Справа № 22596/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2010 р. справа № 2а-114/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Дадим Ю.М.
Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України у
Якимівському районі Запорізької
області

на постанову Якимівського районного
суду Запорізької області від 01 червня
2009 року у справі № 2а-114/2009 за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Якимівському районі
Запорізької області про стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги «Дітям війни»,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
пенсійного фонду України у
Якимівському районі Запорізької
області в якому просив:

поновити строк звернення до суду за
захистом порушених прав, свобод та
інтересів;

визнати відмову відповідача в
нарахуванні виплати позивачу
щомісячної державної соціальної
допомоги в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком протиправною;

зобов'язати нарахувати позивачу
щомісячну державну соціальну допомогу
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком та стягнути з відповідача на
користь відповідача невиплачену
щомісячну державну соціальну допомогу
за 2006-2008 роки в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком;

стягнути з відповідача на користь
позивача витрати на сплату судового
збору в сумі 3 грн.40 коп.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що позивач має статус
«дитини війни», тому користується
всіма правами та пільгами,
передбаченими Законом України «Про
соціальний захист дітей війни»для цієї
категорії осіб, і на підставі ст.6
зазначеного Закону має право на
щомісячну доплату до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком. При
вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивача
відповідач керувався положеннями
нормативних актів, що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Якимівського районного
суду Запорізької області від 01 червня
2009 року адміністративний позов
задоволено частково, а саме визнано
відмову відповідача у здійсненні
перерахунку і виплаті позивачу
підвищення до пенсії, відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»за період з 09 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та за період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком -неправомірною; зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити позивачу підвищення пенсії,
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»за період з 09 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та за період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком з урахуванням різниці, яка
була виплачена у цей період. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України у
Якимівському районі Запорізької
області звернулося з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити рішення, яким
відмовити позивачу у задоволені позову
в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина,
її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до
абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.4).

Згідно статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
дітям війни, пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дія ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»була призупинена
п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного суду України
№ 6-рп від 09 липня 2007 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»щодо призупинення
дії положення ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»визнані
неконституційними.

Відповідно до ст..152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно зі ст..22 Закону України «Про
Конституційний суд України»рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами.

Таким чином, приймаючи до уваги той
факт, що ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»про
зупинення дії ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»на 2007
рік втратила чинність з 09.07.2007 року,
відповідач повинен був здійснити
перерахунок та виплатити щомісячне
підвищення до пенсії позивачу
відповідно до чинного законодавства,
починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року включно.

Управління Пенсійного фонду України в
Якимівському районі Запорізької
області будь-яких дій, пов'язаних з
перерахунком та виплати позивачу
підвищення до пенсії відповідно до
положень ст. 6 Закону «Про соціальний
захист дітей війни»з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року не здійснювало.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Якимівському районі Запорізької
області здійснити відповідний
перерахунок підвищення до пенсії
позивачу у розмірі, передбаченому ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»за період з 09 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність у позивача права на
перерахунок підвищення до його пенсії
як «дитині війни»з 22 травня 2008 року,
оскільки Рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп/08 від 22 травня 2008
року положення п.п.2 п.14 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
яким було внесено зміни до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та встановлено з 01 січня 2008 року
інший порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність.

Отже, Управління Пенсійного фонду
України у Якимівському районі
Запорізької області повинно було
провести відповідний перерахунок
підвищення до пенсії позивачу згідно
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 22 травня 2008 року, та
сплатити на його користь
заборгованість з цих виплат.

Управління Пенсійного фонду України у
Якимівському районі Запорізької
області будь-яких дій, пов'язаних з
перерахунком та виплати позивачу
підвищення до пенсії відповідно до
положень ст. 6 Закону «Про соціальний
захист дітей війни» з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року не здійснювало.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України у
Якимівському районі Запорізької
області провести перерахунок та
виплатити позивачу недоотримані суми
щомісячного підвищення до пенсії,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суди
обґрунтовано до уваги не взяли,
оскільки питання фінансування цих
видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для
виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог і
судами першої інстанції не
розглядалися.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

Між тим, задовольняючи позовні вимоги
за 2007 рік та вирішуючи питання щодо
поновлення процесуального строку для
звернення до суду з позовом суд першої
інстанції виходив з того, що
встановлений ст..99 КАС України строк, не
застосовується до спірних
правовідносин. Такі висновки суд
першої інстанції обґрунтував
посиланням на ч.2 ст.87 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч.2 ст..87 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»суми
пенсії, не одержані своєчасно з вини
органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Однак, при вирішенні вказаного
питання суд першої інстанції не
врахував, що згідно п.16 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечать цьому закону.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Таким чином, строк давності звернення
до суду не застосовується лише до вимог
щодо нарахованих пенсій. В спірних
правовідносинах підвищення до пенсії
не було нараховане пенсійним органом, а
відтак висновки суду першої інстанції
щодо не застосування вимог ст..99 КАС
України є помилковими.

Відповідно до ст..99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що про факт
порушення його прав йому стало відомо
лише після висвітлення таких фактів у
засобах масової інформації.

Колегія суддів вважає, що наведені
причини пропуску процесуального
строку можливо визнати поважним і
підставою для цього є: похилий вік
позивача, неодноразовість внесення
законодавцем змін до ст.6 Закону № 2195-IV
від 18.11.2004 р., якими призупинялася дія
цієї норми та змінювався розмір
підвищення до пенсії, що у своїй
сукупності заважало позивачці
розумітися в нормах Законів, періоду їх
дії, умов та порядку застосування
строку позовної давнини, а також
початку і закінчення процесуальних
строків звернення до суду до часу поки
в засобах масової інформації не стали
масово обговорюватися питання про
порушення прав «дітей війни»,
неповідомлення УПФУ пенсіонерів про
внесення змін в законодавстві, вжиті
позивачем заходи щодо досудового
врегулювання спору, а саме звернення до
відповідача з заявою про виплату
підвищення до пенсії, на яку
відповідачем надано листа від 05.01.2009
року про фактичну відмову у здійсненні
такого перерахунку (а.с.5).

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи та ухвалив
законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206
КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну Управління Пенсійного
фонду України в Якимівському районі
Запорізької області залишити без
задоволення, а постанову Якимівського
районного суду Запорізької області від
01 червня 2009 року у справі № 2а-114/2009 - без
змін.

Рішення суду набирає законної сили з
дня його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання чинності.

Головуючий:

Я.В.Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

М.А. Руденко