Справа № 2а-487/10/0570
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К-27361/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Рибченка А.О.,
Сіроша М.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Жовтневої міжрайонної державної
податкової інспекції м. Маріуполя на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24.03.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2010 у
справі № 2а-487/10/0570

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Азовнефтепродукт
плюс"

до Державної податкової
інспекції у Новоазовському районі
Донецької області

до Жовтневої міжрайонної
державної податкової інспекції м.
Маріуполя

про визнання незаконними дії
та недійсним рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулась до суду з
позовом (з урахуванням уточнень
позовних вимог) про визнання
незаконними дій посадової особи
Жовтневої МДПІ м. Маріуполя щодо
підготовки та приймання документів
позивача для отримання ліцензії на
право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами та скасування рішення ДПІ у
Новоазовському районі від 13.07.2009 №
про застосування фінансових
санкцій у сумі 1 700,00 грн. за реалізацію
тютюнових виробів без наявності
ліцензії.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позов задоволено в
повному обсязі.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Жовтнева МДПІ м. Маріуполя подала
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить зазначені судові
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, державний податковий орган
зазначив, що порушення строку подання
уповноваженою особою податкової
інспекції документів для отримання
ліцензії не спростовує факту
реалізації позивачем тютюнових
виробів без наявності відповідної
ліцензії.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідач здійснював
торгівлю тютюновими виробами на
підставі ліцензії на право роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами, термін дії якої
сплинув 22.06.2009. У зв'язку із закінченням
терміну дії ліцензії Товариство 12.06.2009
звернулося до органу ліцензування із
заявою про видачу нової ліцензії на
право роздрібної торгівлі тютюновими
виробами.При цьому, позивачем 10.06.2009
було сплачено відповідний платіж за
отримання нової ліцензії.

Пакет документів для отримання
отримання ліцензії фахівцями
контролюючого органу 18.06.2009 було
передано до Департаменту з питань
адміністрування акцизного збору і
контролю за виробництвом та обігом
підакцизних товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
ліцензію Товариству на право
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями видано 25.06.2009 зі строком дії з
25.06.2009 по 26.12.2009.

Також судами встановлено, що фактичною
підставою для нарахування Товариству
фінансових санкцій слугував висновок
фахівців Жовтневої МДПІ м. Маріуполя,
викладений у акті перевірки від 24.06.2009,
про порушення позивачем вимог ст. 15
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", яке полягало у реалізації
суб'єктом підприємницької діяльності
тютюнових виробів без наявності
відповідної ліцензії.

На підставі вказаного акту перевірки
ДПІ у Новоазовському районі прийнято
оспорюване рішення про застосування
фінансових санкцій.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що ДПІ у Новоазовському
районі, приймаючи оспорюване рішення
діяла на підставі та в межах
повноважень, що передбачені
законодавством, проте діяла не у спосіб
передбачений законами, необґрунтовано
та недобросовісно, оскільки позивачем
було своєчасно вжито заходів для
отримання ліцензії на право роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та
тютюновими виробами. Тобто, за
висновком судів, причини щодо
несвоєчасного отримання позивачем
ліцензії на роздрібну торгівлю
алкогольними напоями та тютюновими
виробами впливають на правомірність
прийнятих відповідачем рішень.

Проте суд касаційної інстанції не
погоджується з вказаними висновками
судів попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності"
ліцензування виробництва і торгівлі
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами, здійснюється згідно із
законами, що регулюють відносини у цій
сфері, зокрема, Законом України "Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" (із змінами та
доповненнями).

Згідно зі ст. 18 України від 19.12.1995 №
481/95-ВР "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" (із
змінами та доповненнями) "всі інші
закони і нормативно-правові акти, які
стосуються виробництва й обороту
алкогольних напоїв , діють у частині, що
не суперечить цьому Закону". Звідси
випливає, що в разі невідповідності
вимогам даного Закону норм інших
законів і нормативно-правових актів
суб'єкти господарювання і державні
органи, які здійснюють контроль за
дотриманням положень законодавства,
мають керуватися вимогами Закону №
481/95-ВР.

Так, Законом № 481/95-ВР визначено, що
ліцензія (спеціальний дозвіл) -
документ державного зразка, який
засвідчує право суб'єкта
підприємницької діяльності на
провадження одного із зазначених у
цьому Законі видів діяльності протягом
визначеного строку.

Згідно зі ст. 15 цього Закону, ліцензія
або рішення про відмову у її видачі
видається заявнику не пізніше 10
календарних днів з дня одержання
зазначених в Законі документів (ч. 22).

Відповідно до ст. 15 Закону № 481/95-ВР
ліцензії на право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями і тютюновими
виробами видаються уповноваженими
Кабінетом Міністрів України органами
виконавчої влади в містах, районах,
районах у містах Києві та Севастополі
за місцем торгівлі суб'єкта
господарювання терміном на один рік і
підлягають обов'язковій реєстрації в
органі державної податкової служби, а у
сільській місцевості - і в органах
місцевого самоврядування за місцем
торгівлі суб'єкта господарювання (ч. 14).

З метою забезпечення належного
виконання вимог ст. 15 Закону № 481/95-ВР, а
також усунення перешкод у роботі
суб'єктів підприємницької діяльності,
які діють у межах населених пунктів, де
відсутні структурні підрозділи
Департаменту з питань адміністрування
акцизного збору і контролю за
виробництвом та обігом підакцизних
товарів ДПА України (далі -
Департамент), Державною податковою
адміністрацією затверджено наказ від
16.11.2004 № 652 "Про організацію роботи в
районних (міжрайонних) ДПІ з видачі
ліцензій на право роздрібної торгівлі
алкогольними напоями та тютюновими
виробами", п. 5.1 якого передбачено, що
уповноважена особа районної
(міжрайонної) ДПІ здійснює реєстрацію
поданих суб'єктом підприємницької
діяльності документів і забезпечує їх
передачу до регіонального управління
Департаменту протягом 3-х робочих днів
з моменту реєстрації. Однак, враховуючи
положення ст. 15 Закону № 481/95-ВР щодо
строків видачі ліцензії, реєстрація
поданих суб'єктом підприємницької
діяльності документів і забезпечення
їх передачу до регіонального
управління Департаменту здійснюється
з урахуванням загального терміну
розгляду документів, встановленого
законодавством.

Разом з тим, ч. 10 ст. 15 Закону № 481/95-ВР
передбачено, що роздрібна торгівля
алкогольними напоями або тютюновими
виробами здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності всіх форм
власності, в тому числі їх виробниками,
за наявності у них ліцензій.

За порушення норм Закону № 481/95-ВР щодо
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами ст. 17
цього Закону встановлено, що посадові
особи і громадяни притягаються до
відповідальності згідно з чинним
законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 вказаного Закону
до суб'єктів підприємницької
діяльності застосовуються фінансові
санкції у вигляді штрафів у разі
оптової (включаючи імпорт та експорт) і
роздрібної торгівлі спиртом етиловим,
коньячним і плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами без наявності ліцензій - 200
відсотків вартості отриманої партії
товару, але не менше 1 700,00 грн.

Також, згідно ч. 3 ст. 13 Закону України
"Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" (в редакції
на момент виникнення спірних
правовідносин) у ліцензії
зазначається, зокрема, строк дії
ліцензії.

Як встановлено судами строк дії
ліцензії позивача сплинув 22.06.2009, а
строк дії нової ліцензії визначено з
25.06.2009, таким чином з 23.06.2009 по 24.06.2009
(включно) позивач не мав права
здійснювати продаж тютюнових виробів.

Таким чином, враховуючи, що актом
перевірки, до якої були допущені
перевіряючі, зафіксовано факт продажу
позивачем тютюнових виробів 23.06.2009 на
суму 20,80 грн. без наявності ліцензії,
колегія Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку про
правомірність застосування до
позивача фінансових санкцій у сумі 1
700,00 грн. за порушення ст. 15 Закону №
481/95-ВР..

Висновок судів попередніх інстанцій
про те, що порушення терміну отримання
ліцензії відбулось не з вини позивача
не спростовує факту реалізації ним
тютюнових виробів без наявності
відповідної ліцензії.

Суд касаційної інстанції також
зазначає, що питання правомірності
проведення перевірок на час спірних
правовідносин врегульовано Законом
України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про державну
податкову службу в Україні" (далі -
Закон № 509- XII).

Згідно ч. 7 ст. 11 1 Закону № 509-ХІІ
перевірки в межах повноважень
податкових органів, визначених Законом
України "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів",
вважаються позаплановими перевірками.
Це, у свою чергу, означає, що на такі
перевірки поширюються "процедурні"
правила проведення позапланових
перевірок, передбачені ст. 11 Закону №
509-XII. Тому, посадові особи податкового
органу мають право приступити до
проведення як планових, так і
позапланових перевірок за умови
надання суб'єкту господарювання під
розпис: направлення на перевірку та
копії наказу керівника податкового
органу про проведення перевірки. При
цьому обидва документи має бути
оформлено відповідно до вимог,
установлених ст. 112 Закону № 509-XII.

Також слід зазначити, що, встановлюючи
умови допуску посадових осіб органів
державної податкової служби до
проведення планових та позапланових
виїзних перевірок, ст. 112 Закону № 509-XII
одночасно встановлює наслідки
недотримання контролюючим органом цих
умов. Згідно з ч. 2 цієї статті ненадання
посадовими особами органу державної
податкової служби платнику податків
документів, перелік яких наведений в
частині першій, або їх надання з
порушенням вимог, встановлених
частиною першою цієї статті, є
підставою для недопущення посадових
осіб органу державної податкової
служби до проведення планової або
позапланової виїзної перевірки.

Отже, законний інтерес платника
податків в проведенні органом
державної податкової служби перевірки
його діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
наділенням його права не допустити
посадових осіб органу державної
податкової служби до перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи
фахівці податкової інспекції були
допущені до перевірки, здійснили
перевірку та зафіксували у
відповідному акті факт реалізації
позивачем тютюнових виробів без
наявності ліцензії.

Відповідно до ст. 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що судами
попередніх інстанцій повно і правильно
встановлені обставини справи, але
судами порушено норми матеріального
права, що призвело до ухвалення
незаконних судових рішень в частині, а
тому вбачаються підстави для їх
скасування та ухвалення нового рішення
в цій частині.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Жовтневої
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Маріуполя задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24.03.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 08.07.2010 у
справі № 2а-487/10/0570 скасувати в частині
задоволення позовних вимог про
визнання недійсним рішення від 13.07.2009 №
про застосування фінансових
санкцій у сумі 1 700,00 грн. і ухвалити в
цій частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Азовнефтепродукт плюс" відмовити, в
іншій частині постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
24.03.2010 та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 08.07.2010 у справі № 2а-487/10/0570 залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, передбачених ст. 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
постанови, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
А.О. Рибченко

М.В. Сірош