Справа № 2а-13097/12/2670
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/6721/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.

суддів : Калашніковій О.В.,
Леонтович К.Г..

при секретарі Романишин О.Р.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Київської регіональної митниці на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 9 жовтня 2012 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2013
р. по справі № 2а-0 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пластік Україна» до
Київської регіональної митниці про
скасування рішення про визначення
митної вартості товару -

в с т а н о в
и л а:

у вересні 2012 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пластікс-Україна»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м.Києва з
адміністративним позовом до Київської
регіональної митниці про скасування
рішення № 100200000/2012/612490 від 13.06.2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 9
жовтня 2012 року, яка залишена без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2013
р., позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Київської регіональної
митниці про коригування заявленої
митної вартості № від 13.6.2012
р..

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, Київська регіональна
митниця подала касаційну скаргу , в
якій просить ці рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволені позовних вимог відмовити.
Скарга обґрунтована невірним
застосуванням судами норм
матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти
дослідження їх судами та
обґрунтованість застосування норм
матеріального права до вирішення
спірних правовідносин, вивчивши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що підстав до її
задоволення не має, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.10.2000 року між позивачем Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Пластікс-Україна»та компанією Poli-Tape
Klebefolien GMBH (Німеччина) було укладено
контракт № 9, відповідно до умов якого
Poli-Tape Klebefolien GMBH (Німеччина), здійснює
поставку (безпосередньо з заводу
виробника по «прямому»контракту)
плівки самоклеючої без складних
поліефіров, без покриття каучуком -
скотч двосторонній виробництва
Німеччина на користь позивача, який
приймає товар на умовах EXW - склад
виробника (Інкотермс - 2000) та оплачує
його вартість.

13.06.2012 року на підставі вказаного
контракту позивачем було ввезено на
митну територію України обумовлений
контрактом товар - плівки самоклеючої
за кодом УКТЗЕД 39191031 та подано до
Київської регіональної митниці ВМД №
100200000/2012/574566 з визначенням вартості
придбаного товару за ціною контракту.

Відповідно до п. 2 ст. 53 Митного кодексу
України позивачем для підтвердження
заявленої митної вартості було надано
відповідачу наступні документи: ВМД №
100200000/2012/574566 від 13.06.2012 р., в якій в графі
22 зазначена загальна сума в розмірі 325
223,47 гривень, в графі 23 зазначено курс 1
Євро до 1 Гривні, що становить 10,0178
гривень, зазначена вартість
поставленого товару складає: 325 223,47/
10,0178 = 32 464,56 Євро; Зовнішньоекономічний
контракт № 9 від 26.10.2000 р., та доповнення
до зовнішньоекономічного контракту;
Рахунок-фактура (Інвойс) R7 від
04.06.2012 року на загальну суму 32 464,56 Євро;
Специфікація № 159 від 04.06.2012 р.; CMR № 67522
від 04.06.2012 р.; Засвідчену копію Договору
з перевізником № 01/01/08 від 01.01.2008
р.;Засвідчену копію Довідки
транспортних витрат № 11/5 від 28.05.2012 р.

Під час здійснення митного контролю за
правильністю визначення позивачем
вартості товару, який переміщувався
через митний кордон України на
підставі ВМД № 100200000/2012/574566 від 13.06.2012 р.,
у посадових осіб Київської
регіональної митниці виникли сумніви
стосовно достовірності наданих
декларантом до митного оформлення
відомостей.

13.06.2012 року Київською регіональною
митницею було прийнято рішення про
коригування заявленої митної вартості
товару № 100200000/2012/612490/2, що надійшов
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Пластікс-Україна».

Ув'язку з коригуванням митної вартості,
для випуску товару у вільний обіг, та
уникнення простою транспортного
засобу відповідно до п. 7 ст. 55 МКУ
позивач звернувся до відповідача з
проханням випустити товар, що
задекларований, у вільний обіг за умови
надання гарантії, а саме: позивачем
були сплачені митні платежі згідно з
митною вартістю товару, та сплачено
гарантійну суму в розмірі 4 971,71 гривень,
а 14.06.2012 року було оформлено митну
декларацію ІМ 40 № 100200000/2012/574708 шляхом
надання гарантії.

Проте, вважаючи таке рішення Київської
регіональної митниці про коригування
заявленої митної вартості №
100200000/2012/612490/2 від 13.06.2012 р. на суму 4 971,71
грн. -протиправним, позивач оскаржив
його в судовому порядку до Окружного
адміністративного суду м. Києва.

За правилами абз.23 ст.1 Митного кодексу
України, переміщення товарів через
митний кордон України у вантажних
відправленнях - переміщення товарів
через митний кордон України при
здійсненні експортно-імпортних
операцій, а також інших операцій,
пов'язаних із ввезенням товарів на
митну територію України, вивезенням
товарів за межі митної території
України або переміщенням їх митною
територією України транзитом. При
переміщенні товарів через митний
кордон України у вантажних
відправленнях оформляється вантажна
митна декларація.

Відповідно до ст.259 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.261 Митного кодексу України,
відомості про митну вартість товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, використовуються для
нарахування податків і зборів
(обов'язкових платежів), ведення митної
статистики, а також у відповідних
випадках для розрахунків у разі
застосування штрафів, інших санкцій та
стягнень, встановлених законами
України.

За змістом статті 262 Митного кодексу
України, митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до вимог статті 265 Митного
кодексу України, митний орган, що
здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

3) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Правилами статті 273 Митного кодексу
України передбачено, що у разі якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом послідовного
використання методів, зазначених у
статтях 267 - 272 цього Кодексу, митна
вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1 - 6
митній вартості, однак при визначенні
митної вартості відповідно до цієї
статті допускається гнучкість при
застосуванні цих методів.

Митна вартість імпортних товарів не
визначається згідно з положеннями цієї
статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження
на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для
митних цілей вищої з двох
альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку
країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж
обчислена вартість, визначена для
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів відповідно до положень статті
272 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з
країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Згідно п.7 Порядку декларування митної
вартості товарів, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766, для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;

- рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу;

- банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;

- рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом);

- пакувальні листи;

- копію ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Зазначений перелік документів, які
подаються декларантом при переміщенні
товарів через митний кордон України, є
вичерпним.

Як підтверджується наявними
матеріалами справи, усі зазначені
документи, необхідні для визначення
мінної вартості товару, були надані
позивачем до Київської регіональної
митниці для підтвердження заявленої
митної вартості товару самостійно.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Призначенням Митної служби України
відповідно до ст. 544 МКУ є створення
сприятливих умов для розвитку
зовнішньоекономічної діяльності,
завданням же є створення умов для
полегшення торгівлі, збільшення
товарообігу через митний кордон.

За правилами статті 49 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Також Угодою про застосування статті VII
Генеральної угоди з тарифів і торгівлі
1994 року визначено, що митна вартість
імпортних товарів є контрактною
вартістю, тобто ціною, фактично
сплаченою або що підлягає сплаті за
товари», а поняття ціна - фактично
сплачена або яка підлягає сплаті, - це
загальний платіж, який зроблений
покупцем продавцеві.

Статтею 53 п.3 МКУ передбачено, що у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу, декларант
на письмову вимогу митного органу
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати додаткові документи.

З матеріалів справи вбачається, про що
зазначили суди в ухвалених рішеннях, що
жодних розбіжностей або ознак підробки
в наданих декларантом (позивачем)
документах при підтвердженні митної
вартості виявлено не було, а також
надані документи містять всі необхідні
дані.

Проте, відповідачем було винесено
рішення про коригування заявленої
митної вартості з посиланням на те, що
митна вартість імпортованих товарів не
може бути визначена за ціною договору,
Інвойс та Декларацію відповідачем до
уваги прийнято не було, та крім того,
згідно п. 3 оскаржуваного рішення було
позивачу було запропоновано надати
додаткові документи.

Так, позивачем, відповідно до
зазначеної пропозиції відповідача, на
підтвердження заявленої митної
вартості товару було надано додаткові
документи, а саме:

1. Належним чином засвідчену копію
Прайс-листів фірми виробника;

2. Належним чином засвідчену копію
декларації країни відправника;

3. Належним чином засвідчену копію
Висновку відповідності цінових умов ДП
«Державний інформаційно-аналітичного
центр моніторингу зовнішніх товарних
ринків»№ 12/586 від 19.07.2012 р., згідно
Інвойсу № R7 від 04.06.2012 р.;

4. Належним чином засвідчену копію
Бухгалтерських документів: Податкові
накладні (за якими цінами позивач
відпускає товар на території України).

Однак, щодо зазначених вище додаткових
документів, які були надані позивачем
на підтвердження заявленої митної
вартості товару, відповідач листом від
01.08.2012 р. № 14/2-11/20530 пояснив ТОВ
«Пластікс-Україна» наступні обставини:

- те, що ДП «Державний
інформаційно-аналітичний центр
моніторингу зовнішніх товарних
ринків»склав експертний висновок без
орієнтування на кон'єктуру у цілому та
не здійснив аналіз цін на подібні
(аналогічні) товари, в той час як в
самому експортному висновку зазначено,
що при експертному аналізі
використовувалась інформація з мережі
Інтернет щодо вартості подібної
продукції, а отже зазначеного доказу
відповідачем прийнято до уваги не було;

- також те, що в наданій декларації
країни відправлення відсутні
відомості стосовно вартості товару,
тоді як в графі 7 відповідно до діючого
законодавства країни відправника
зазначено Інвойс № R7, в якому
чітко визначено вартість товару;

- та крім того те, що є неможливим
обчислити вартість товару в зв'язку з
тим, що в інвойсах вартість товару
вказана за метри квадратні, а в
податкових накладних - за штуку.

З даного приводу позивачем, для
спрощення здійснення такого
обчислення вартості товару (з метрів
квадратних на одиницю товару), було
надано до матеріалів справи Розрахунок
відповідності співвідношення вартості
(рулон (штуках) до квадратного метру).

Таким чином, позивачем на вимогу
митного органу були надані всі
додатково витребувані документи, які,
як зазначили суди, відповідали вимогам
, необхідним для об»єктивного
визначення митної вартості товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 МКУ, метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції),
використовується в разі, якщо: немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів; стосовно продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або остереження, що
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів; жодна частина виручки від
будь-якого подальшою перепродажу,
розпорядження або використання
товарів покупцем не надійде прямо чи
опосередковано продавцеві, якщо тільки
не може бути зроблено відповідне
коригування відповідно до положень
частини другої цієї статті; покупець і
продавець не є пов'язаними між собою
особами або хоч і є пов'язаними між
собою особами, але ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Судом першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
встановлено, що відповідач не вказав
обставин з вищевказаного переліку, які
б унеможливлювали використання
першого методу.

Таким чином, вказана обставина дала
підстави суду зробити висновок, що
відмова відповідача у застосуванні
методу визначення митної вартості за
ціною угоди є необґрунтованою та такою,
що не підтверджується допустимими
доказами у справі.

Із вказаним висновком суду колегія
суддів погоджується.

Згідно пункту 2 статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947
року), оцінка імпортованого товару для
митних цілей повинна ґрунтуватися на
дійсній вартості імпортованого товару,
на який розраховується мито, або
подібного товару і не повинна
ґрунтуватися на вартості товару
національного походження чи на
довільній або фіктивній вартості. Під
«дійсною вартістю»слід розуміти ціну,
за яку, під час та в місці, визначеними
законодавством імпортуючої країни,
такий чи подібний товар продається або
пропонується до продажу при звичайному
ході торгівлі за умов повної
конкуренції.

Аналогічне положення мітить пункт 7
частини 3 ст. 273 МК України, згідно якого
митна вартість імпортних товарів не
визначається на підставі довільної чи
фіктивної вартості.

Приймаючи рішення про коригування
митної вартості імпортованого
позивачем товару за шостим (резервним)
методом у розмірі, що збільшило
загальну вартість товару на 4 971 ,71 грн.,
митний орган не вказав, яким чином
митна вартість товару була визначена
саме в такому розмірі, які складові
вплинули на формування такої вартості,
та не навів жодних розрахунків, за
якими митним органом було визначено
таку вартість товару, проте як
позивачем в свою чергу було надано
митному органу та до матеріалів справи
всі витребовувані в нього додаткові
документи на підтвердження заявленої
митної вартості товару за ціною
договору.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої та апеляційної
інстанції, що скоригована митна
вартість товару, визначена митним
органом в рішенні про коригування
заявленої митної вартості №
100200000/2012/612490/2 від 13.06.2012 р. на суму 4 971,71
грн., не є обґрунтованою та суперечить
вимогам ст. 273 МК України та пункту 2
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі (ГАТТ 1947 року), оскільки
позивачем під час митного оформлення
товару були надані всі необхідні
документи на підтвердження його митної
вартості, в тому числі додаткові
документи, що окремо вимагалися митним
органом, а тому є всі підстави для
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідач, як вбачається із
матеріалів справи та не заперечується
у касаційній скарзі не спростовує того,
що позивач надав всі додатково
витребувані документи.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про задоволення
позовних вимог, оскільки рішення
суб»єкта владних повноважень не
ґрунтується на нормах права, які
наведені та проаналізовані судами в
ухвалених рішеннях.

Колегія суддів дійшла думки, що суди
першої та апеляційної інстанцій повно
та всебічно дослідили обставини
справи, вірно встановили характер
спірних правовідносин та обґрунтовано
застосували норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б призвели
до ухвалення незаконного рішення, не
встановлено.

Доводи касаційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів -

у х в а л и
л а:

Касаційну скаргу Київської
регіональної митниці залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 9 жовтня 2012 р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2013
р. по справі № 2а-0 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним судом України в
порядку, з підстав та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді