Справа № 812/1011/14
Суддя: Р.С. Твердохліб
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1011/14

Луганський окружний адміністративний
суд

у складі головуючого судді
Твердохліба Р.С.,

за участю

секретаря судового засідання
Андріасяна Е.А.,

та

представників сторін:

від позивача - не
прибув,

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
адміністративним позовом Ленінської
об'єднаної державної податкової
інспекції у м. Луганську
Головного управління Міністерства
доходів та зборів у Луганській області
до дочірнього підприємства
«Луганськоблтурист» приватного
акціонерного товариства «Укрпрофтур»
про стягнення заборгованості з
рахунків у банках, обслуговуючих
платника податків з орендної плати за
землю у розмірі 49667,02 грн., з податку на
додану вартість у розмірі 80246,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Ленінської об'єднаної державної
податкової інспекції у м. Луганську
Головного управління Міністерства
доходів та зборів у Луганській області
до дочірнього підприємства
«Луганськоблтурист» приватного
акціонерного товариства «Укрпрофтур»
про стягнення заборгованості з
рахунків у банках, обслуговуючих
платника податків з орендної плати за
землю у розмірі 49667,02 грн., з податку на
додану вартість у розмірі 80246,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ДП «Луганськоблтурист»
ПрАТ «Укрпрофтур» є платником податків
і зборів та перебуває на обліку в
Ленінській ОДПІ м. Луганська Головного
управління Міндоходів у Луганській
області.

Станом на січень 2014 року у зв'язку з
несплатою самостійно визначних
податкових зобов'язань, за
відповідачем утворилась
заборгованість з орендної плати на
землю у розмірі 49667,02 грн., з податку на
додану вартість у розмірі 80246,00 грн.

На виконання положень Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
Ленінською ОДПІ у Луганську Головного
управління Міндоходів у Луганській
області відповідачу надіслано першу
податкову вимогу від 12 травня 2009 року №
1/1512 та другу податкову вимогу від
22 липня 2009 року № 2/2149.

Згідно п.95.3 ст.95 Податкового кодексу
України стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просить суд стягнути з відповідача з
рахунків у банках, обслуговуючих
платника податків податковий борг з
орендної плати за землю у розмірі 49667,02
грн., з податку на додану вартість у
розмірі 80246,00 грн.

Сторони у судове засідання не прибули,
про дату, час та місце судового
розгляду повідомлялись належним чином,
надали заяви про розгляд справи без їх
участі (а.с. 42, 44).

З огляду на положення статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ухвалив розглядати
адміністративну справу за відсутності
належним чином повідомлених сторін.

Відповідно до ч.6 ст.71 КАС України суд
вирішує справу на основі наявних в
матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають задоволенню, з
таких підстав.

Стаття 67 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулює
Податковий кодекс України.

Статтею 14 Податкового кодексу України
наведено перелік основних понять, які
використовуються у Податковому
кодексі України, зокрема:

- грошове зобов'язання платника
податків - сума коштів, яку платник
податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності
(п.п.14.1.39 п.14.1);

- податкове зобов'язання - сума коштів,
яку платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк) (п.п.14.1.156 п.14.1);

- штрафна санкція (фінансова санкція,
штраф) - плата у вигляді фіксованої суми
та/або відсотків, що справляється з
платника податків у зв'язку з
порушенням ним вимог податкового
законодавства та іншого законодавства,
контроль за дотриманням яких покладено
на контролюючі органи, а також штрафні
санкції за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності
(п.п.14.1.265 п.14.1);

- пеня - сума коштів у вигляді відсотків,
нарахованих на суми грошових
зобов'язань, не сплачених у встановлені
законодавством строки (п.п.14.1.162 п.14.1);

- податковий борг - сума грошового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
санкцій за їх наявності), самостійно
узгодженого платником податків або
узгодженого в порядку оскарження, але
не сплаченого у встановлений цим
Кодексом строк, а також пеня,
нарахована на суму такого грошового
зобов'язання (п.п.14.1.175 п.14.1).

Згідно із ст.16 Податкового кодексу
України платник податків зобов'язаний:
вести в установленому порядку облік
доходів і витрат, складати звітність,
що стосується обчислення і сплати
податків та зборів (п.п.16.1.2 п.16.1);
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів (п.п.16.1.3 п.16.1); сплачувати податки
та збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи (п.п.16.1.4 п.16.1).

Згідно із пунктом 54.1 статті 54
Податкового кодексу України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом.

У відповідності із пунктом 49.18 статті 49
Податкового кодексу України податкові
декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює:

- календарному місяцю (у тому числі в
разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця
(підпункт 49.18.1);

- календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя)
(підпункт 49.18.2);

- календарному року, крім випадків,
передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5
цього пункту - протягом 60 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року (підпункт 49.18.3);

- календарному року для платників
податку на доходи фізичних осіб - до 1
травня року, що настає за звітним, крім
випадків, передбачених розділом IV
цього Кодексу (підпункт 49.18.4);

- календарному року для платників
податку на доходи фізичних осіб -
підприємців - протягом 40 календарних
днів, що настають за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року (підпункт 49.18.5).

Платник податків відповідно до пункту
57.1 статті 57 Податкового кодексу
України зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом під час судового
розгляду справи, що відповідач
зареєстрований виконавчим комітетом
Луганської міської ради 27
лютого 1992 року, перебуває на обліку в
Ленінській ОДПІ у м. Луганську
Головного управління Міндоходів у
Луганській області з 27 лютого 1992 року
за № 126/502, є платником податку на додану
вартість (арк. справи 6-8, 46).

У відповідності із підпунктом 14.1.72
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України земельний податок -
обов'язковий платіж, що справляється з
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв), а також
постійних землекористувачів (далі -
податок для цілей розділу XIII цього
Кодексу).

Статтею 269 Податкового кодексу України
передбачено, що платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.

Відповідно до статті 285 Податкового
кодексу України базовим податковим
(звітним) періодом для плати за землю є
календарний рік, який починається 01
січня і закінчується 31 грудня
того ж року (для новостворених
підприємств та організацій, а також у
зв'язку із набуттям права власності
та/або користування на нові земельні
ділянки може бути меншим за 12 місяців).

Згідно із пунктом 286.1 статті 286
Податкового кодексу України підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.

Платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 01 січня та не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі (підпункт 286.2 статті 286
Податкового кодексу України).

Платник плати за землю має право
подавати щомісяця нову звітну
податкову декларацію, що звільняє його
від обов'язку подання податкової
декларації не пізніше 20 лютого
поточного року, протягом 20 календарних
днів місяця, що настає за звітним
(підпункт 286.3 статті 286 Податкового
кодексу України).

У відповідності із підпунктом 287.3
статті 287 Податкового кодексу України
податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця.

Податкове зобов'язання з плати за
землю, визначене у новій звітній
податковій декларації, у тому числі за
нововідведені земельні ділянки,
сплачується власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця (підпункт
287.4 статті 287 Податкового кодексу
України).

Відповідно до поданої податкової
декларації з плати за землю від 11
лютого 2013 року № за 2013 рік
відповідачем самостійно визначено
суму податкового зобов'язання з
орендної плати за землю за 2013 року за
листопад 2013 року у розмірі 24833,54 грн., за
грудень 2013 року 24833,48 грн. у загальному
розмірі 49667,02 грн. (а.с. 14-15).

Заборгованість відповідача з орендної
плати за землю у розмірі 49667,02 грн.
підтверджується висновком про
наявність податкового боргу та карткою
особового рахунку відповідача (а.с. 9,
28-30).

Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
додану вартість.

У відповідності із пунктом 202.1 статті 202
Податкового кодексу України звітним
(податковим) періодом по податку на
додану вартість є один календарний
місяць, а у випадках, особливо
визначених цим Кодексом, календарний
квартал, з урахуванням таких
особливостей:

а) якщо особа реєструється як платник
податку з іншого дня, ніж перший день
календарного місяця, першим звітним
(податковим) періодом є період, який
розпочинається від дня такої
реєстрації та закінчується останнім
днем першого повного календарного
місяця;

б) якщо податкова реєстрація особи
анулюється в інший день, ніж останній
день календарного місяця, то останнім
звітним (податковим) періодом є період,
який розпочинається з першого дня
такого місяця та закінчується днем
такого анулювання.

Податкова декларація з податку на
додану вартість згідно з пунктом 203.1
статті 203 Податкового кодексу України
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Платник податку у відповідності із
пунктом 203.2 статті 203 Податкового
кодексу України зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї
статті для подання податкової
декларації.

Відповідно до поданих податкових
декларацій за податку на додану
вартість від 17 грудня 2013 року за
листопад 2013 року, від 16 січня 2014 року за
грудень 2013 року відповідачем
самостійно визначено суму податкового
зобов'язання у розмірі 46945,00 грн., 33301,00
грн. відповідно, загальний розмір 80246,00
грн. (а.с. 17-24).

Заборгованість відповідача з податку
на додану вартість у розмірі 80246,00 грн.
підтверджується висновком про
наявність податкового боргу та карткою
особового рахунку відповідача (а.с. 9,
32-35).

Відповідно до статті 20 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право визначати у визначених цим
Кодексом випадках суми податкових та
грошових зобов'язань платників
податків (підпункт 20.1.18 пункту 20.1);
застосовувати до платників податків
передбачені законом фінансові
(штрафні) санкції (штрафи) за порушення
податкового чи іншого законодавства,
контроль за додержанням якого
покладено на контролюючі органи;
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України; стягувати суми
недоїмки із сплати єдиного внеску;
стягувати суми простроченої
заборгованості суб'єктів
господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитами (позиками), залученими
державою (Автономною Республікою Крим
чи територіальною громадою міста) або
під державні (місцеві) гарантії, а також
за кредитами із бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом та іншими
законами України (підпункт 20.1.19 пункту
20.1); звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках,
обслуговуючих такого платника, на суму
податкового боргу або його частини
(пункт 20.1.34 пункту 20.1).

До набрання чинності Податковим
кодексом України спеціальним законом з
питань оподаткування, який
установлював порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), включаючи збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначав процедуру оскарження дій
органів стягнення був Закон України
від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Відповідно до статті 6 Закону України
від 21 грудня 2000 року № 2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» у разі
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Податкові вимоги також надсилаються
платникам податків, які самостійно
подали податкові декларації, але не
погасили суму податкових зобов'язань у
встановлені законом строки, без
попереднього направлення (вручення)
податкового повідомлення.

Податкові вимоги надсилаються:

а) перша податкова вимога - не раніше
першого робочого дня після закінчення
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання. Перша
податкова вимога містить повідомлення
про факт узгодження податкового
зобов'язання та виникнення права
податкової застави на активи платника
податків, обов'язок погасити суму
податкового боргу та можливі наслідки
непогашення його у строк;

б) друга податкова вимога - не раніше
тридцятого календарного дня від дня
направлення (вручення) першої
податкової вимоги, у разі непогашення
платником податків суми податкового
боргу у встановлені строки. Друга
податкова вимога додатково до
відомостей, викладених у першій
податковій вимозі, може містити
повідомлення про дату та час
проведення опису активів платника
податків, що перебувають у податковій
заставі, а також про дату та час
проведення публічних торгів з їх
продажу.

На виконання вищезазначених положень
Закону України від 21 грудня 2000 року
№ 2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» позивачем відповідачу
вручено першу податкову вимогу від 12
травня 2009 року № 1/1512 та другу податкову
вимогу від 22 липня 2009 року №
2/2149 (а.с. 12, 13).

Оскільки перша податкова вимога від 12
травня 2009 року № 1/1512 та друга податкова
вимога від 22 липня 2009 року № 2/2149 є
чинними (доказів про відкликання
податкових вимог суду не надано), суд
прийшов до висновку, що органом
державної податкової служби при
зверненні до адміністративного суду з
позовом про стягнення коштів за
податковим боргом дотримані вимоги
пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу
України.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового
кодексу України регламентовано, що
орган державної податкової служби
здійснює за платника податків і на
користь держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Пунктами 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового
кодексу України визначено, що
джерелами самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів. Джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, провадиться
не раніше ніж через 60 календарних днів
з дня надіслання такому платнику
податкової вимоги та здійснюється за
рішенням суду, яке направляється до
виконання контролюючим органам, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини (пункти 95.2 та 95.3 статті 95
Податкового кодексу України).

Внаслідок того, що відповідач станом на
дату розгляду справи податковий борг з
орендної плати у розмірі 49667,02 грн., з
податку на додану вартість у розмірі
80246,00 грн. не сплатив, вимоги
податкового органу за податковим
боргом з рахунків платника податків у
банках, обслуговуючих такого платника
податків, визнаються судом
обґрунтованими, доведеними і такими, що
підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, а також те, що позивач
відповідно до статті 5 Закону України
від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий
збір» від сплати судового збору
звільнений, судові витрати у цій справі
не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 16, 20, 57, 87, 95, 102
Податкового кодексу України, статтями
2, 9, 10, 11, 17, 18, 71, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з дочірнього підприємства
«Луганськоблтурист» приватного
акціонерного товариства «Укрпрофтур»
(ідентифікаційний код 02662395,
місцезнаходження: 91047, Луганська
область, м. Луганськ, вул. Оборонна, буд.
112-А) з рахунків у банках,
обслуговуючого платника податків,
податковий борг з орендної плати за
землю у розмірі 49667,02 грн. (сорок дев'ять
тисяч шістсот шістдесят сім гривень
дві копійки), з податку на додану
вартість у розмірі 80246,00 грн.
(вісімдесят тисяч двісті сорок шість
гривень нуль копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Суддя
Р.С. Твердохліб