Справа № 825/4249/13-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/4249/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,
при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгсервіс» до
державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгсервіс» (надалі
за текстом - «ТОВ «Торгсервіс»)
звернулось до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 12.08.2013 р., яким позивачеві
збільшено суму грошового зобов'язання
із сплати податку на додану вартість на
102 713 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволено повністю.

В апеляційній скарзі державна
податкова інспекція у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області (надалі за
текстом - «ДПІ у м. Чернігові»),
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення і прийняти нову постанову про
відмову в задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у період з 19.07.2013 р. по 31.07.2013 р.
посадовцями ДПІ у м. Чернігові
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «Торгсервіс» з
питань достовірності, повноти
нарахування податку на додану вартість
за квітень 2013 р. при проведенні
господарських операцій з ОСОБА_2

Результати перевірки оформлено актом
№ 191/22/21396841 від 31.07.2013 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено
вимоги ст.ст. 198, 200 Податкового кодексу
України внаслідок віднесення до складу
податкового кредиту сум податку
сплаченого ФОП ОСОБА_2 у складі
вартості товару.

Такий висновок податкового органу
вмотивовано наступним.

Відповідно до договору № ДГ-0022 від
01.04.2013 р. ФОП ОСОБА_3 зобов'язався
здійснити поставку продуктів
харчування (цукор, борошно, крупи та
інш.), а ТОВ «Торгсервіс» - прийняти і
оплатити товар.

На підставі названого договору
складено видаткові та податкові
накладні на поставку цукру на загальну
суму 410 850 грн., у тому числі 68 475 грн. ПДВ,
які позивач включив до податкового
кредиту.

Разом з тим, згідно акту ДПІ у м.
Чернігові від 26.07.2013 р. «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки» відсутня інформація щодо
наявності у ФОП ОСОБА_2 складських
приміщень, автомобільного транспорту
чи найманих працівників.

На думку органу доходів та зборів
наведене свідчить про те, що отримані
позивачем від контрагента документи не
мають податкових наслідків.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки, ДПІ у м. Чернігові
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 12.08.2013
р., яким позивачеві збільшено суму
грошового зобов'язання із сплати
податку на додану вартість на 102 713 грн.,
у тому числі 68 475 грн. за основним
платежем та 34 238 грн. за штрафними
санкціями.

Питання, пов'язані з формуванням
платником податку на додану вартість
податкового кредиту врегульовано ст. 198
Податкового кодексу України.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит, для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість, має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операцій, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника.

У розгляді цієї справи суд першої
інстанції за наслідками дослідження
первинних документів дійшов висновку
про реальність господарських операцій
між позивачем та ФОП ОСОБА_2

Судова колегія знаходить наведений
висновок окружного адміністративного
суду обґрунтованим та таким, що
підтверджується зібраними у справі
доказами.

Зокрема, позивачем було надано копії:
договору збереження від 03.09.2012 р.,
накладних, товарно-транспортних
накладних, договору поставки № ДГ-0022
від 01.04.2013 р., видаткових накладних,
податкових накладних, банківських
виписок, які свідчать, що зобов'язання
за договором між позивачем та його
контрагентом виконувались сторонами у
повному обсязі.

Таким чином, на момент проведення
перевірки у ТОВ «Торгсервіс» були
наявні всі необхідні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського та податкового обліку,
для віднесення до податкового кредиту
сум, сплачених позивачем контрагенту, а
аналіз наданих позивачем податкових
накладних, інших первинних та
платіжних документів свідчить про
дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум податкового кредиту
по операціям з ФОП ОСОБА_2

За таких обставин, слід погодитись з
висновком суду попередньої інстанції
щодо товарності зазначених
господарських операцій та
неправомірності спірного податкового
повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що окружним
адміністративним судом при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 12
лютого 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.