Справа № 826/14998/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Гром Л.М.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

за участю представника позивача -
Опанасенко О.П., представника
відповідача -Мірошниченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 01
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Дея
Компані» до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дея Компані»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
13.06.2013 р. № та №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 01
жовтня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
період з 17.05.2013 р. по 22.05.2013 р. посадовими
особами ДПІ у Шевченківському районі м.
Києва проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Дея компані» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
податку на додану вартість та податку
на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ
«Метрос», за результатами якої
складено Акт від 29.05.2013 р. №1588/2220/35947232
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Дея компані» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
податку на додану вартість та податку
на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ
«Метрос» за період: з 01.05.2012 р. по 31.05.2012
р.».

В ході перевірки відповідачем зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК
України в результаті чого занижено
податку на додану вартість за травень
2012 р. на суму 69 314,00 грн.; п.138.2 ст.138 ПК
України, п.9.1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995р., в результаті чого
занижено податок на прибуток за
півріччя 2012 р. на суму 72 780,00 грн.

На підставі висновків, викладених у
Акті перевірки, відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від
13.06.2013 р. №000372220, яким позивачу було
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на суму 90 975,00 грн.
(із яких за основним платежем 72 780,00 грн.
та 18 195,00 грн. за штрафними санкціями) та
№000382220, яким позивачу було збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на суму 86 643,00 грн. (із
яких за основним платежем 69 314,00 грн. та
17 329,00 грн. за штрафними санкціями).

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є безпідставними
і підлягають скасуванню як
протиправні.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, якою визначено, що не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Також, відповідно до п.187.1 ст.187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий період
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.п.198.2, 198.3 ст.198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997
затвердженим в Міністерстві юстиції
України 23.06.1997 за № 233/2037, визначено один
випадок недійсності податкової
накладної, а отже і неможливості
формування на її підставі податкового
кредиту - якщо вона заповнена особою,
яка не зареєстрована як платник ПДВ.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із
системного аналізу положень цих норм
законодавства України вбачається, що
податковий кредит є правом платника
податку щодо зменшення податкових
зобов'язань звітного періоду, яке
виникає виключно за наявності
податкових накладних. Закон забороняє
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених у
складі ціни придбання товарів (робіт,
послу), якщо ці суми не підтверджені
податковими накладними, та передбачає
відповідальність платника податків за
порушення цих вимог у вигляді
фінансових санкцій.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Крім того, в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що
судам належить звертати особливу увагу
на дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому, приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що умовою для виникнення у платника
податку права на формування
податкового кредиту є придбання
платником податків товарів (послуг) для
використання їх в своїй господарській
діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що в
перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з ТОВ «Метрос».

Так, судом першої інстанції
встановлено, що між ТОВ «Дея компані»
та ТОВ «Метрос» було укладено договір
№04/05РП від 04.05.2012 р., відповідно до якого
Замовник (позивач) доручає, а
Виконавець (ТОВ «Метрос»)
зобов'язується надати послуги по
створенню відео контенту для екранів,
загальний хронометраж якого не менше 6
год., для організації професійного
свята «День Хіміка».

Відповідно до п.1.2 Договору
деталізований зміст надання послуги а
саме дата, місце, порядок, строки,
формат та інші організаційно-технічні
питання необхідні для належного
надання послуг, щодо проведення
кожного окремого заходу та вартість
послуги, погоджуються Сторонами у
відповідних Додатках до Договору.

В зв'язку з цим, між позивачем та ТОВ
«Метрос» було укладено Додаток №1 до
Договору №04/05РП, відповідно до якого
між сторонами було визначено етапи
надання послуг (виконання робіт) та
термі зображення (сюжетів) відео
контентів.

В п.2.3 Додатку №1 до Договору №04/05РП
визначено, що виконавець передає
надані послуги (виконані роботи)
поетапно за Актами здачі-приймання
робіт (надання послуг). Кім того, в п.3.1
та п.3.2 Додатку №1 до Договору №04/05РП
зафіксовано, що загальна вартість
послуг Виконавця (ТОВ «Метрос») за
додатком складає 415 886,00 грн., при цьому
замовник проводить розрахунок в два
етапи, зокрема: 1 етап - сума в розмірі 205
700.00 грн., протягом 5 днів з дати
підписання додатку; 2 етап - суму в
розмірі 210 186,00 грн. протягом 3
банківських днів з моменту передачі
виконаних робіт (наданих послуг) по
останньому етапу.

Реальність виконання вказаного
договору підтверджується наступними
первинними і розрахунковими
документами: податковими накладними,
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) та платіжними дорученнями.

Крім того, позивачем надано флеш-диск
із записом відео контенту на свято
«День хіміка» що було виготовлено ТОВ
«Метрос».

Всі зазначені вище документи підписані
та скріплені печатками сторін та мають
всі реквізити як того вимагає чинне
законодавство України.

Також, суд апеляційної інстанції
звертає увагу, що відповідачем не
надано, як того вимагають положення
чинного законодавства України,
доказів, які б свідчили про те, що
документи, виписані на виконання
договорів, були сфальсифікованими, як і
не надано відомостей про звернення до
правоохоронних органів у зв'язку з
виявленими порушеннями складання
завідомо неправдивих документів
звітності.

При цьому, позивач зазначає що ТОВ
«Метрос» було залучено для виконання
робіт, що позивач зобов'язався виконати
для ТОВ «НФ Трейдинг Україна». В якості
доказів наявності зобов'язань перед
ТОВ «НФ Трейдинг Україна» (та їх
виконання) позивачем надано до суду
наступні документи: Договір від 03.05.2012
р. (із додатком №1 до нього) між ТОВ «НФ
Трейдинг Україна» та ТОВ «Дея компані»,
відповідно до якого позивач
зобов'язався надати ТОВ «НФ Трейдинг
Україна» послуги по органіазції та
проведенню концерту, присвяченого
професійному святу «День хіміка», що
відбудеться 01.07.2012 р. за адресою:
Концерт-хол «Фрідом», Україна, м. Київ,
вул. Фрунзе, 134.

Так, відповідно до пп.2.3.3 п.2.3 р.2
вищевказаного договору, позивач
зобов'язався забезпечити підготування
та обладнання місця проведення свята,
необхідним змонтованим та підключеним
звуковим, світловим та іншим технічним
обладнанням.

Згідно з пп.2.4.1 п.2.4 р.2 договору позивач
має право з метою виконання своїх
зобов'язань по даному договору на
свій ризик, від свого ім'я та за свій
рахунок укладати договори із третіми
особами, а також використовувати при
виконанні своїх зобов'язань по даному
договору фірмові найменування та/або
товарі знаки Замовника (ТОВ «НФ
Трейдинг Україна»), включаючи
згадування їх в проекції на стінах та
екранах.

Крім того, позивачем надано акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податкові накладні, платіжні
доручення.

Також, в якості доказів реальності
виконання господарської операції
позивачем надано до суду наступні
документи: договір №25 від 13.04.2012 р.
укладеного між ТОВ «Медіатек-Рент» та
ТОВ «Дея компані» із актами та
рахунками до нього; податкові накладні
та платіжні доручення; податкові
декларації з податку на додану
вартість (за травень, червень2012 р.) із
Реєстром виданих та отриманих
податкових накладних (за травень,
червень 2012 р.); податкова декларація з
податку на прибуток підприємства (за
травень 2012 р.); договір суборенди №05/07/02
від 01.01.2012 р., укладеного між ТОВ
«Віртуальнйи офіс» та ТОВ «Дея
компані» із додатком до нього; наказ
Позивача №2 від 01.04.2012 р. «Про
затвердження штатного розкладу»;
Журнал-ордер і Відомість по рахунку 631
«Розрахунки з вітчизняними
постачальниками за травень 2012 р.»;
флеш-диск із відео контентом на свято
«День хіміка», виготовленого ТОВ
«Метрос»; виписка за особовим рахунком
за 08.05.2012 р. та за 16.05.2012 р.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
відповідач, в свою чергу, як на
підтвердження правомірності прийнятих
ним податкових повідомлень-рішень,
посилається на Акт ДПІ у Оболонському
районі м. Києва ДПС «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Метрос» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2012 року по
31.01.2013 року» від 01.03.2013 року №214/22-6/31238263,
відповідно до якого ТОВ «Метрос» не
знаходиться за юридичною адресою; на
товаристві відсутні складські
приміщення, автомобільні чи інші
транспорти, а також устаткування, що
необхідне для здійснення фінансово -
господарської діяльності товариства;
не встановлено факту передачі товарів
від продавця до покупця; правочини, що
нібито укладені між ТОВ «Метрос» та
товариствами постачальниками не
спричинили реального настання
юридичних наслідків.

За цих обставин відповідач
вважає, що укладений позивачем з ТОВ
«Метрос» договір, податкові накладні
та інші первинні документи не мають
юридичної сили первинних документів,
не відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р.№ 88, що унеможливлює їх
відображення в регістрах
бухгалтерського та податкового обліку,
у податковій звітності.

Суд апеляційної інстанції
вважає такі посилання
необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» установлено, що
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то вони
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними. Саме такими
відомостями керувався позивач у
процесі договірних відносин з
контрагентами.

Колегією суддів встановлено, що на час
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Метрос», останній був включений до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, а
також мав свідоцтво про реєстрацію
платників ПДВ.

Нормами чинного законодавства на
сторону цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Колегія суддів вважає, що встановлені
обставини справи підтверджують
дійсність господарських операцій та їх
реальний характер, договірні
зобов'язання були виконані сторонами
належним чином, з відповідним та
належним оформленням первинних
документів, а тому суму податкового
кредиту позивачем було сформовано
правомірно.

Таким чином, відповідачем не
наведено беззаперечних доводів та не
подано будь-яких належних доказів, які
б могли свідчити про недобросовісність
позивача як платника податків або про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, факт здійснення
господарських операцій, за наслідками
виконання яких у позивача виникло
від'ємне значення податку.

Слід також відмітити, що
податковим органом не було надано
рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
«безтоварності» здійснених позивачем
господарських операцій чи вироків у
кримінальних справах щодо наявності
вини, умислу, направленого на
незаконне заволодіння майном держави,
в діях посадових осіб ТОВ «Дея
Компані» чи ТОВ «Метрос».

З вказаного слідує, що
належними та допустимими доказами
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, на якого покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, відтак, правочини,
укладені позивачем з ТОВ «Метрос»
відповідають нормам чинного
законодавства України, фактичні
обставини об'єктивно засвідчують
здійснення дослідженої судом
господарської діяльності позивача з
контрагентом, що підтверджуються
первинними бухгалтерськими
документами та податковими накладними,
які виписані на виконання умов
викладених вище договірних відносин.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що відповідачами не
було доведено законність та
обґрунтованість прийнятого ним
рішення та вчинених дій, а тому суд
першої інстанції дійшов правильних
висновків про обґрунтованість
позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

Л.М. Гром

Ухвалу в повному тексті
виготовлено 11.02.2014 року.

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.