Справа № 810/1058/14
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без
розгляду

20 лютого 2014 року 810/1058/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Панченко Н.Д.,
розглянувши позовну заяву Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги від 21.11.2013 № Ф-2546 про
сплату недоїмки.

Згідно з частиною другою статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України суддя відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі.

Пунктом 5 частини першої статті 107
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
подано адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
пропущенням встановленого законом
строку звернення до суду, то чи
достатньо підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до суду
поважними).

Вирішуючи питання про відкриття
провадження в адміністративній справі,
суд виходить з такого.

Інститут строків в
адміністративному процесі сприяє
досягненню юридичної визначеності у
публічно-правових відносинах, а також
стимулює суд і учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків.

Так, строки звернення до
адміністративного суду з
адміністративним позовом обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини вважаються спірними;
після їх завершення, якщо ніхто не
звернувся до суду за вирішенням спору,
відносини стають стабільними.

В силу положень частини першої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Відповідно до положень частини
п'ятої статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду щодо оскарження рішення суб'єкта
владних повноважень, на підставі якого
ним може бути заявлено вимогу про
стягнення грошових коштів,
встановлюється місячний строк.

Строк в один місяць, у даній
категорії справ, визнано законодавцем
достатнім для того, щоб особа, яка
вважає, що її права, свободи чи інтереси
порушено, визначилася, чи буде вона
звертатися до суду із позовом щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень.

Як вбачається з прохальної
частини позовної заяви, позивач
просить суд скасувати вимогу
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 21.11.2013 № Ф-2546 про сплату
недоїмки.

Відповідно до абзацу 2 частини
четвертої статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VІ, вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Цією ж статтею передбачено, що у
разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом доходів і
зборів, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
орган доходів і зборів надсилає в
порядку, встановленому законом, до
підрозділу державної виконавчої
служби вимогу про сплату недоїмки.

Крім цього, положення статті 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
корелюються із положеннями статті 17
Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV,
відповідно до якої примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою, зокрема, рішення
інших органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Аналіз положень зазначеного
законодавства дозволяє дійти висновку,
що вимога органу доходів і зборів є
рішенням суб'єкта владних повноважень,
на підставі якого ним може бути
заявлено вимогу про стягнення грошових
коштів, а відтак, вона може бути
оскаржена до суду в межах
встановленого частиною п'ятою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України місячного строку.

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на необхідність застосування
до даних правовідносин положень
Податкового кодексу України у частині
обчислення строків щодо оскарження
рішень контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання з
огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1
Податкового кодексу України, цей
Кодекс не регулює питання погашення
податкових зобов'язань або стягнення
податкового боргу з осіб, на яких
поширюються судові процедури,
визначені Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
з банків, на які поширюються норми
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб", та
погашення зобов'язань зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

А відтак приписи Податкового
кодексу України не застосовуються до
даних правовідносин, у тому числі і в
частині строків оскарження вимоги
органу доходів і зборів щодо стягнення
заборгованості з єдиного внеску.

Із змісту оскаржуваної вимоги
вбачається, що вона була прийнята
відповідачем 21.11.2013.

У позовній заяві позивач
зазначив, що отримав оскаржувану
вимогу, про що зроблено відмітку на
корінці вимоги та на самій вимозі
(абзац п'ятий позовної заяви).

Оскільки позивач у позовній заяві
не вказує дати отримання оскаржуваної
вимоги, матеріали справи не містять
жодного доказу, в якому було б
зазначено про дату її отримання, суд
дійшов висновку, що оскаржувана вимога
отримана позивачем у день її прийняття,
тобто 21.11.2013.

Однак, з даною позовною заявою позивач
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду лише 18.02.2014 (про
що свідчить дата на штемпелі вхідної
кореспонденції на першому аркуші
позовної заяви). Тобто, із порушенням
строку на звернення до суду,
визначеного частиною п'ятою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Жодних заяв чи клопотань про визнання
причин пропуску строку звернення до
суду поважними, як і будь-яких істотних
та вагомих причин пропуску строку на
звернення до суду, які непереборно
перешкоджали позивачеві його
зверненню або надавали б суду підстави
обчислювати даний строк від іншої дати
ніж 21.11.2013, як позовна заява та і додані
до неї матеріали не містять.

Статтею 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено правові наслідки пропущення
строків звернення до
адміністративного суду. Так,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (частина перша статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

В силу положень частини другої
статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, позовна заява
може бути залишена без розгляду на
стадії вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання.

Суд вважає за необхідне повідомити
позивача, що залишення
адміністративного позову без розгляду
на даній стадії не позбавляє його права
на повторне звернення до
адміністративного суду після усунення
підстав, з яких позовна заява була
залишена без розгляду, зокрема, шляхом
подання заяви про поновлення
пропущеного строку на звернення до
суду та надання відповідних доказів на
підтвердження поважності причин
такого пропуску.

Крім цього, в силу положень статті
7 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про
судовий збір» питання щодо повернення
судових витрат суд вирішує в ухвалі
суду. Так, відповідно до положень
пункту 4 частини першої статті 7
зазначеного Закону України сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі залишення заяви або
скарги без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем, як доказ сплати судового
збору долучені дві квитанції № к13/R/79
від 27.01.2014 та № 54-4015 від 30.12.2013.

Разом з цим судом встановлено, що
відповідно до ухвали Київського
окружного адміністративного суду від
10.01.2014 по справі № 810/71/14 про залишення
позовної заяви без розгляду Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 повернутий
судовий збір у розмірі 172,05 грн., який
сплачений згідно квитанції № 54-4015 від
30.12.2013.

А відтак поверненню підлягає лише
судовій збір, сплачений позивачем
відповідно до квитанції № к13/R/79 від
27.01.2014.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги те, що адміністративний позов
подано позивачем з порушенням
місячного строку на звернення до суду,
жодних належних та допустимих доказів,
які б надавали суду підстави
обчислювати цей строк від іншої дати
ніж з 21.11.2013 матеріали справи не
містять; враховуючи, що позивач не
скористався правом на подання разом із
позовною заявою заяви про поновлення
пропущеного строку на звернення до
суду, керуючись статтями 99, 100, 160, 165
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги,- залишити без
розгляду.

Повернути з Державного бюджету України
на користь Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 судовий збір у сумі 10 (десять)
грн. 65 коп., згідно квитанції № к13/R/79 від
27.01.2014.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими до неї матеріалами, -
надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Панченко Н.Д.