Справа № 810/3048/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3048/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Терлецька О.О.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Зарубіна О.О.

представника відповідача
Громової О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Малого приватного підприємства
"Діліжанс" на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 10
липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Малого
приватного підприємства "Діліжанс" до
Управління Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті у Київський області про
визнання протиправними та скасування
постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті у Київський області, в якому
просив визнати протиправними та
скасувати постанови відповідача від 15
травня 2013 року №№ 000387, 000477, 000478, 000479,
000480, 000481, 000386, 000388, 000389, 000390, 000391, 000392, 000393,
000394.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов задовольнити в повному
обсязі.

В судове засідання з'явився
представник позивача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник відповідача до суду
з'явився, проти апеляційної скарги
заперечував та просив відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду - без змін з
таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
мале приватне підприємство «Діліжанс»
зареєстровано 30.06.1998 Виконавчим
комітетом Білоцерківської міської
ради Київської області як юридична
особа, видами економічної діяльності
якого за КВЕД-2010 є: технічне
обслуговування та ремонт
автотранспортних засобів; надання
послуг таксі; вантажний автомобільний
транспорт; діяльність готелів і
подібних засобів тимчасового
розміщування; технічне випробування та
дослідження.

Так, співробітниками відповідача на
підставі виданих начальником
управління Укртрансінспекції у
Київській області завдань на
проведення рейдових перевірок від
11.04.2013 року № 010586 (період проведення - з
15.04.2013 року по 17.04.2013 року, з подальшим
продовженням до 19.04.2013 року) та № 010569
від 11.04.2013 року з аналогічним періодом
проведення перевірки, було проведено
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів, в ході яких були
встановлені порушення позивачем
законодавства про автомобільний
транспорт, а саме надання послуг з
перевезення пасажирів без оформлення
документів, передбачених ст. 39 Закону
України "Про автомобільний транспорт".

Вказані порушення дістали
відображення в актах проведення
перевірок від 20.03.2013 року № 000968
(здійснення регулярних пасажирських
перевезень за відсутності розкладу
руху і таблиці вартості проїзду), від
15.03.2013 року № 000692 (відсутність схеми
маршруту), від 18.03.2013 року № 001103
(здійснення регулярних пасажирських
перевезень за відсутності схеми
маршруту, розкладу руху, витягу з
паспорта маршруту), від 15.03.2013 року №
000826 (надання послуг з перевезення
пасажирів за відсутності схеми
маршруту, таблиці вартості проїзду),
від 03.04.2013 року № 001404 (надання послуг з
перевезення пасажирів за відсутності
посвідчення водія, свідоцтва про
реєстрацію автотранспортного засобу,
ліцензійної картки, схеми маршруту,
розкладу руху), від 15.03.2013 року № 000817 (не
оформлено схему та розклад руху), від
19.04.2013 року № 000816 (надання послуг з
регулярних перевезень пасажирів без
оформлення витягу з паспорта маршруту),
від 19.04.2013 року № 000873 (надання послуг з
регулярних перевезень пасажирів без
оформлення витягу з паспорта маршруту),
від 19.04.2013 року № 000872 ( надання послуг з
регулярних перевезень пасажирів без
оформлення витягу з паспорта маршруту),
від 19.04.2013 року № 000890 (надання послуг з
регулярних перевезень пасажирів без
оформлення витягу з паспорта маршруту),
від 19.04.2013 року № 000814 (надання послуг з
регулярних перевезень пасажирів без
оформлення витягу з паспорта маршруту).

Крім того, встановлені порушення вимог
ст. 40 зазначеного Закону, що дістали
вияв у порушенні водієм визначеної
схеми маршруту, зафіксовані в актах від
30.03.2013 року № 001358, від 30.03.2013 року № 001207,
від 22.03.2013 року № 001151.

За результатами розгляду справ про
порушення законодавства про
автомобільний транспорт посадовою
особою відповідача на підставі
вказаних актів перевірок та положень
абзаців 3, 13 ч. 1 ст. 60 Закону України
"Про автомобільний транспорт" 15.05.2013
року було прийнято постанови про
застосування фінансових санкцій №№
000387, 000477, 000478, 000479, 000480, 000481, 000386, 000388, 000389,
000390, 000391, 000392, 000393, 000394.

Не погоджуючись із вказаними
постановами, позивач звернувся до суду
з позовом про їх скасування. Позовні
вимоги мотивовані тим, що на думку
позивача, справи про порушення
законодавства, передбачені ст. 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
не підвідомчі відповідачу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки позивачем заявлено
позов щодо оскаржуваних рішень у
зв'язку із закінченням терміну дії
дозвільних документів, а не у зв'язку із
порушеннями встановленими
відповідачем у постановах про
накладення штрафних санкцій, які
оскаржуються позивачем, суд то, суд
дійшов висновку, що позивач не довів та
не обґрунтував ті обставини на яких
ґрунтуються його вимоги, відтак, вони є
необгрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Позивач з вказаним висновком суду не
погодився, апеляційну скаргу
обгрунтував тим, що завдання на
перевірку від 11.04.2013 року № 010586 та №
010569 від 11.04.2013 року діяли лише до 17.04.2013
року, тоді як акти перевірок № 000816,
№000873, № 000872, № 000890, № 000814 складено
19.04.2013 року. Також зазначив, що у водіїв
були наявні всі передбачені
положеннями ст. 39 Закону України "Про
автомобільний транспорт" документи,
копії яких наявні у матеріалах справи.
Крім того, посилається на те, що жоден з
актів перевірок, на підставі яких
прийнято постанови про застосування
фінансових санкцій не були надані для
ознайомлення та підписання директору,
як уповноваженій особі суб"єкта
господарювання.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Засади організації та діяльності
автомобільного транспорту
визначаються положеннями Закону
України "Про автомобільний транспорт"
від 5 квітня 2001 року N 2344-III (зі змінами і
доповненнями) (далі - Закон).

Так, в ході проведення перевірок було
встановлено порушення позивачем вимог
ст.ст. 39,40 Закону і, за результатами
розгляду справ про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт, посадовою особою
відповідача на підставі відповідних
актів перевірок та положень абзаців 3,
13 ч. 1 ст. 60 Закону, прийнято оскаржувані
постанови, якими застосовано до
позивача фінансові санкції.

Відповідно до ст. 30 Закону,
автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Приписами ч. 2 даної норми, встановлено
перелік документів, необхідних для
регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника -
ліцензія, договір із органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування чи їх дозвіл, паспорт
маршруту, документ, що засвідчує
використання автобуса на законних
підставах, інші документи, передбачені
законодавством України; для водія
автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, квитково-касовий
лист, схема маршруту, розклад руху,
таблиця вартості проїзду (крім міських
перевезень), інші документи,
передбачені законодавством України;
для пасажира - квиток на проїзд в
автобусі та на перевезення багажу (для
пільгового проїзду - посвідчення особи
встановленого зразка).

Згідно ст. 40 Закону, водій автобуса при
перевезенні пасажирів автомобільним
транспортом зокрема зобов"язаний:
виконувати правила надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту загального користування і
технічної експлуатації автобуса; мати
з собою і пред'являти для перевірки
уповноваженим посадовим особам
документи, передбачені законодавством;

дотримуватися визначеного маршруту та
розкладу руху автобуса; приймати,
розміщати та видавати багаж пасажирам
на зупинках, передбачених розкладом
руху; стежити за виконанням пасажирами
своїх обов'язків та безпечним
розміщенням ними багажу і ручної
поклажі в автобусі;

оголошувати назви зупинок і час
стоянки на них; здійснювати висадку
пасажирів у відведеному для цього
місці в разі заправлення автобуса
паливом під час виконання перевезень;
вживати необхідних заходів для безпеки
пасажирів у разі виникнення перешкод
для руху на маршруті (туман, ожеледь
тощо), які не дають змоги продовжити
поїздку, а також у разі вимушеної
зупинки автомобільного транспортного
засобу на залізничному переїзді;
зупиняти автобус за сигналом
контролера, виконувати його вказівки
та сприяти у здійсненні контролю.

Водію автобуса забороняється:
змінювати маршрут та розклад руху;
продавати пасажирам квитки під час
керування автобусом.

Відповідальність перевізників за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт, та
відповідний розмір санкцій, що
підлягають застосуванню до такого
перевізника, передбачена ч.1 ст. 60
Закону України "Про автомобільний
транспорт".

Так, за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за:

безпідставну відмову від пільгового
перевезення пасажира - штраф у розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян; надання послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього
Закону, - штраф у розмірі ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; експлуатацію легкового
автомобіля, облаштованого як таксі, без
наявності ліцензійної картки - штраф у
розмірі тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; стоянку
легкового автомобіля, який не
облаштований як таксі і не має
ліцензійної картки, та посадку
пасажирів на стоянці таксі - штраф у
розмірі тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; виконання
нерезидентами України міжнародних
перевезень пасажирів чи вантажів без
документів, перелік яких визначений
статтею 53 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; порушення
нерезидентами вимог статті 57 цього
Закону - штраф у розмірі однієї тисячі
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів - штраф у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян;

перевезення пасажирів на маршруті
протяжністю понад 500 кілометрів одним
водієм - штраф у розмірі тридцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; відсутність у випадках,
передбачених законодавством, списку
пасажирів при здійсненні міжнародного
перевезення пасажирів автомобільним
транспортом - штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; управління транспортними
засобами при здійсненні міжнародних
автомобільних перевезень без
контрольних пристроїв (тахографів)
реєстрації режимів праці чи відпочинку
водіїв транспортних засобів чи
вимкненими такими контрольними
пристроями (тахографами) або без
щоденних реєстраційних листків
режимів праці та відпочинку - штраф у
розмірі сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; здійснення
водіями міжнародних автомобільних
перевезень без розпізнавальних знаків
держави реєстрації транспортного
засобу - штраф у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; невиконання перевізниками
або їхніми представниками приписів
органів державного контролю щодо
усунення порушень транспортного
законодавства - штраф у розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

В силу положень ч.ч. 4-6 ст. 60 Закону
розглядати справи про накладення
адміністративно-господарських штрафів
за порушення, зазначені у цій статті,
мають право посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи
стягуються відповідно до закону
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує реалізацію державної
політики у сфері організації
примусового виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), і
зараховуються до Державного бюджету
України.

Порядок стягнення у вигляді штрафу за
порушення, викладені у цій статті, та
порядок оскарження постанови по справі
про правопорушення визначає Кабінет
Міністрів України.

Згідно п. 1 Положення про Державну
інспекцію України з безпеки на
наземному транспорті, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011
року № 387, Державна інспекція України з
безпеки на наземному транспорті
(Укртрансінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра інфраструктури
України.

В силу п. 4 даного Положення,
Укртрансінспекція України відповідно
до покладених на неї завдань, зокрема,
видає ліцензії на право здійснення
господарської діяльності з
перевезення пасажирів, небезпечних
вантажів, багажу автомобільним,
залізничним транспортом (пп. 6 п. 4),
здійснює контроль за дотриманням
ліцензійних умов при здійсненні
господарської діяльності з
перевезення пасажирів, небезпечних
вантажів, багажу автомобільним,
залізничним транспортом (пп. 7 п. 4),
здійснює державний нагляд (контроль) за
додержанням вимог законодавства, норм
та стандартів на автомобільному,
міському електричному, залізничному
транспорті (пп. 10 п.4).

Відтак, доводи позивача в частині
непідвідомчості відповідачу справ
щодо порушення вимог Закону України
"Про автомобільний транспорт", є
безпідставними.

Процедуру здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту (далі - суб'єкти
господарювання), вимог законодавства
про автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, наявністю
відповідних ліцензій і ліцензійних
карток, виконанням ними ліцензійних
умов, а також процедуру здійснення
державного нагляду за забезпеченням
такими суб'єктами господарювання
безпеки автомобільних перевезень
визначено Порядком здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, який затверджено
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 листопада 2006 р. N 1567 (далі - Порядок
№ 1567).

Відповідно до пунктів 2-4 даного
Порядку, Державному контролю
підлягають усі транспортні засоби
вітчизняних та іноземних суб'єктів
господарювання (далі - транспортні
засоби), що здійснюють автомобільні
перевезення пасажирів та вантажів на
території України.

Органами державного контролю на
автомобільному транспорті (далі -
органи державного контролю) є
Головавтотрансінспекція, її
територіальні управління в областях,
Автономній Республіці Крим, мм. Києві
та Севастополі.

Державний контроль на автомобільному
транспорті (далі - державний контроль)
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю (далі -
посадові особи) шляхом проведення
планових, позапланових та рейдових
перевірок.

Порядок оформлення результатів
перевірок та застосування фінансових
санкцій передбачено положеннями п.п.
20-30 Порядку №1567

За результатами планової або
позапланової перевірки за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання складається акт за
формою згідно з додатком 2.

Акт складається у двох примірниках,
кожен з яких підписується посадовими
особами, що провели перевірку, та
посадовою особою суб'єкта
господарювання або фізичною особою -
суб'єктом господарювання (далі -
уповноважена особа суб'єкта
господарювання). Один примірник акта
передається уповноваженій особі
суб'єкта господарювання, щодо якого
було проведено перевірку, інший - до
органу державного контролю. Виявлені
під час перевірки порушення вимог
законодавства та норм і стандартів
щодо організації перевезень
автомобільним транспортом
зазначаються в акті з посиланням на
порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3. Про
результати перевірки транспортного
засобу (відсутність порушення або
зазначення номера складеного акта)
посадова особа робить запис у
дорожньому листі (за наявності такого)
із зазначенням дати, часу, місця
перевірки, свого прізвища, місця роботи
і посади, номера службового
посвідчення та ставить свій підпис. У
разі відмови уповноваженої особи
суб'єкта господарювання або водія від
підписання акта перевірки суб'єкта
господарювання або акта перевірки
транспортного засобу посадові особи,
що провели перевірку, роблять про це
запис.

За результатами вибіркової
позапланової перевірки за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання за фактом
дорожньо-транспортної пригоди
складається акт за формою згідно з
додатком 4.

Акти, зазначені у пунктах 20, 21 і 23 цього
Порядку, реєструються в журналі обліку.

Справа про порушення розглядається в
органі державного контролю за
місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення.

Справа про порушення розглядається у
присутності уповноваженої особи
суб'єкта господарювання. Про час і
місце розгляду справи про порушення
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повідомляється під
розписку чи рекомендованим листом із
повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи
суб'єкта господарювання справа про
порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
фінансових санкцій, яка оформляється
згідно з додатком 5.

Фінансова санкція повинна бути
перерахована суб'єктом господарювання
на зазначений у постанові рахунок не
пізніше ніж протягом п'ятнадцяти днів
після отримання ним копії постанови
про застосування фінансових санкцій,
про що повідомляється орган державного
контролю, посадовою особою якого
винесено відповідну постанову.

Копія постанови видається не пізніше
ніж протягом трьох днів після її
винесення уповноваженій особі суб'єкта
господарювання під розписку чи
надсилається рекомендованим листом із
повідомленням. У разі оскарження
постанови про застосування фінансових
санкцій стягнення сплачується не
пізніше ніж протягом п'ятнадцяти днів
після отримання повідомлення про
залишення скарги без задоволення.

За наявності в діях фізичної особи -
суб'єкта господарювання ознак
адміністративного правопорушення
притягнення правопорушника до
відповідальності здійснюється в
порядку, встановленому Кодексом
України про адміністративні
правопорушення.

Зважаючи на наведені положення Закону
України "Про автомобільний транспорт",
Положення про Державну інспекцію
України з безпеки на наземному
транспорті, Порядок здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, враховуючи встановлені
обставини щодо прийняття оскаржуваних
постанов про застосування до позивача
фінансових санкцій, а також зокрема
зважаючи на те, що позивачем фактично
не оскаржуються порушення, встановлені
відповідачем у постановах про
накладення штрафних санкцій, колегія
суддів дійшла висновку про
обгрунтованість позиції відповідача і
правомірність прийняття оскаржуваних
постанов.

Доводи апелянта відносно того, що
завдання на перевірку від 11.04.2013 року №
010586 та № 010569 від 11.04.2013 року діяли лише
до 17.04.2013 року, тоді як акти перевірок №
000816, №000873, № 000872, № 000890, № 000814 складено
19.04.2013 року, що, на думку позивача,
свідчить про відсутність під час
здійснення перевірок чинних завдань на
їх проведення, колегія суддів оцінює
критично, оскільки як було встановлено
вище, строк дії зазначених завдань на
проведення перевірки було продовжено
до 19.04.2013 року, що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, посилання апелянта на
наявність у водіїв, передбачених ст. 39
Закону України "Про автомобільний
транспорт" документів, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки наявність
копій зазначених документів в
матеріалах справи не є підтвердженням
факту їх наявності у водіїв під час
проведення перевірок.

Стосовно доводів позивача відносно
того, що жоден з актів перевірок, на
підставі яких прийнято постанови про
застосування фінансових санкцій не
були надані для ознайомлення та
підписання директору, як уповноваженій
особі суб"єкта господарювання, колегія
суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами перевірок складалися
акти "проведення перевірки додержання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом» (додаток 3 Порядку № 1567).

В силу положень п. 21 Порядку № 1567 у разі
виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки
транспортного засобу (відсутність
порушення або зазначення номера
складеного акта) посадова особа робить
запис у дорожньому листі (за наявності
такого) із зазначенням дати, часу, місця
перевірки, свого прізвища, місця роботи
і посади, номера службового
посвідчення та ставить свій підпис.

Таким чином, акт перевірки
транспортного засобу надається для
ознайомлення і підпису саме водієві
даного транспортного засобу, натомість
обов"язкового його надіслання (надання)
директору, як уповноваженій особі
суб"єкта господарювання, зазначеними
положеннями Порядку № 1567 не
вимагається, тому доводи апелянта в цій
частині колегією також відхиляються.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, відтак, оцінивши докази, які
є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Малого приватного
підприємства "Діліжанс" на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Малого приватного
підприємства "Діліжанс" до Управління
Державної інспекції України з безпеки
на наземному транспорті у Київський
області про визнання протиправними та
скасування постанов - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 10
липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 20
лютого 2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.