Справа № 2а-8847/11/2670
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 8847/11/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

03 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Ключковича В.Ю., Собківа Я.М.,
секретаря Чепурко Н.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві на Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 листопада 2013 року за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва про
скасування податкового
повідомлення-рішення форми «Р»,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 листопада 2013 року позов задоволено
частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення адміністративного
позову скасувати та прийняти нове
судове рішення в цій частині, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
Постанову суду першої інстанції - без
змін, з наступних підстав.

Відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку дотримання
Позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з
01.01.2010 року по 31.12.2010 року, про що
складено Акт від 25.05.2011 року
№59/17-04/НОМЕР_1 (далі - Акт), копія якого
наявна в матеріалах справи (а.с. 10-25).

Перевіркою встановлено порушення
Позивачем вимог п. 2.1 ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
року №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (далі - Декрет); абз. а) п. 19.1 ст.
19 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 року №889-ІV
(далі - Закон №889-ІV) - неналежне ведення
ним в 2010 році книги обліку доходів та
витрат, а саме, не зазначення у книзі
обліку доходів і витрат протягом 2010
року витратних документів, щодо сум
витрат собівартості реалізованого
товару; п. 2.2 ст. 13 Декрету - неналежне
ведення ним у ІV кварталі 2010 року
обліку доходів, а саме, заниження у ІV
кварталі 2010 року суми валового доходу
на 89 332 грн. - на суму отриманих від
визнаного банкрутом та 02.12.2010 року
знятого з обліку Приватного
підприємства «Оріон +», товарів,
розрахунок за які станом на 31.12.2010 року
не відбувся.; ст. 13 Декрету - неналежне
ведення ним обліку витрат у 2010 році, а
саме, відсутність документального
підтвердження факту пов'язання
понесених витрат з отриманим доходом
звітного періоду 2010 року, завищення ним
на 723 980, 40 грн. суми валових витрат за 2010
рік; абз. 2 ст. 13 Декрету - заниження ним
на 813 312, 40 грн. суми оподатковуваного
(чистого) доходу у 2010 році; пп. пп. 7.4.1, 7.4.5
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість» від 03.04.1997 року
№168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР) -
заниження ним на 20 445 грн. суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, в тому числі за липень
2010 року - на 600 грн., за серпень 2010 року -
на 6 671 грн., за вересень 2010 року - на 12 574
грн., за жовтень 2010 року - на 600 грн.

На підставі вищезазначених порушень,
Відповідачем прийнято податкові
повідомлення рішення форми «Р» від 08
червня 2011 року №364/17-04, №363/17-04, копії
яких також наявні в матеріалах справи
(а.с. 8, 66), та якими збільшено на 20 772, 50
грн. суми грошового зобов'язання з
податку на додану вартість, в тому
числі на 20 445 грн. за основним платежем і
на 327, 50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) та на 121 996, 86 грн. з
податку з доходів фізичних
осіб-підприємців, відповідно.

Згідно із частиною п'ятою ст. 203 та
частини першої, другої ст. 215
Цивільного кодексу України, правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним; підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу;
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається; у випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Відповідно до пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону №
168/97-ВР, платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Згідно із ст. 1, частини першої ст. 3 та
частин першої, другої ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від 16
липня 1999 року №996-ХІV, первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення; метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства; підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій; первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи;
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з Договору поставки
товару від 02.07.2010 року №70210, укладеного
між Позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Сігурно»,
копія якого наявна в матеріалах справи
(дод. 5, а.с. 11), контрагент зобов'язався
продати і передати у власність
Позивачу технологічне обладнання та
інші товари, а Позивач - прийняти та
оплатити його у порядку і на умовах,
передбачених Договором.

Позивачем на підтвердження реальності
надання контрагентом за зазначеним
Договором послуг надано первинні
документи, а саме, податкові та
видаткові накладні, рахунки - фактури,
копії яких також наявні в матеріалах
справи (дод. 3, а.с. 24-25, 72-73).

За Договором поставки товару від 05.07.2010
року №70510, укладеним між Позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фідес 2010», копія
якого наявна в матеріалах справи (дод. 5,
а.с. 12), контрагент зобов'язався продати
і передати у власність Позивачу
технологічне обладнання та інші
товари, а Позивач - прийняти та оплатити
його у порядку і на умовах,
передбачених Договором.

Позивачем на підтвердження реальності
надання контрагентом послуг за
зазначеним Договором надано первинні
документи, а саме, податку та видаткову
накладні, рахунок - фактуру, копії яких
також наявні в матеріалах справи (дод. 3,
а.с. 21-22, 30-31, 54-55).

Крім того, Позивачем на підтвердження
реальності надання послуг його
контрагентами надано усі первинні
документи, а саме: Товариством з
обмеженою відповідальністю «Зоря» -
Акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг), податкові накладні, копії яких
наявні в матеріалах справи (дод. 3, а.с.
27-28, 75-76, 105-106), Приватним підприємством
«Сталь-Маш» - Акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг), податкові
накладні, копії яких наявні в
матеріалах справи (дод. 3, а.с. 18-20, 80-82).

За отримані услуги Позивачем сплачено
контрагентам грошові кошти, що
підтверджується виписками про рух
коштів по його банківському рахунку,
копії яких наявні в матеріалах справи
(дод. 4).

Більш того, як вбачається з Висновку
експерта Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз (КНДІСЕ) за результатами
проведення судово-економічної
експертизи від 28.08.2013 року №2128/13-45 (далі
- Висновок), копія якого наявна в
матеріалах справи (а.с. 131-140), усі
первинні документи, надані
контрагентами Позивачу оформлені
належним чином, в зв'язку з чим, Позивач
мав підстави для формування за
зазначеними первинними документами
податкового кредиту з податку на
додану вартість, а висновок зроблений
Відповідачем в Акті щодо завищення
Позивачем валових витрат на 723 980, 40 грн.
документально та нормативно не
підтверджується.

Колегія суддів не погоджується з
зазначеними Відповідачем в Акті
висновками, що правочини з Позивачем
укладені без мети настання реальних
правових наслідків, що обумовлені ними,
крім тих, що пов'язані їх недійсністю, в
зв'язку з чим, є нікчемними, тому, як
вини та умислу Позивача, спрямованих на
заволодіння державним майном,
порушення публічного порядку не
встановлено, Відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень, не доведено
умислу укладення угод між Позивачем та
контрагентами з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, Відповідачем не надано
будь-яких рішень суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
«безтоварності» здійснених Позивачем
господарських операцій або судових
рішень про визнання Договорів
недійсними, що збігається з позицією
Вищого адміністративного суду України,
викладеною, зокрема, в його Ухвалі від
05.12.2012 року (код ЄДРСР 27946361). Крім того,
Позивач не має нести відповідальність
за порушення податкового
законодавства його контрагентами
та/або їх посадовими особами.

Згідно із п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу; податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду,
зокрема, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; не відносяться до податкового
кредиту, зокрема, суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть
свідчити, зокрема, такі обставини:
всупереч даним податкового обліку у
будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного
з таких учасників; результати,
відображені у даних податкового
обліку будь-кого з учасників
господарської операції, фактично не
настали внаслідок відсутності
відповідних дій будь-кого з учасників
такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без
їх фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що
вказана у даних податкового обліку
чи первинних документах; імітація
купівлі товару в особи, яка ніколи
його не продавала тощо), що збігається
з позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною, зокрема, в
його Листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11.
Проте, Відповідачем до судів першої та
апеляційної інстанції будь-які докази
на підтвердження зазначеного не
надано.

Відповідно до частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, вимоги якої
Відповідачем не виконано.

На виконання господарських
зобов'язань, підтвердження надання
контрагентами послуг оформлено всі
необхідні первинні документи,
укладення Договорів спрямовано на
реальне настання правових наслідків,
вони відповідають економічному змісту
та чинному законодавству, в зв'язку з
чим, колегія суддів дійшла висновку, що
Позивачем правомірно включено
відповідну суму до податкового кредиту
з податку на додану вартість, тому, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що податкове
повідомлення-рішення Відповідача №
364/17-04 є протиправним та підлягає
скасуванню.

Проте, як зазначено у Висновку
експерта, Позивачем у 2010 за
податковими накладними від Приватного
підприємства «Оріон+» отримано товару
на загальну суму 109 332 грн., в тому числі
ПДВ 18 222 грн., а як вбачається з
банківської виписки по рахунку
Позивача, ним оплачено лише 20 000 грн., в
зв'язку з чим, заборгованість Позивача
станом на 31.12.2010 року становить 89 332 грн.
Приватне підприємство «Оріон+» визнано
банкрутом та знято з обліку 02.12.2010 року,
в зв'язку з чим, 89 332 грн., як різниця між
вартістю одержаного товару та сумою
його оплати, є доходом Позивача.

А згідно із пп.пп. 9.12.1, 9.12.2 п. 9.12 ст. 9
чинного на час виникнення
правовідносин між Позивачем та
контрагентами Закону №889-ІV,
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту; якщо
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності або фізична особа, яка
сплачує ринковий збір, отримує інші
доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1
цього пункту, то такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької
діяльності..

Відповідно до пп. 4.2.11 п. 4.2 ст. 4
зазначеного Закону, до складу
загального місячного оподатковуваного
доходу включаються сума
заборгованості платника податку, за
якою минув строк позовної давності.
Фізична особа самостійно сплачує
податок з таких доходів та відображає
їх у річній податковій декларації, крім
сум податкової заборгованості, за
якими минув строк давності згідно з
законом, що встановлює порядок
стягнення заборгованості з податків,
зборів (обов'язкових платежів) та
погашення податкового боргу.

В зв'язку з тим, що Приватне
підприємство «Оріон+» визнано
банкрутом та знято з обліку,
заборгованість Позивача, яка не
підлягає погашенню внаслідок
ліквідації контрагента, підлягає
віднесенню до оподатковуваного доходу
Позивача. Крім того, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що посилання експерта у
Висновку на пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», відповідно до якого, до
валового доходу включаються суми без
врахування податку на додану вартість,
є необґрунтованими, оскільки,
зазначена норма Закону регулює
правовий статус валових витрат, а не
валових доходів, до яких відноситься
заборгованість Позивача перед
Приватним підприємством «Оріон+», тому,
висновок в Акті Відповідача щодо
заниження Позивачем валового доходу у
2010 році на загальну суму 89 332 грн. є
правомірним, отже суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
податкове повідомлення-рішення
Відповідача від 08 червня 2011 року №363/17-04
є протиправним та підлягає скасуванню
в частині нарахованого основного
платежу з податку з доходів фізичних
осіб лише у сумі 108 597, 06 грн.
(121996,86-89332х15%).

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
за таких підстав, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
залишити без задоволення, а Постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 13 листопада 2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
її в повному обсязі безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу складено у повному обсязі 10.02.2014
року.

.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.