Справа № 826/10755/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Гром Л.М.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

за участю представника позивача -
Асауленка П.П., представника
відповідача - Павліченко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих платників
податків Міністерства доходів і зборів
України на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Альянс
Ойл Україна» до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків
Міністерства доходів і зборів України
про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Альянс Ойл Україна»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центральний
офіс з обслуговування великих
платників податків Міністерства
доходів і зборів України про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень від 27 червня 2013р.
№ та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
вересня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами відповідача
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Альянс Ойл
Україна» за період з 01.01.2011р. по 31.03.2011р.,
за результатами якої складено акт від
18.06.2013р. №694/41-20/34531124.

В ході перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6,
п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України,
в результаті чого завищено податковий
кредит з податку на додану вартість на
загальну суму 622 916 грн.; порушення п.5.1,
п.п. 5.2.1, п.5.2, п.па.5.3.9 п.5.3 ст.5, п.п.11.2.1. п.11.2
ст.11 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 778 645 грн.

На підставі висновків, викладених у
Акті перевірки, відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від 27
червня 2013р. №, за платежем податок
на прибуток, на загальну суму 778 646,00грн.
та №, за платежем податок на
додану вартість, на загальну суму 622
916,00грн.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є безпідставними
і підлягають скасуванню як
протиправні.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
підприємства включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Відповідно до ч.4 пп.5.3.9. п.5.3. ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", пп.139.1.9. п.139.1. ст.139
Кодексу, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення податкового обліку
та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Також, відповідно до п.187.1 ст.187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий період
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п.п.198.2, 198.3 ст.198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України).

Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997
визначено один випадок недійсності
податкової накладної, а отже і
неможливості формування на її підставі
податкового кредиту - якщо вона
заповнена особою, яка не зареєстрована
як платник ПДВ.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із
системного аналізу положень цих норм
законодавства України вбачається, що
податковий кредит є правом платника
податку щодо зменшення податкових
зобов'язань звітного періоду, яке
виникає виключно за наявності
податкових накладних. Закон забороняє
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених у
складі ціни придбання товарів (робіт,
послу), якщо ці суми не підтверджені
податковими накладними, та передбачає
відповідальність платника податків за
порушення цих вимог у вигляді
фінансових санкцій.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Таким чином, колегія суддів
зазначає, що умовою для виникнення у
платника податку права на формування
податкового кредиту є придбання
платником податків товарів (послуг) для
використання їх в своїй господарській
діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що в
перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з ТОВ «Палтеск».

Так, судом першої інстанції
встановлено, що між TOB «Альянс Ойл
Україна» та TOB «Палтеск» був укладений
Договір поставки нафтопродуктів №
31/01/11 (№ 110111) від 31.01.2011р., відповідно до
якого Постачальник (TOB «Палтеск»)
зобов'язався передати у власність
Покупця (TOB «Альянс Ойл Україна»), а
Покупець зобов'язався прийняти та
оплатити нафтопродукти. Ціна,
кількість та вартість конкретної
партії Товару узгоджуються Сторонами в
кожному випадку окремо при поставці
партії Товару у Додатках або
рахунках-фактурах та накладних до
Договору, які являються невід'ємною
частиною Договору.

Відповідно до умов вищезазначеного
Договору Сторони підписали Додаток № 2
від 31.01.2011р. (належним чином завірена
копія якого додається до цього
адміністративного позову) на поставку
TOB «Альянс Ойл Україна» 415,100 тон палива
дизельного ЕН 590 сорт F на загальну суму
3677786,00 грн. в тому числі ПДВ 20%.

На виконання умов вищезазначеного
Договору від 31.01.2011р. та Додатку № 2 від
31.01.2011р. до нього, TOB «Палтеск» передало
у власність TOB «Альянс Ойл Україна»
паливо дизельне ЕН 590 сорт F.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджується наступними
первинними і розрахунковими
документами: актами прийому-передачі
нафтопродуктів, видатковими
накладними, залізничними накладними,
податковою накладною, банківськими
виписками.

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити як того вимагає чинне
законодавство України.

Крім того, суд апеляційної інстанції
звертає увагу, що відповідачем не
надано, як того вимагають положення
чинного законодавства України,
доказів, які б свідчили про те, що
документи, виписані на виконання
договорів, були сфальсифікованими, як і
не надано відомостей про звернення до
правоохоронних органів у зв'язку з
виявленими порушеннями складання
завідомо неправдивих документів
звітності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
відповідач, в свою чергу, як на
підтвердження правомірності прийнятих
ним податкових повідомлень-рішень,
посилається на Акт ДПІ у Оболонському
районі м. Києва від 06.06.2011р. №398/23-3/33347030
про результати документальної
невиїзної перевірки ТОВ «Палтеск» з
питань правильності обчислення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту за період з 01.01.2011р. по 31.01.2011р.

Вказаним актом встановлено, що ТОВ
«Палтеск» здійснювало діяльність,
спрямовану на здійснення операцій,
пов'язаних з наданням податкової
вигоди третім особам. У зв'язку з не
формуванням податкових зобов'язань з
ПДВ, у ТОВ «Палтеск» відсутні об'єкти
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з продажу
товарів (послуг)
підприємствам-покупцям.
Фінансового-господарська діяльність
ТОВ «Палтеск» здійснюється поза межами
правового поля, що в свою чергу
свідчить про не набуття належним чином
цивільної праводієздатності ТОВ
«Палтеск», фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «Палтеск» та
контрагентами є нікчемними
правочинами, та такими, що вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлені цими правочинами.

Також, при перевірці було використано
службову записку ГВПМ ДПІ у
Оболонському районі м. Києва
вих.№4309/2605/34 від 06.06.2011р., якою
направлені результати висновку НДЕКЦ
по дослідженню документів податкової
звітності з податку на додану вартість.
За результатами аналізу підписів у
податковій звітності з ПДВ складено
висновок спеціаліста №914 від 04.06.2011р.
сектору техніко-криміналістичного
забезпечення роботи Оболонського РУ
НДЕКЦ при ГУМВС України у М.Києві. у
висновку зазначено, що підписи у
документах податкової звітності від
імені директора ТОВ «Палтеск»
Макєєнкова С.В., виконані різними
особами.

За цих обставин відповідач
вважає, що укладений позивачем з ТОВ
«Палтеск» договір, податкові накладні
та інші первинні документи не мають
юридичної сили первинних документів,
не відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р.№ 88, що унеможливлює їх
відображення в регістрах
бухгалтерського та податкового обліку,
у податковій звітності.

Суд апеляційної інстанції
вважає такі посилання
необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» установлено, що
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то вони
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними. Саме такими
відомостями керувався позивач у
процесі договірних відносин з
контрагентами.

Колегією суддів встановлено, що на час
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Палтеск», останній був включений
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, а також мав свідоцтво про
реєстрацію платників ПДВ.

Крім того, стосовно посилання
відповідача на висновок спеціаліста
НДЕКЦ щодо підписів податкової
звітності від імені директора ТОВ
«Палтеск» Макєєнкова С.В., які виконані
різними особами, то колегія суддів
зазначає, що відповідачем не
обґрунтовано, яке відношення мають
вказані документи податкової
звітності ТОВ «Палтеск» до договірних
зобов'язань, що виникли між ТОВ «Альянс
Ойл Україна» та ТОВ «Палтеск».

Нормами чинного законодавства на
сторону цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Колегія суддів вважає, що встановлені
обставини справи підтверджують
дійсність господарських операцій та їх
реальний характер, договірні
зобов'язання були виконані сторонами
належним чином, а тому суму податкового
кредиту позивачем було сформовано
правомірно.

Таким чином, відповідачем не
наведено беззаперечних доводів та не
подано будь-яких належних доказів, які
б могли свідчити про недобросовісність
позивача як платника податків або про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, факт здійснення
господарських операцій, за наслідками
виконання яких у позивача виникло
від'ємне значення податку.

Слід також відмітити, що
податковим органом не було надано
рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
«безтоварності» здійснених позивачем
господарських операцій чи вироків у
кримінальних справах щодо наявності
вини, умислу, направленого на незаконне
заволодіння майном держави, в діях
посадових осіб ТОВ «Альянс Ойл
Україна» чи ТОВ «Палтеск».

З вказаного слідує, що
належними та допустимими доказами
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, на якого покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, відтак, правочин,
укладений позивачем з ТОВ «Палтеск»
відповідають нормам чинного
законодавства України, фактичні
обставини об'єктивно засвідчують
здійснення дослідженої судом
господарської діяльності позивача з
контрагентом, що підтверджуються
первинними бухгалтерськими
документами та податковими накладними,
які виписані на виконання умов
викладених вище договірних відносин.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що відповідачами не
було доведено законність та
обґрунтованість прийнятого ним
рішення та вчинених дій, а тому суд
першої інстанції дійшов правильних
висновків про обґрунтованість
позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників податків
Міністерства доходів і зборів України
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М.
Бистрик

Л.М. Гром

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 11.02.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Гром Л.М.