Справа № 1309/9238/12
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Справа № 10997/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Кушнерика М.П.,

суддів -
Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Залізничному районі м.Львова
на постанову Залізничного районного
суду м.Львова від 14 червня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату недоплаченої щомісячної
надбавки до пенсії як реабілітованій,-

в с
т а н о в и л а:

02.11.2012 року позивач звернулася в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова, в якому
просила провести перерахунок та
виплату до пенсії, як особі, яка
необґрунтовано зазнала політичних
репресій і згодом була реабілітована, в
розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком
відповідно до п. «г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2012р..

Ухвалою суду від 14.06.2013р. позов в
частині вимог за період з 01.01.2012р. по
02.05.2012р. залишено без розгляду,
відповідно до ст.99, 100 КАС України.

Постановою Залізничного районного
суду м.Львова від 14 червня 2013 року позов
задоволено. Відповідно до резолютивної
частини рішення суду: Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова
встановити до пенсії позивачу з 02
травня 2012 року підвищення як
реабілітованому громадянину у розмірі
25 % мінімальної пенсії за віком
відповідно до п.«г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», виходячи
з мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Стягнуто з
управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова в користь
позивача розмір невиплаченої суми
підвищення як реабілітованому
громадянину у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком відповідно до п.«г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», виходячи з мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 02 травня 2012 року.
Відповідно до повного тексту цього ж
рішення суду: Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова провести
перерахунок та виплатити позивачу
підвищення до пенсії відповідно до
п.«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у розмірі 25 % мінімальної
пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 02 травня 2012 року, з
врахуванням фактично отриманих ним сум
підвищення. Повернути позивачці 32,19грн.
судового збору за рахунок коштів
державного бюджету України. (а.с.25-29)
Крім того, наявні розбіжності в імені
позивачки, як у вступній та
резолютивній частині оскаржуваного
рішення так і в повному тексті.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказує на те, що
відповідно до пп.2 п.4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року №654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян»
встановлено, що з 01 вересня 2008 року
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані та членам їх сімей, яких
було примусово переселено, до пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачують замість пенсії,
проводиться підвищення і відповідно
така надбавка виплачується і позивачу
в розмірі 43,52 грн. Апелянт також
зазначає, що посилання позивача на те,
що визначення розміру мінімальної
пенсії за віком проводиться виходячи з
рівня прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність,
суперечить нормі ч.3 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування», де вказано, що такий
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з вищевказаним
законом.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задоволити частково, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова та
отримує підвищення до пенсії у розмірі
43,52 грн. відповідно до пп. 2 п. 4 Постанови
Кабінету Міністрів України від 16 липня
2008 року №654 «Про підвищення рівня
пенсійного забезпечення громадян».

Довідкою Управління внутрішніх справ
Львівської області №4/4-362 від 21 червня
1993 року підтверджується, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з родиною з
політичних мотивів в 1941 році була
виселена на спецпоселення в
Красноярський край.

Відповідно до п.«г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
призначені пенсії підвищуються
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії - на 50
відсотків, а членам їх сімей, яких було
примусово переселено, - на 25 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Отже, підвищення до пенсії в розмірі 43,52
грн., яке щомісячно виплачується
відповідачем позивачу як члену сім'ї
репресованої і згодом реабілітованої
особи і яку було примусово переселено,
виплачується у розмірі меншому, ніж
передбачено законом.

З урахуванням наведеного та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
вважає, що при визначенні розміру
підвищення до пенсії позивачу, як
особі, що є членом сім'ї політично
репресованого і реабілітованого і яку
було примусово переселено,
застосуванню підлягає п.«г» ст.77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
не Постанови Кабінету Міністрів
України від 16 липня 2008 року №654 «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян», яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Доводи апелянта про те, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» застосовується виключно
для визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок) є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено п.«г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування зазначеного
підвищення до пенсії, як на причину
невиконання покладених на державу
зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

З огляду на положення ст.ст.21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

З огляду на вищевикладене та порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
постанова суду підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про
задоволення заявленого позову з
вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ст.202, 205, 207, 254 КАС України, колегія
суддів,-

п о
с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова -
задоволити частково.

Постанову Залізничного районного суду
м.Львова від 14 червня 2013 року у справі
№1309/9238/12 - скасувати та прийняти нову,
якою позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Львова щодо не
нарахування та невиплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 25 %
мінімальної пенсії за віком як особі,
що була реабілітована, починаючи з 02
травня 2012 року у відповідності до п.«г»
ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з врахуванням ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Залізничному районі
м.Львова здійснювати ОСОБА_1
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 25 % мінімальної пенсії
за віком як особі, що була
реабілітована, починаючи з 02 травня 2012
року у відповідності до п.«г» ст.77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з врахуванням ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та виплачених сум.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя
М.П.Кушнерик

Судді
О.І.Мікула

А.Р.Курилець