Справа № 2а-15493/10/2670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/11626/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Борисенко І.В.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого
2011 року

у справі № 2а-15493/10/2670

за позовом Приватного підприємства
«Промтехсервіс»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Промтехсервіс» (позивач) звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
(відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення №
10 від 20 вересня 2010 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
грудня 2010 року в задоволенні
позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано недоведеністю ПП
«Промтехсервіс» реального характеру
проведених господарських операцій.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого
2011 року апеляційну скаргу ПП
«Промтехсервіс» задоволено, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02 грудня 2010 року
скасовано. Прийнято нове рішення, яким
позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права ставиться питання
про скасування постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 лютого 2011 року та залишення в силі
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02 грудня 2010
року.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, хоча були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до пункту 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну невиїзну перевірку ПП
«Промтехсервіс» в частині дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість при
взаємовідносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Новатек
ЛТД», Приватним підприємством
«Торговий Дом «Континент», Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Компанія-Прогрес», Товариством з
обмеженою відповідальністю «Енергія
Лімітед», Товариством з обмеженою
відповідальністю «Аквамарин-ЛТД»,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Комунікаційна Група
«Іскра» за квітень, травень, червень 2010
року, за результатами якої складено акт
№ 2298/23-04/36858552від
03 вересня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № 10 від 20
вересня 2010 року, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1 421
828,00 грн. (1 031 023,00 грн. - основний платіж,
390 805,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.2.3 пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту
7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу ТОВ
«Новатек ЛТД», ПП «ТД «Континент», ТОВ
«Компанія-Прогрес», ТОВ
«Енергія Лімітед», ТОВ «Аквамарин-ЛТД»,
ТОВ «Комунікаційна Група «Іскра», з
підстав невідповідності сум
нарахованого податкового кредиту
сумам податкових зобов'язань
контрагентів.

Зазначений висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на неподання
вказаними суб'єктами господарювання до
органів державної податкової служби за
місцем реєстрації податкових
декларацій з податку на додану
вартість за відповідні звітні періоди.

Задовольняючи позовні вимоги повністю,
суд апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, фактичне здійснення
господарських операцій з придбання
позивачем у контрагентів
товарно-матеріальних цінностей
засвідчується долученими ПП
«Промтехсервіс» до матеріалів справи
належним чином складеними видатковими
та податковими накладними,
рахунками-фактурами, довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, а податковим органом, в свою
чергу, будь-яких доказів на
підтвердження безтоварного
(фіктивного) характеру проведених
операцій не надано.

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від інших
осіб, зокрема, від фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету, а
відтак, якщо останні не виконали своїх
зобов'язань щодо сплати податку або
мінімізували свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цих осіб. Проте,
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарських операцій та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 10
серпня 2005 року № 327 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Порядок), за
результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Порядку
передбачено, що не допускається
відображення в акті перевірки
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта господарювання
(наприклад, «приховування об'єкта
оподаткування», «розкрадання»,
«привласнення», «описка» тощо).

Однак, в розглядуваній ситуації
під час проведення документальної
перевірки відповідачем не
досліджувались первинні документи, які
стали підставою для формування ПП
«Промтехсервіс» даних податкового
обліку, а всі висновки щодо порушення
позивачем податкової дисципліни,
викладені в акті, ґрунтуються виключно
на даних бази «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні Державної податкової
адміністрації України», які, в свою
чергу, не можуть бути беззаперечним
підтвердженням порушення позивачем
вимог Закону № 168/97-ВР.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року такою, що прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до її
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.
Києва залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 лютого 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Борисенко І.В.

Карась О.В.