Справа № 26607/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2010 р. справа № 2а-80/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Руденко М.А.
Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області

на постанову Новомиколаївського
районного суду Запорізької області від
06 жовтня 2010 року у справі №2а-80/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області

про зобов'язання відповідача вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області, в якому просила:

відновити пропущений строк для
звернення до суду;

визнати дії відповідача щодо
нарахування виплат державної
соціальної допомоги дітям війни за
2007-2010 роки неправомірними;

зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити недоплачену як дитині війни
щомісячну державну соціальної
допомогу за 2007-2010 рики.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачу
відповідач керувався положеннями
нормативних актів що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Новомиколаївського
районного суду Запорізької області від
06 жовтня 2010 року адміністративний
позов задоволено частково, а саме
визнано протиправною бездіяльність
відповідача в частині не призначення,
не донарахування та не виплати
позивачу надбавки до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, за
період з 22.05.2008 року по 30.09.2010 року
включно; зобов'язано відповідача
призначити, донарахувати та виплатити
позивачу надбавку до пенсії,
передбачену ст.. Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з
22.05.2008 року по 30.09.2010 року, виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої на час виплат. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області звернулося з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
постанову суду першої інстанції та
винести рішення яким позивачу в позові
відмовити повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина,
її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1938 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.4).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має
право на отримання підвищення до
пенсії, у розмірах, які визначено
Законом, а відтак має право на
звернення до суду за захистом
порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до
суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків для звернення до суду.

Так, задовольняючи позовні вимоги
за 2007-2009 роки та вирішуючи питання щодо
поновлення процесуального строку для
звернення до суду з позовом суд першої
інстанції виходив з того, що
встановлений ст..99 КАС України строк, не
застосовується до спірних
правовідносин. Такі висновки суд
першої інстанції обґрунтував
посиланням на ч.2 ст.87 Закону України
"Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч.2 ст..87 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
суми пенсії, не одержані своєчасно з
вини органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

Однак, при вирішенні вказаного
питання суд першої інстанції не
врахував, що згідно п.16 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечать цьому закону.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
нараховані суми пенсії, не отримані з
вини органу, що призначає і виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Таким чином, строк давності
звернення до суду не застосовується
лише до вимог щодо нарахованих пенсій.
В спірних правовідносинах підвищення
до пенсії не було нараховане пенсійним
органом, а відтак висновки суду першої
інстанції щодо не застосування вимог
ст..99 КАС України є помилковими.

Відповідно до положень частини 2
статті 5 Кодексу адміністративного
судочинства України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

30 липня 2010 року набрали чинності
зміни до Кодексу адміністративного
судочинства України. В частину другу
статті 99 КАС України внесено зміни,
відповідно до яких для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС
України, в редакції з 30.07.2010 року,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що становляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2007,
2008,2009 роки подано до суду 29.09.2010р., тобто
після внесення змін до КАС України,
яким встановлено строки звернення до
суду.

Представник відповідача, подав до
суду заперечення на адміністративний
позов, в яких наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем
шестимісячного строку звернення до
суду (а.с.09).

Як вбачається з заявленого позову,
обґрунтовуючи причини пропуску строку
позивач зазначав, що про порушення
своїх прав він дізнався після
висвітлення подій у засобах масової
інформації, у зв'язку з чим не мав
можливості звернутися до суду у
визначені законом строки.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати підвищення до пенсії
є щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
право звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішень Конституційним Судом
України.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2007, 2008,2009 роки, порушив вимоги
процесуального законодавства, не
застосувавши встановлений
шестимісячний строк звернення з
позовом до суду, що призвело до
неправильного вирішення справи у цій
частині заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, з
урахуванням часу звернення позивача з
позовом до суду (29.09.2010р.) та враховуючи
те, що відповідач наполягав на відмові
у задоволенні позову з тих підстав, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині визнання
протиправною бездіяльність в частині
не призначення, не донарахування та не
виплати позивачу надбавки до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»та
зобов'язання відповідача призначити,
донарахувати та виплатити позивачу
надбавку до пенсії, передбачену ст..
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року, та з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, та з
01.01.2010 року по 28.03.2010 року - скасувати, а
позовні вимоги в цій частині залишити
без розгляду.

Разом з тим, рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/08
від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

На час розгляду справи Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» не призупинено дію ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а відтак відповідач був
зобов'язаний виплачувати позивачу
підвищення до пенсії у розмірах, які
визначено ст..6 названого Закону.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в Новомиколаївському районі
Запорізької області будь-яких дій з
цього приводу не здійснювало.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС
України та враховуючи час звернення до
суду позивача з позовом, колегія судів
приходить до висновку про необхідність
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Новомиколаївському
районі Запорізької області

провести перерахунок та виплатити
позивачу недоотримані суми щомісячної
надбавки до пенсії, передбаченої ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», з 29 березня 2010 року по 30
вересня 2010 року.

Право позивача на отримання
підвищення до пенсії відповідно до
вимог ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, таке право надане
державою і закріплено Законом України
«Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика
Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст..17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини»є джерелом права, свідчить про
те, що органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.)

Доводи відповідача щодо
правомірності своїх дій з посиланням
на відсутність бюджетних коштів для
повної реалізації програми з доплат
дітям війни суд обґрунтовано до уваги
не взяв, оскільки питання фінансування
цих видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для
виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог і
судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись п.
3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Новомиколаївському районі Запорізької
області задовольнити частково.

Постанову Новомиколаївського
районного суду Запорізької області від
06 жовтня 2010 року у справі №2а-80/10 в
частині визнання протиправною
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в Новомиколаївському
районі Запорізької області в частині
не призначення, не донарахування та не
виплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії,
передбаченої ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»та
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Новомиколаївському
районі Запорізької області
призначити, донарахувати та виплатити
ОСОБА_1 надбавку до пенсії, передбачену
ст.. Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 31.12.2008 року, та з 01.01.2009 року по 31.12.2009
року, та з 01.01.2010 року по 28.03.2010 року
-скасувати, а позовні вимоги в цій
частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області від 06 жовтня 2010
року у справі №2а-80/10 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
М.А. Руденко

Суддя:
О.В. Юхименко