України, інші доходи від господарської
діяльності на митній території України
або на територіях, що перебувають під
контролем митних служб України (у зонах
митного контролю, на спеціалізованих
ліцензійних митних складах тощо).
Поняття безповоротної фінансової
допомоги визначено підпунктом 1.22.1
пункту 1.22 статті 1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
згідно якої безповоротною фінансовою
допомогою є сума коштів, передана
платнику податку згідно з договорами
дарування, іншими подібними
договорами, які не передбачають
відповідної компенсації чи повернення
таких коштів (за винятком бюджетних
дотацій і субсидій), або без укладання
таких угод; сума безнадійної
заборгованості, відшкодована
кредитору позичальником після її
списання, якщо така безнадійна
заборгованість була попередньо
включена до складу валових витрат
кредитора; сума заборгованості
платника податку перед іншою юридичною
чи фізичною особою, що залишилася
нестягнутою після закінчення строку
позовної давності; основна сума
кредиту або депозиту, наданих платнику
податку без встановлення строків
повернення такої основної суми, за
винятком кредитів, наданих під
безстрокові облігації, та депозитів до
запитання у банківських установах, а
також сума процентів, нарахованих на
таку основну суму, але не сплачених
(списаних); сума процентів, умовно
нарахованих на суму поворотної
фінансової допомоги, що залишається
неповерненою на кінець звітного
періоду, у розмірі облікової ставки
Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.
З аналізу зазначеної норми вбачається,
що законодавцем чітко встановлений
перелік підстав для визначення поняття
безповоротної фінансової допомоги.
В той же час, як свідчать матеріали
справи та дані бухгалтерського обліку
позивача, які були досліджені як
податковим органом під час проведення
перевірки так і судом, будь-які
операції позивача за період з 01.01.2010 по
31.12.2012 не підпадають під визначення
безповоротної фінансової допомоги, як
то визначено п.п.1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
За встановлених обставин суд вважає, що
в ході судового розгляду не доведено
порушення позивачем п.п.4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", а відтак
висновок податкового органу про
заниження позивачем доходів за рахунок
не включення сум безповоротної
фінансової допомоги в загальній сумі 5
795 027,0 грн. та висновок про заниження
податку на прибуток від діяльності
іншої, ніж страхова у сумі 1 448 757,0 грн. є
Таким чином, суд приходить до висновку,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення № 000532202 від 18.10.2013
року є таким, що не ґрунтується на
положеннях чинного законодавства, а
висновки відповідача про нікчемність
правочинів укладених між позивачем та
його контрагентами, викладені в акті
перевірки від 30.09.2013 № 231/1-26-50-22-02-31282951 є
протиправними і такими, що суперечить
вимогам діючого законодавства та
обставинам справи, зроблені без
належних на те законних підстав.
За загальним правилом, що випливає з
принципу змагальності, кожна сторона
повинна подати докази на підтвердження
обставин, на які вона посилається, або
на спростування обставин, про які
стверджує інша сторона.
В силу положень частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
На виконання цих вимог відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду жодних доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
довів правомірності свого рішення.
З огляду на зазначене та беручи до
уваги докази, наявні у матеріалах
справи у їх сукупності, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.
На підставі викладеного, керуючись
статтями 69-71, 94, 159-163, 167, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -
Адміністративний позов приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ІНКОМСТРАХ» задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Р.О. Арсірій