Справа № 826/3010/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3010/13-а ( у 2-х томах)
Головуючий у 1-й інстанції: Смолій
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Гром Л.М.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

за участю представника позивача - Берт
М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «ТК-Домтекс» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 червня 2013 року у
справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«ТК-Домтекс» до державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі м. Києва державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТК-Домтекс»
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі м. Києва державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/1767 та
№/1768 від 04.02.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
червня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
державною податковою інспекцією у
Дарницькому районі м. Києва проведена
документальна планова виїзна
перевірка товариства з обмеженою
відповідальністю «ТК-Домтекс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період і 01 жовтня 2011
року по 30 вересня 2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт №
000003/2250/34841196 від 15 січня 2013 року, в якому
зроблено висновок про порушення
позивачем вимог пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, па
загальну суму 2 774 641.00 гри., в тому числі
за три квартали 2012 року в сумі 2 774 641.00
грн.; пп. 185.1 ст. 185. п. 198.1. п. 198.3. п. 198.6
ст.198. ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок па додану вартість в період, що
перевірявся, на загальну суму 58 728,00
грн.; пп. 164.2.2. п. 164.2 п. 164.5 ст. 164. пп. 168.1.1.
п. 168.1 ст. 168 п «а» п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України, в результаті чого
допущено порушення вимог податкового
законодавства під час перевірки питань
щодо правильності утримання та
своєчасності перерахування податку з
доходів фізичних осіб до бюджету, на
загальну суму 1 225,00 грн., в тому числі: в
2011 році - 601,00 грн., в 2012 році - 624,00 грн. та
ст. 2 ЗУ «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», а саме
встановлено несвоєчасне надходження
товару по імпорту з простроченням в 2
дні.

На підставі висновків вказаного Акту
перевірки державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Києва були прийняті, зокрема, податкові
повідомлення-рішення від 04.02.2013 року
№/1767 та №/1768.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував
своє рішення тим, що відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, довів
правомірність прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до Акту перевірки,
підставою для винесення податкового
повідомлення-рішення № /1767 від
04.02.2013 року, став висновок податкового
органу у зв'язку із не збільшенням
валового доходу підприємства на суму
безповоротної фінансової допомоги, яка
утворилася внаслідок не включення суми
безнадійної заборгованості до складу
інших доходів по неоплаченим векселям,
наданими TOB «ТК-Домтекс» в оплату за
товар контрагентам ТОВ
«Атлантік-сіті», TOB «Аква Ресурс», TOB
«Вакко», TOB «Фірма П.С.В.» яка набуває
статус безнадійної, оскільки TOB
«Атлантік-сіті» та ТОВ «Аква Ресурс»
визнані банкрутами, а ТОВ «Вакко» та TOB
«Фірма П.С.В.» мають стан - припинені.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
між позивачем (Покупець) та TOB «Вакко»
(Продавець) 29 травня 2009 року було
укладено договір купівлі-продажу № 405,
відповідно до умов якого Продавець
продає, а Покупець приймає та сплачує
Товари. Згідно п. 3.1. Договору Покупець
оплачує товар протягом строку дії
Договору, шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок Продавця
або шляхом вексельного розрахунку.

Відповідно до Акту прийому-передачі
простих векселів від 05 травня 2010 року
позивач в рахунок оплати за отриманий
товар передав ТОВ «Вакко» векселя на
суму 203 818,88 грн.

Також, між позивачем (Покупець) та TOB
«Фірма П.С.В.» (Продавець) 01 вересня 2010
року було укладено договір
купівлі-продажу № 0109101, відповідно до
умов якого Подавець продає, а Покупець
приймає та сплачує Товари. Згідно п. 3.1.
Договору Покупець сплачує товар
протягом строку дії Договору, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок Продавця або шляхом
вексельного розрахунку.

В рахунок оплати за отриманий товар TOB
«ТК-Домтекс» передало TOB «Фірма П.С.В.» -
векселя на суму 4 690 839,25 грн.

Крім того, між позивачем (Покупець) та
ТОВ «Атлантік-сіті» (Продавець) 25
березня 2011 року було укладено договір
купівлі-продажу № 25/03/11, відповідно до
умов якого Продавець продає, а Покупець
приймає та сплачує Товари. Згідно п. 3.1.
Договору оплата кожної партії товару
здійснюється на умовах відстрочення
платежу протягом 90 календарних днів з
дати отримання товару, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок Продавця або шляхом
вексельного розрахунку. В рахунок
оплати за отриманий товар TOB
«ТК-Домтекс» передали TOB «Атлантік
Сіті» векселя на суму 2 534 249, 40 грн.

Між позивачем (Покупець) та ГОВ «Аква
Ресурс» (Продавець) 26 березня 2012 року
було укладено договір купівлі-продажу
№ 26/03/12, відповідно до умов якого
Продавець продає, а Покупець приймає та
сплачує Товари. Згідно п. 3.1. Договору
оплата кожної партії товару
здійснюється па умовах відстрочення
платежу протягом 90 календарних днів з
дати отримання товару, шляхом
перерахування грошових коштів па
рахунок Продавця або шляхом
вексельного розрахунку. В рахунок
оплати за отриманий товар ТОВ
«ТК-Домтекс» передали TOB «Аква Ресурс»
вексель на суму 299 967,12 грн.

Колегія суддів з приводу вказаних
обставин справи зазначає наступне.

Згідно ст. 14 ЗУ «Про цінні папери та
фондовий ринок» вексель - цінний папір,
який посвідчує безумовне грошове
зобов'язання векселедавця або його
наказ особі сплатити після настання
строку платежу визначену суму власнику
векселя(векселедержателю).

За ч.ч. 1 та 3 ст. 4 Закону України «Про
обіг векселів в Україні», видавати
прості векселі можна лише для
оформлення грошового боргу за фактично
ставленні товари, виконані роботи,
надані послуги. У разі видачі (передачі)
векселя, відповідно до договору,
припиняються грошові зобов'язання щодо
платежу за цим договором та виникають
грошові зобов'язання щодо платежу за
векселем.

Відповідно до статті 77 Уніфікованого
закону про переказний та простий
векселі, ратифікованого Верховною
Радою України згідно із Законом
України від 06.07.1999 № 826-XIV «Про
приєднання України до Женевської
конвенції 1930 року, якою запроваджено
Уніфікований закон про переказні
векселі та прості векселі»(дата
набуття чинності для України 06.01.2000) до
простих векселів застосовуються такі ж
положення, що стосуються переказних
векселів, тією мірою, якою вони є
сумісними з природою цих документів, а
саме положення щодо: індосаменту
(статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 -
37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у
разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54);
платежу у порядку посередництва
(статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін
(стаття 69); позовної давності (статті 70 і
71); неробочих днів, обчислення строків і
заборони пільгових строків (статті 72, 73
і 74).

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про
обіг векселів в Україні» встановлено,
що у разі видачі (передачі) векселя
відповідно до договору припиняються
грошові зобов'язання щодо платежу за
цим договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

Частиною 1 ст. 34 Уніфікованого закону
про переказні векселі та прості
векселі визначено, що «переказний
вексель строком за пред'явленням
підлягає оплаті при його пред'явленні.
Він повинен бути пред'явлений для
платежу протягом одного року віддати
його складання».

Відповідно до ч. 1 ст. 70
Уніфікованого закону позовні вимоги до
акцептанта, які випливають з
переказного векселя, погашаються із
закінченням трьох років, які
обчислюються від дати настання строку
платежу.

Відповідно до п.п. 135.1. ст. 135 Податкового
кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються, зокрема
інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Згідно з п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Кодексу
інші доходи включають, зокрема суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді.

При цьому згідно із п.п. 137.10. п. 137.10
Кодексу суми безповоротної фінансової
допомоги та безоплатно отримані товари
(роботи, послуги) вважаються доходами
на дату фактичного отримання платником
податку товарів (робіт, послуг) або за
датою надходження коштів на
банківський рахунок чи в касу платника
податку, якщо інше не передбачено цим
розділом.

Відповідно до п.п. 14.1.257. п. 14.1 ст. 14
Кодексу безповоротна фінансова
допомога - це:

сума коштів, передана платнику
податків згідно з договорами
дарування, іншими подібними договорами
або без укладення таких договорів;

сума безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості;

сума заборгованості одного платника
податків перед іншим платником
податків, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності.

основна сума кредиту або депозиту, що
надані платнику податків без
встановлення строків повернення такої
основної суми, за винятком кредитів,
наданих під безстрокові облігації, та
депозитів до запитання у банківських
установах, а також сума процентів,
нарахованих на таку основну суму, але
не сплачених (списаних);

сума процентів, умовно нарахованих на
суму поворотної фінансової допомоги,
що залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

Отже, для віднесення сум грошових
зобов'язань за переданими
постачальникові товару векселями до
«безповоротної фінансової допомоги»
мають бути наявними виключні правові
підстави, визначені у п.п. 14.1.257. п. 14.1 ст.
14 Кодексу.

Так, однією з таких підстав є
нестягнення заборгованості після
закінчення строку позовної давності.

Згідно з п. 137.4 ст. 137 ПКУ датою отримання
доходів, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування, є
звітний період, у якому такі доходи
визнаються згідно з цією статтею,
незалежно від фактичного надходження
коштів (метод нарахувань), визначений з
урахуванням норм цього пункту та
статті 159 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм права дає
підстави для висновку, що лише після
закінчення трьох років із дня терміну
платежу за векселем сума
заборгованості є безповоротною
фінансовою допомогою, тому платник
податку - емітент повинен включити суму
такої заборгованості до складу доходів
за підсумками звітного податкового
періоду, у якому така заборгованість
визнана безповоротною фінансовою
допомогою.

З огляду на викладені норми
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що у позивача
утворилась безповоротна фінансова
допомога внаслідок не включення суми
безнадійної заборгованості до складу
інших доходів по неоплаченим векселям,
наданими TOB «ТК-Домтекс» в оплату за
товар контрагентам ТОВ
«Атлантік-сіті», TOB «Аква Ресурс», TOB
«Вакко», TOB «Фірма П.С.В.» яка набуває
статус безнадійної, оскільки TOB
«Атлантік-сіті» та ТОВ «Аква Ресурс»
визнані банкрутами, а ТОВ «Вакко» та TOB
«Фірма П.С.В.» мають стан - припинені.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що податкове
повідомлення-рішення № /1767 від
04.02.2013 року є законним.

Крім цього, з матеріалів справи
вбачається, що підставою для винесення
податкового повідомлення-рішення №
/1768 від 04.02.2013 року став висновок
податкового органу, що позивачем
сформувало податковий кредит з ПДВ по
податковій накладній, отриманий від
ТОВ «Віннерком», яке має ознаки
фіктивного підприємства.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до підпункту «а» п. 198.1 ст. 198
ПК України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з
безпосереднім придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З наведеного вбачається, що умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту є
придбання платником податків товарів
(послуг) для використання їх в своїй
господарській діяльності. Підставою
для виникнення такого права є
податкова накладна, виписана
контрагентом платника податків, який
зареєстрований як платник податку на
додану вартість.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому, приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.06.2011 р. між позивачем та ТОВ
"Віннерком" укладено Договір
купівлі-продажу № 20/06/11.

На підтвердження виконання договору з
ТОВ "Віннерком" позивачем надано до
суду накладну №РН-0000077 від 06.09.2011 року
та податкову накладну №48 від 06.09.2011
року.

Проте, надані позивачем документи, не
дають можливості встановити
реальність здійснених операцій та факт
використання в господарській
діяльності позивача отриманих товарів,
а лише фіксують господарські операцій
з вищезазначеними контрагентом.

При цьому, колегія суддів погоджується
з позицією суду першої інстанції, що
посилання позивача на рішення по
справі № 2а-5051/12/2670 за позовною заявою
ТОВ «ТК-Домтекс» до ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва, є безпідставними,
оскільки в зазначеній справі
перевірявся період з 01.04.2010 р. по 30.09.2011
р., а податкове повідомлення-рішення
№/1768 від 04.02.2013 року винесене
відповідачем на підставі порушення
вимог податкового законодавства за
жовтень 2011 року.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що у
задоволенні адміністративного позову
необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Так, відповідачем надано належні
докази на підтвердження висновку про
порушення позивачем податкового
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«ТК-Домтекс» залишити без задоволення,
а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
червня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки передбачені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:

О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

Л.М. Гром

Ухвалу в повному тексті виготовлено
11.02.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.