Справа № 827/485/13-а
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 827/485/13-а

17.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Курапової З.І. ,

Кобаля М.І.

секретар судового засідання
Жабенко І.М.

за участю сторін:

представник позивача, ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
довіреність № 2188 від 03.12.2013 року;

представник відповідача, Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури - не з'явився, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином та своєчасно, про
причину неявки суд не повідомив, в
матеріалах справи є його телеграма з
проханням розглядати справу за його
відсутності;

представник відповідача,
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області - не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином та своєчасно, про причину неявки
суд не повідомив, в матеріалах справи є
телеграма про розгляд справи за його
відсутності;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя (головуючий суддя Водяхін
С.А.) від 02.07.2013 року у справі № 827/485/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 99011)

до Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури (вул. Кловський узвіз, буд.
літ. 7-А, оф. 6, м. Київ, 01021),

Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області (вул.
Святошинська, 31, м. Вишневе,
Києво-Святошинський район, Київська
область, 08132)

про визнання незаконними дій, визнання
протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 02.07.2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури,
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області про
визнання незаконними дій, визнання
протиправними та скасування рішень
відмовлено.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, ОСОБА_2 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 02.07.2013 року у справі №827/485/13-а та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його адміністративний
позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним
з'ясуванням судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи;
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідністю висновків суду
обставинам справи; порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні 17.02.2014 року
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
підтримав апеляційну скаргу у повному
обсязі, з підстав у ній викладених,
просив її задовольнити, скасувати
оскаржувану постанову Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 02.07.2013 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити
адміністративний позов ОСОБА_2 у
повному обсязі.

Представник відповідача - Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури у судове засідання 17.02.2014
року не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином та своєчасно, про причину неявки
суд не повідомив, в матеріалах справи є
його телеграма з проханням розглядати
справу за його відсутності.

Представник відповідача -
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області у судове
засідання 17.02.2014 року не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином та
своєчасно, про причину неявки суд не
повідомив, в матеріалах справи є
телеграма про розгляд справи за його
відсутності.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, які беруть участь у
справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

Судова колегія, вислухавши пояснення
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя з адміністративним
позовом до Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури,
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області,
уточнивши позовні вимоги в порядку
статті 51 Кодексу адміністративного
судочинства України, про визнання
незаконними дії Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури з направлення заяв, скарг та
ухвал до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області; визнання
незаконними дії
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області щодо
здійснення першої стадії
дисциплінарного провадження -
проведення перевірки відомостей про
дисциплінарний проступок адвоката
шляхом витребування пояснень; визнання
незаконними та скасування рішення
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 18.02.2013
року про порушення дисциплінарних
справ відносно адвоката ОСОБА_2;
визнання незаконними та скасування
рішення дисциплінарної палати
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 05.04.2013
року за заявою голови ради адвокатів
Закарпаття ОСОБА_5, заступника голови
ради адвокатів Закарпаття ОСОБА_6 та
голови Закарпатської КДКА ОСОБА_7 від
09.01.2013 року; за окремою ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 26.11.2012 року
про притягнення адвоката ОСОБА_2 до
дисциплінарної відповідальності за
вчинення дисциплінарного проступку і
застосування до нього дисциплінарного
стягнення у вигляді припинення права
на заняття адвокатською діяльністю;
визнання незаконним та скасування
рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури Київської області
від 24.04.2013 року про припинення права на
заняття адвокатською діяльністю
шляхом анулювання свідоцтва про право
на заняття адвокатською діяльністю №21
від 31.03.1994 року, виданого
Севастопольською міською
Кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури. Позовні вимоги
мотивовані тим, що відповідачі при
здійсненні дій та прийнятті рішень на
підставі скарг та рішень судів
стосовно адвоката ОСОБА_2 діяли
всупереч чинному законодавству
України про адвокатуру, поза межами
повноважень, необґрунтовано та не у
спосіб, який встановлений Законом
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність». Позивач вважає, що
оскаржуваними діями, рішеннями
відповідачів порушені його законні
права та інтереси, у зв'язку з чим
просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Севастополя від 26.03.2013 року
об'єднано в одне провадження
адміністративну справу №827/631/13-а та
адміністративну справу № 827/485/13-а із
привласненням об'єднаному провадженню
№ 827/485/13-а.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 10.02.2014 року відмовлено у
задоволенні клопотання представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про закриття
провадження у справі №827/485/13-а.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що направляючи матеріали (скарги,
окремі ухвали судів) до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області Голова
Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури ОСОБА_8 діяв у межах
компетенції, оскільки стаття 63 Правил
адвокатської етики, п.3.10.1-3.10.3
Регламенту Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, п.6.6.4 Положення про
Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури Київської області
передбачають можливість направлення
матеріалів до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури іншого регіону, у
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури міста Севастополя були
відсутні повноваження щодо розгляду
дисциплінарних справ, адвокат ОСОБА_2
мав декілька робочих адрес адвоката,
серед яких: АДРЕСА_3, оскільки
преюдиційне значення для справи мають
окрема ухвала Ужгородського
міжрайонного суду Закарпатської
області від 26.11.2012 року та постанова
Окружного адміністративного суду м.
Севастополя від 21.02.2013 року по справі
№827/26/13-а, матеріалами справи
підтверджено те, що ОСОБА_2 закликав
ігнорувати Установчий з'їзд адвокатів
України та провести «альтернативну
реєстрацію делегатів» та
«альтернативний установчий з'їзд».

Судова колегія не погоджується з
наведеними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що у період
з грудня 2012 року по лютий 2013 року на
адресу Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури надійшли: скарга голови
Ради адвокатів Закарпатської області,
заступника голови Ради адвокатів
Закарпатської області, голови
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Закарпатської області;
скарга голови адвокатського об'єднання
«Дніпропетровська обласна колегія
адвокатів»; скарга прокурора
Чернівецької області; окрема ухвала
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області; окрема ухвала
Печерського районного суду міста
Києва; окрема ухвала Господарського
суду міста Києва.

24.01.2013 року голова Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури ОСОБА_8 направив зазначені
матеріали для розгляду до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області.

Згідно матеріалів справи, як
встановлено судом першої інстанції, до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області з Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури для вирішення питання про
порушення дисциплінарних проваджень
надійшли наступні матеріали стосовно
адвоката ОСОБА_2:

- окрема ухвала Ужгородського
міськрайнного суду Закарпатської
області від 26.11.2012 року, що залишена без
змін ухвалою Апеляційного суду
Закарпатської області від 07.02.2013 року, у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі,
гідності та ділової репутації, у якій
зазначено, що голова Вищої
кваліфікаційної комісії адвокатури
при Кабінеті Міністрів України,
адвокат ОСОБА_2 розміщував на
офіційному сайті Вищої
кваліфікаційної комісії адвокатури
при Кабінеті Міністрів України заяви, в
яких агітував адвокатів з різних
регіонів проводити установчі
конференції адвокатів регіону
всупереч відповідним рішенням
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури в областях; у вказаних
заявах оприлюднював свою особисту
позицію щодо правомірності рішень
окремих КДКА в областях та закликав не
виконувати ці рішення, зокрема, шляхом
ігнорування судових заборон;

- заява голови ради адвокатів
Закарпаття ОСОБА_5, заступника голови
ради адвокатів Закарпаття ОСОБА_6 та
голови Закарпатської КДКА ОСОБА_7 від
09.01.2013 року щодо притягнення адвоката
ОСОБА_2 до дисциплінарної
відповідальності, у якій зазначено, що
адвокат ОСОБА_2 закликав делегатів
установчого з'їзду адвокатів України
не брати участь у роботі цього з'їзду,
що був проведений 17.11.2012 року в
готельному комплексі «Русь» в місті
Києві по вул. Госпітальна, 4, та провів
так званий «альтернативний»
установчий з'їзд адвокатів України в
іншому місці. Крім того, після
проведення так званого
альтернативного з'їзду передав окремим
адвокатам, в тому числі ОСОБА_11,
завірені печатками Вищої
кваліфікаційної комісії адвокатури
при Кабінеті Міністрів України та
своїм підписом Положення про Раду
адвокатів Закарпаття, які остання
намагалася зареєструвати у Державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців через державного
реєстратора Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради. Також
адвокат ОСОБА_2 оприлюднив через
Інтернет-видання на сайтах «Юридична
практика» та «Юрліга» низку публікацій
та інтерв'ю від 25.12.2012 року, у яких
фактично закликав адвокатську
спільноту України саботувати рішення
установчого з'їзду адвокатів України, а
також рішення Національної асоціації
адвокатів України до проведення
позачергового з'їзду адвокатів
України, призначеного на лютий 2013 року
в місті Одеса;

- звернення ОСОБА_12 від 28.11.2012 року про
притягнення адвоката ОСОБА_2 до
дисциплінарної відповідальності за
неодноразові грубі порушення
Конституції України, Закону України
«Про адвокатуру», у якому заявник
вказує, що ОСОБА_2 під час розгляду його
скарги щодо невиконання судових
рішення допускав порушення
законодавства України, а саме:
порушував строки їх розгляду,
незаконно пересилав їх іншим
установам, організаціям та інше;

- скарга прокурора Чернівецької
області державного радника юстиції
3-го класу ОСОБА_13 від 11.01.2013 року про
порушення адвокатом ОСОБА_2 Правил
адвокатської етики під час захисту
ОСОБА_14 у кримінальній справі по
обвинуваченню ОСОБА_14 та інших осіб у
вчиненні злочинів, передбачених
частиною 2 статті 364, статті 15 частини 2
статті 368, частини 4 статті 368
Кримінального кодексу України та про
притягнення адвоката ОСОБА_2 до
дисциплінарної відповідальності. У
скарзі зазначено, що адвокат ОСОБА_2,
здійснюючи захист ОСОБА_14 допускав
викрики та зауваження на адресу суду та
прокурора, здійснював тиск на свідків;

- окрема ухвала Печерського районного
суду міста Києва від 21.01.2013 року у
справі № 2-3271/12 за позовом ОСОБА_7,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури про захист честі, гідності
та ділової репутації, спростування
недостовірної інформації. Печерським
районним судом міста Києва в межах
розгляду вказаної справи було винесено
окрему ухвалу з метою вжиття заходів
стосовно дій адвоката ОСОБА_2, які
полягали у розміщені останнім в мережі
Інтернет на офіційному сайті Вищої
кваліфікаційної комісії адвокатури
при Кабінеті Міністрів України
власного звернення, в якому було
відображені неправдиві факти, що
порушують права інших осіб.

18.02.2013 року дисциплінарною палатою
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області були
прийняті наступні рішення про
порушення дисциплінарних справ
стосовно адвоката ОСОБА_2: за окремою
ухвалою Печерського районного суду
міста Києва від 21.01.2013 року у справі
№2-3271/12 за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури про захист честі, гідності
та ділової репутації, спростування
недостовірної інформації; за скаргою
прокурора Чернівецької області
державного радника юстиції 3-го класу
ОСОБА_13 від 11.01.2013 року про порушення
адвокатом ОСОБА_2 Правил адвокатської
етики під час захисту ОСОБА_14 у
кримінальній справі за обвинуваченням
ОСОБА_14 та інших осіб у вчиненні
злочинів, передбачених частиною 2
статті 364, статтею 15 частини 3 статті 368,
частини 4 статті 368 Кримінального
кодексу України та про притягнення
адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної
відповідальності; за зверненням
ОСОБА_12 від 28.11.2012 року про притягнення
адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної
відповідальності за неодноразові
грубі порушення Конституції України,
Закону України «Про адвокатуру»; за
заявою голови ради адвокатів
Закарпаття ОСОБА_5, заступника голови
ради адвокатів Закарпаття ОСОБА_6 та
голови Закарпатської
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури ОСОБА_7 від 09.01.2013 року щодо
притягнення адвоката ОСОБА_2 до
дисциплінарної відповідальності; за
окремою ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26.11.2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про захист честі, гідності та
ділової репутації.

05.04.2013 року дисциплінарною палатою
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області було
прийнято рішення про застосування до
адвоката ОСОБА_2 дисциплінарного
стягнення у вигляді позбавлення права
на заняття адвокатською діяльністю з
наступним виключенням з Єдиного
реєстру адвокатів України за порушення
ОСОБА_7 адвоката та Правил адвокатської
етики.

24.04.2013 року
Кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури Київської області
було прийнято рішення про припинення
права на заняття адвокатською
діяльністю ОСОБА_2 з підстав,
передбачених пунктом 4 частини 1 статті
32 Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», шляхом
анулювання свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю від
31.01.1994 року №21, виданого
Севастопольською міською
Кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» адвокат - фізична особа,
яка здійснює адвокатську діяльність на
підставах та в порядку, що передбачені
цим Законом; адвокатська діяльність -
незалежна професійна діяльність
адвоката щодо здійснення захисту,
представництва та надання інших видів
правової допомоги клієнту; адвокатське
самоврядування - гарантоване державою
право адвокатів самостійно вирішувати
питання організації та діяльності
адвокатури в порядку, встановленому
цим Законом.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
передбачено, що адвоката може бути
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у порядку
дисциплінарного провадження з підстав,
передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 33 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» дисциплінарне провадження
стосовно адвоката здійснюється
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури за адресою
робочого місця адвоката, зазначеною в
Єдиному реєстрі адвокатів України.

Відповідно до статті 34 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» підставою для притягнення
адвоката до дисциплінарної
відповідальності є вчинення ним
дисциплінарного проступку.
Дисциплінарним проступком адвоката є:
порушення вимог несумісності;
порушення присяги адвоката України;
порушення правил адвокатської етики;
розголошення адвокатської таємниці
або вчинення дій, що призвели до її
розголошення; невиконання або
неналежне виконання своїх професійних
обов'язків; невиконання рішень органів
адвокатського самоврядування;
порушення інших обов'язків адвоката,
передбачених законом.

Статтею 52 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
закріплено, що Вища
кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури є колегіальним органом,
завданням якого є розгляд скарг на
рішення, дії чи бездіяльність
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури.

Вища кваліфікаційно-дисциплінарна
комісія адвокатури: 1) розглядає скарги
на рішення, дії чи бездіяльність
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури; 2) узагальнює дисциплінарну
практику
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури; 3) виконує інші функції
відповідно до цього Закону.

Таким чином, вищевказаною статтею
Закону визначено функції Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури та передбачено виконання
інших функцій тільки відповідно до
цього Закону.

Окрім того, відповідно до частини 8
статті 52 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
Голова Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури представляє Вищу
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування, на
підприємствах, в установах,
організаціях, перед громадянами.

Голова Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури забезпечує скликання та
проведення засідань Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, розподіляє обов'язки між
своїми заступниками, організовує і
забезпечує ведення діловодства у Вищій
кваліфікаційно-дисциплінарній комісії
адвокатури, розпоряджається коштами і
майном Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури відповідно до
затвердженого кошторису, вчиняє інші
дії, передбачені цим Законом,
положенням про Вищу
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури, рішеннями Ради адвокатів
України і з'їзду адвокатів України.

Отже, вказаною статтею Закону
регулюється повноваження Голови Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури та надано вичерпний перелік
актів, у яких може бути передбачено
вчинення інших дій Головою Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, зокрема: Закон України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»,
положення про Вищу
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури, рішення Ради адвокатів
України і з'їзду адвокатів України.

Так, відповідно до п.5 Положення про
Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну
комісію адвокатури, затвердженого
рішенням з'їзду адвокатів України від
17.11.2012 року, Голова Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури: представляє Вищу
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування,
підприємствах, організаціях,
установах, перед громадянами;
забезпечує скликання та проведення
засідань Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури; розподіляє обов'язки між
своїми заступниками; організовує і
забезпечує ведення діловодства у Вищій
кваліфікаційно-дисциплінарній комісії
адвокатури; розпоряджається коштами і
майном Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури відповідно до
затвердженого кошторису; вчиняє інші
дії, передбачені цим Законом,
положенням про Вищу
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури, рішеннями Ради адвокатів
України і З'їзду адвокатів України.

Отже, чинним законодавством про
адвокатуру не передбачено
повноваження голови Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури щодо направлення скарг
відносно дій адвокатів до іншої
регіональної
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, ніж до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури за адресою робочого місця
адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі
адвокатів України, як того вимагають
положення статті 33 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 63 Правил
адвокатської етики за порушення Правил
адвокатської етики до адвоката можуть
бути застосовані заходи
дисциплінарної відповідальності в
порядку, передбаченому чинним
законодавством про адвокатуру та
адвокатську діяльність, а також актами
Національної асоціації адвокатів
України. У разі звернення із скаргами
щодо притягнення до дисциплінарної
відповідальності за порушення Правил
адвокатської етики адвокатів, яких
обрано до органів адвокатського
самоврядування, з метою забезпечення
неупередженості та об'єктивності при
розгляді зазначених скарг Вища
кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури забезпечує перерозподіл та
направлення таких заяв (скарг) для
розгляду до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатів (далі по тексту - КДКА) іншого
регіону, ніж регіон, в якому зазначений
адвокат входить до органів
адвокатського самоврядування.

Відповідно до п.3.10.2 Регламенту Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, затвердженого Вищою
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури 07.12.2012 року із
змінами від 18.01.2013 року, у разі
звернення голів дисциплінарних палат
КДКА регіонів та/або скаржників та/або
осіб, зазначених у пункті 3.10.1. цього
Регламенту, щодо яких ініціюється
питання про дисциплінарну
відповідальність, а також у разі
задоволення відводу (самовідводу)
більшості членів дисциплінарної
палати, що має розглядати скаргу, від її
загального складу, Вища
кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури (далі по тексту - ВКДКА) може
направити заяви (скарги) про
дисциплінарний проступок адвокатів,
які обрані до органів адвокатського
самоврядування, зазначених у п. 3.10.1
цього Розділу, для розгляду до КДКА
іншого регіону.

Відповідно до п.3.10.1 вказаного
Регламенту, у випадку ініціювання
питання про дисциплінарну
відповідальність членів органів
адвокатського самоврядування, в тому
числі, членів регіональних КДКА, рад
адвокатів регіонів та членів
ревізійної комісії адвокатів регіонів,
перевірка щодо наявності ознак
дисциплінарного проступку, вирішення
питання про притягнення
вищезазначених осіб до дисциплінарної
відповідальності здійснюється
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури за адресою
робочого місця адвоката, зазначеною у
Єдиному реєстрі адвокатів України, за
правилами розділу VI Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність».

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 не обраний до складу
органів адвокатського самоврядування,
у тому числі, не є членом КДКА, Ради
адвокатів регіону, Ревізійної комісії
адвокатів м. Севастополя,
представником у ВКДКА від м.
Севастополя, представником Ради
адвокатів України від м. Севастополя,
Вищої ревізійної комісії адвокатури, а
тому, на думку колегії суддів, дія
статті 63 Правил адвокатської етики,
п.3.10.1-3.10.3 Регламенту ВКДКА не
поширюється на правовідносини, що
виникли у справі та не можуть тягнути
за собою дисциплінарну
відповідальність позивача.

Відповідно до пункту 6.6.4. Положення про
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури Київської області, з метою
забезпечення об'єктивності та
неупередженості при розгляді скарг
дисциплінарною палатою, в разі
надходження до
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури скарги на адвоката, який є
членом кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури регіону, ради
адвокатів регіону, представником
регіону у Вищій
кваліфікаційно-дисциплінарній комісії
адвокатури чи Раді адвокатів України,
або був членом Вищої кваліфікаційної
комісії адвокатури попереднього
складу, кваліфікаційно-дисциплінарна
комісія не має права розглядати
зазначену скаргу та зобов'язана
направити зазначену скаргу в 10-денний
термін разом із відповідними
матеріалами до Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури з метою прийняття останньою
рішення щодо місця розгляду скарги.

Проте, даний пункт Положення вказує на
ті випадки, коли КДКА Київської області
не має права розглядати скаргу, а тому
його дія не поширюється на
правовідносини, що виникли по справі,
та не може бути підставою для
скерування дисциплінарної справи до
іншого регіону.

Відповідно до частини 2 статті 35 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» адвокат може бути
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності протягом року з дня
вчинення дисциплінарного проступку.

Таким чином, законодавець передбачив
можливість того, що дисциплінарні
справи можуть розглядатись протягом
значного часу, через певні причини, в
тому числі, і у зв'язку з формуванням
новостворених органів адвокатського
самоврядування. Тому відсутність
повноважень для розгляду
дисциплінарної справи КДКА м.
Севастополя у зв'язку з тим, що
Положення про КДКА м. Севастополя не
затверджено Радою адвокатів України,
не є самостійною правовою підставою
для розгляду дисциплінарних справ у
КДКА інших регіонів. Більш того,
виходячи з принципів правової
визначеності та встановлення
винуватості особи, яка притягується до
відповідальності, не є правомірним
використання такої підстави
(відсутність реєстрації
Севастопольської КДКА), як можливого
мотиву розгляду справи ОСОБА_2 в іншій
КДКА.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
передбачено, що адресою робочого місця
адвоката є місцезнаходження обраної
адвокатом організаційної форми
адвокатської діяльності або адреса
фактичного місця здійснення
адвокатської діяльності, якщо вона є
відмінною від місцезнаходження
обраної адвокатом організаційної
форми адвокатської діяльності. У разі
наявності декількох адрес робочих
місць адвоката до Єдиного реєстру
адвокатів України вноситься лише одна
адреса робочого місця адвоката.

Згідно матеріалів справи робоча,
адреса адвоката ОСОБА_2 у відповідності
до Єдиного реєстру адвокатів України,
що міститься на сайті Національної
асоціації адвокатів України: 99011,
АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.27).

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» адвокат протягом трьох
днів з дня зміни відомостей про себе, що
внесені або підлягають внесенню до
Єдиного реєстру адвокатів України,
письмово повідомляє про такі зміни
раду адвокатів регіону за адресою
свого робочого місця, крім випадків,
якщо ці зміни вносяться на підставі
рішення кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури.

Отже, свої робочі адреси адвокати
вказують в заяві про внесення до
реєстру або підтвердження/зміну
відомостей, що в ньому містяться.

В той же час, в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
того, що адвокат ОСОБА_2 направляв заяву
про внесення до реєстру або
підтвердження/зміну відомостей в ньому
з будь-якою іншою робочою адресою, або
відносно нього в Єдиному реєстрі
адвокатів України містились відомості
про робочу адресу адвоката: АДРЕСА_3.
Зазначення цієї адреси в якості
зворотної адреси для листування на
запитах або позовах не підтверджують
наявності такої робочої адреси для
адвоката в розумінні частини 3 статті 33
або статті 17 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність».

Також, колегія суддів виходить з тих
обставин, що :

- Голова ВКДКА ОСОБА_8, скеровуючи
дисциплінарні справи ОСОБА_2 для
розгляду КДКА Київської області в
листі, який долучений до матеріалів
справи, взагалі не визначає підстави
для такого скерування, а тільки
посилається на пункт Регламенту ВКДКА
його не розшифровуючи;

- така підстава для направлення
матеріалів до іншої регіональної КДКА
з'явилась тільки в рішеннях КДКА
Київської області та в рішенні
Окружного адміністративного суду, що
свідчить що КДКА Київської області,
приймаючи дисциплінарні справи
позивача до свого провадження, діючи за
межами наданих повноважень та
самостійно змінила підставу для
скерування цих матеріалів;

- матеріали справи переконливо
свідчать про те, що робочою адресою
позивача є: АДРЕСА_2, про що свідчать не
тільки витяги з Єдиного реєстру
України, який сформовано починаючи з 2013
року, але і дані такого реєстру, який
раніше вела ВККА при Кабінеті
Міністрів України. Також,
відповідачами не надані докази, які
поставили б під сумнів твердження
позивача ОСОБА_2 щодо адреси: АДРЕСА_3,
не тільки як адреси для зворотного
листування, але і адреси, де раніше була
зареєстрована та знаходилась ВККА при
Кабінеті Міністрів України, яку він
очолював починаючи з 2007 року. Навпаки,
документи, доручені до справи
позивачем, цей висновок підтверджують.

Судова колегія виходить з тієї
обставини, що до дисциплінарної
відповідальності притягнуто адвоката
ОСОБА_2, який має робочу адресу: АДРЕСА_2,
що відповідає вимогам Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», а не Голову ВККА ОСОБА_2, що
у зв'язку з необхідністю виконання
покладених на нього обов'язків Голови
цієї комісії, періодично знаходився за
адресою приміщення комісії - АДРЕСА_3.
Колегія суддів також приймає до уваги
ту обставину, що ці дані (в частині
робочого місця адвоката ОСОБА_2 в місці
Севастополі, а особливо щодо адреси -
АДРЕСА_3 і знаходження там комісії) були
достовірно відомі Голові КДКА в
Київській області ОСОБА_16, яка тривалий
час працювала секретарем ВККА при
Кабінеті Міністрів України.

Суд першої інстанції також ці
обставини проігнорував і не дав їм
належної оцінки, що призвело до
суперечливості його висновків та
невідповідності матеріалам справи.

Також, колегія суддів зазначає, що
посилання в оскаржуваному рішенні
Окружного адміністративного суду м.
Севастополя, як і в оскаржуваних
рішеннях дисциплінарної палати і КДКА
Київської області, на п.6.6.4 Положення
про цю комісію не впливає на розгляд
справи, оскільки відповідно до статті
133 Конституції України, систему
адміністративно-територіального
устрою України складають: Автономна
Республіка Крим, області, райони, міста,
райони в містах, селища і села. До
складу України входять: Автономна
Республіка Крим, Вінницька, Волинська,
Дніпропетровська, Донецька,
Житомирська, Закарпатська, Запорізька,
Івано-Франківська, Київська,
Кіровоградська, Луганська, Львівська,
Миколаївська, Одеська, Полтавська,
Рівненська, Сумська, Тернопільська,
Харківська, Херсонська, Хмельницька,
Черкаська, Чернівецька, Чернігівська
області, міста Київ та Севастополь.
Міста Київ та Севастополь мають
спеціальний статус, який визначається
законами України.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», адвокатське
самоврядування здійснюється через
діяльність конференцій адвокатів
регіону (Автономної Республіки Крим,
області, міста Києва, міста
Севастополя), рад адвокатів регіону
(Автономної Республіки Крим, області,
міста Києва, міста Севастополя),
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури (Автономної Республіки
Крим, області, міста Києва, міста
Севастополя), Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, ревізійних комісій
адвокатів регіонів (Автономної
Республіки Крим, області, міста Києва,
міста Севастополя), Вищої ревізійної
комісії адвокатури, Ради адвокатів
України.

Тому, на думку колегії суддів,
посилання в оскаржуваному рішенні суду
першої інстанції і оскаржуваних
рішеннях КДКА Київської області на
акти, що регламентують діяльність КДКА,
а не ВКДКА, та суперечать нормам
діючого законодавства про адвокатуру,
також свідчать про те, що при вирішенні
цієї справи неправильно застосовано
норми матеріального права.

Крім того, відповідно до рішення Ради
адвокатів України №103 від 16.02.2013 року
«Про розмежування юрисдикцій
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури та рад адвокатів Києва та
Київської області» юрисдикція
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
та ради адвокатів Київської області
розповсюджується виключно на
адвокатів, адреса робочого місця яких
знаходиться в м. Києві, які станом на
19.11.2012 року отримали свідоцтво про
право на заняття адвокатською
діяльністю в КДКА Київської області.
Критерієм, на підставі якого
встановлюється розмежування
юрисдикцій, є дата рішення і
найменування органу, який видав
свідоцтво на заняття адвокатською
діяльністю.

Отже, колегія суддів вважає, що
оскільки адреса: АДРЕСА_3, яка в
оскаржуваному рішенні вказана як
робоча адреса позивача, відповідно до
матеріалів справи знаходиться в
Печерському районні міста Києва, а в
свою чергу адвокат ОСОБА_2 не отримував
свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю ані у КДКА
міста Києва, ані у КДКА Київської
області, дисциплінарна юрисдикція
останньої на нього не
розповсюджується.

Відповідно до статті 50 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність»
кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури утворюється з метою
визначення рівня фахової
підготовленості осіб, які виявили
намір отримати право на заняття
адвокатською діяльністю, та вирішення
питань щодо дисциплінарної
відповідальності адвокатів.
Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури підконтрольна та підзвітна
конференції адвокатів регіону.

Так, у п.23-25 рішення Європейського суду
з прав людини у справі «Сокуренко і
Стригун проти України» від 20.07.2006 року,
яке є джерелом права і для України
згідно з Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950
року» зазначено, що відповідно до
прецедентної практики Суду термін
«встановленим законом» у статті 6
Конвенції спрямований на гарантування
того, «що судова гілка влади у
демократичному суспільстві не
залежить від органів виконавчої влади,
але керується законом, що приймається
парламентом» (див. рішення у справі
«Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява
№7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978
року). Суд повторює, що, як було раніше
визначено, фраза «встановленого
законом» поширюється не лише на
правову основу самого існування
«суду», але й дотримання таким судом
певних норм, які регулюють його
діяльність. У рішенні у справі «Занд
проти Австрії», що згадувалось раніше,
Комісія висловила думку, що термін
«судом, встановленим законом» у пункті
1 статті 6 передбачає «усю
організаційну структуру судів, включно
з (…) питаннями, що належать до
юрисдикції певних категорій судів
(...)».У пп. 107- 109 рішення у справі «Коем та
інші проти Бельгії» (що зазначалось
вище) Суд дійшов висновку, що
національний суд не мав юрисдикції
судити деяких заявників, керуючись
практикою, яка не мала регулювання
законом, і, таким чином, не міг
вважатися судом, «встановленим
законом».

З урахуванням, в тому числі вказаної
прецендентної практики Європейського
суду з прав людини, проводячи аналогію,
колегія суддів приходить до висновку,
що кваліфікаційно-дисциплінарна
комісія адвокатури, яка не
уповноважена законом на здійснення
дисциплінарного провадження відносно
позивача адвоката ОСОБА_2 (тобто не за
адресою робочого місця адвоката
відповідно до статті 33 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність») не може вважатися
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури «встановленою
законом».

А відтак, усі дії
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області,
пов'язані із вирішенням дисциплінарних
справ відносно адвоката ОСОБА_2 є
протиправними, а рішення, в тому числі
про порушення дисциплінарних справ,
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності, про анулювання
свідоцтва є незаконними та такими що
підлягають скасуванню.

Також, судова колегія не може
погодитись із твердженням суду першої
інстанції щодо преюдиційного, у
розумінні статті 13 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів», значення
для даної справи окремої ухвали
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 26.11.2012 року
та постанови Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 21.02.2013 року по справі №827/26/13-а,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 208 Цивільного
процесуального кодексу України, судові
рішення викладаються у таких формах:
ухвали; рішення; постанови. Питання,
пов'язані з рухом справи в суді першої
інстанції, клопотання та заяви осіб,
які беруть участь у справі, питання про
відкладення розгляду справи,
оголошення перерви, зупинення або
закриття провадження у справі,
залишення заяви без розгляду, а також в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом, вирішуються судом шляхом
постановлення ухвал.

Згідно зі статтею 211 Цивільного
процесуального кодексу України суд,
виявивши під час розгляду справи
порушення закону і встановивши причини
та умови, що сприяли вчиненню
порушення, може постановити окрему
ухвалу і направити її відповідним
особам чи органам для вжиття заходів
щодо усунення цих причин та умов.

Окрема ухвала є судовим рішенням, адже
відповідно до статті 208 Цивільного
процесуального кодексу України судові
рішення викладаються, зокрема, у формі
ухвал. Разом із тим, формулювання
окремої ухвали зводиться, здебільшого,
лише до слів «довести зміст окремої
ухвали до відома для вжиття заходів
щодо усунення виявленого порушення»,
тобто створює певні обов'язки та
вимагає від осіб, яким вона
направляється, вчинення певних
конкретних дій.

Тобто, по-перше, при постановленні
окремої ухвали суд саме виявляє, а не
встановлює порушення, оскільки
результатом такого виявлення є
направлення до компетентного органу,
який уже і має встановлювати наявність
такого порушення.

По-друге, при постановленні окремої
ухвали питання, яке є предметом
порушення, не завжди є предметом
розгляду справи (зокрема, як у справі
№712/19720/12), а отже, рішення суду в такій
формі не є рішенням по суті.

Будь-якого окремого порядку щодо
розгляду КДКА окремої ухвали суду
Законом України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» не
передбачено. При розгляді вказаних
ухвал суду слід керуватися загальними
положеннями Розділу VІ «Дисциплінарна
відповідальність адвоката» Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність».

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» член дисциплінарної
палати кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури за дорученням
голови палати проводить перевірку
відомостей, викладених у заяві (скарзі),
та звертається до адвоката для
отримання письмового пояснення по суті
порушених питань.

Таким чином, обставини, викладені в
окремій ухвалі також підлягали
перевірці членом КДКА, якому доручено
здійснювати перевірку.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» право на звернення до
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури із заявою (скаргою) щодо
поведінки адвоката, яка може бути
підставою для дисциплінарної
відповідальності, має кожен, кому
відомі факти такої поведінки.

Окрема ухвала суду, направлена на
адресу КДКА, є одним із приводів для
перевірки відомостей про
дисциплінарний проступок адвоката.

Встановлення ж підстав для притягнення
адвоката до дисциплінарної
відповідальності віднесено
законодавцем статтею 40 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» до компетенції органів
адвокатського самоврядування, зокрема,
дисциплінарної палати
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури.

Таким чином, як неодноразово в своїх
рішеннях вказував Європейський суд з
прав людини, питання дисциплінарної
відповідальності адвоката (наявності в
тому числі складу дисциплінарного
проступку) не може вирішуватися в актах
органів державної (судової) влади,
оскільки це буде порушеннями принципу
незалежності адвокатури. Отже, будь-які
акти органів державної влади, в тому
числі і судової, не мають і не можуть
мати преюдиційного значення для
вирішення питання щодо дисциплінарної
відповідальності адвоката.

Отже, висновки, викладені в окремій
ухвалі, підлягають перевірці та не
мають преюдиційного значення в питанні
притягнення адвоката до
дисциплінарної відповідальності
компетентним органом і ні за яких
обставин не звільняють дисциплінарні
органи адвокатуру від виконання
обов'язку дотримуватися процедури:
проведення перевірки, порушення
справи, розгляд і таке інше.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що при прийнятті оскаржуваних рішень
Кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури Київської області
та оскаржуваної постанови судом першої
інстанції, ці положення діючого
законодавства, в тому числі і Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» не були взяті до уваги.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, 21.01.2013 року Печерським районним
судом м. Києва було прийнято рішення по
справі №2-3271/12 за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_5
до ОСОБА_2, Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури про захист честі, гідності
та ділової репутації, спростування
недостовірної інформації, яким позов
задоволено.

Згідно вищевказаного рішення,
предметом розгляду даної справи була
достовірність інформації, яка
містилась у зверненні ОСОБА_2 від 04.10.2012
року, розміщеному на офіційному сайті
Вищої кваліфікаційної комісії
адвокатури при Кабінеті Міністрів
України. Судом встановлено, що в даному
зверненні міститься негативна
інформація відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_5,
достовірність якої не підтверджена
відповідачем.

Предметом же розгляду справи №712/19720/12,
яка розглядалась в Ужгородському
міськрайонному суді Закарпатської
області, є достовірність інформації,
викладеної у зверненні ОСОБА_7, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 від 11.10.2012 року.

21.01.2013 року Печерським районним судом м.
Києва було постановлено окрему ухвалу
по вказаній справі (Т.2 а.с.155-158).

Як вбачається з тексту вищевказаної
ухвали, при розгляді справи судом були
виявлені порушення закону в діях
відповідача ОСОБА_2, який займав посаду
голови Вищої кваліфікаційної комісії
адвокатури при Кабінеті Міністрів
України.

Порушенням закону, як і в ухвалі
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 26.11.2012 року
по справі №712/19720/12, на думку суду, є
використання сайту Вищої
кваліфікаційної комісії адвокатури
при Кабінеті Міністрів України в
особистих цілях, а саме для
оприлюднення особистих заяв, та
порушення правил адвокатської етики
відносно адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_5
Тобто, обидві окремі ухвали
постановлялись відносно одного і того
ж порушення закону, яке на переконання
суду, а потім і
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області, вчинені
позивачем.

Однак, 30.05.2013 року Апеляційний суд міста
Києва задовольнив апеляційну скаргу
ОСОБА_2 і скасував окрему ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
21.01.2013 року (Т.10 а.с. 127-128).

З зазначеної ухвали Апеляційного суду
міста Києва від 30.05.2013 року вбачається,
що «колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач використав офіційний сайт
Вищої кваліфікаційної комісії
адвокатури у власних інтересах,
розмістивши на ньому своє звернення,
оскільки на офіційному сайті було
розміщено звернення голови комісії,
дану посаду на час розміщення
звернення займав відповідач, тому це не
є порушенням закону».

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ погодився з висновками суду
апеляційної інстанції про те, що при
розміщенні звернення ОСОБА_2 на сайті
Вищої кваліфікаційної комісії
адвокатури, ним не було допущено
порушень норм закону, відмовивши 25.06.2013
року у відкритті касаційного
провадження за касаційними скаргами
ОСОБА_7, та ОСОБА_5 по вищевказаній
справі.

Також, вивчивши текст звернення Голови
ВККА ОСОБА_2 (Т.8 а.с. 237-243), судова колегія
зауважує на відсутність у ньому
будь-яких закликів до невиконання
будь-яких судових заборон, рішень,
ухвал, а тлумачення порядку проведення
установчих конференцій в регіонах, в
розрізі особистої участі усіх
адвокатів, повністю відповідає
колегіальним рішенням Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури від 10.08.2012 року, 11.09.2012 року,
10.10.2012 року, що містяться в матеріалах
справи.

Також, на думку колегії суддів,
твердження про преюдиційне значення
для даної справи фактів, встановлених у
справі №827/26/13-а спростовується ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 17.04.2013 року,
у якій зазначається, що «предметом
цього спору і цієї справи не є
встановлення протиправності,
законності, правомочності,
легітимності процедури та порядку
проведення установчого з'їзду
адвокатів України».

Як вбачається з матеріалів справи,
17.11.2012 року було проведено два
установчих з'їзди адвокатів, рішення
жодного з них не були визнанні
незаконними. А тому позиція суду першої
інстанції з приводу
«альтернативності» одного з них по
відношенню до іншого, не відповідає
обставинам справи, оскільки ці факти не
є предметом розгляду і цієї справи
також. Тим більше, що на думку
компетентних органів адвокатуру
Європи - участь в такому
«альтернативному з'їзді» не утворює
дисциплінарного проступку адвоката.
Така ж позиція викладена у Доповіді за
результатами візиту делегації ССВЕ
(Ради асоціацій адвокатів та правничих
спілок Європи) з метою перевірки фактів
10-12 липня 2013 року, у відкритому
зверненні Української Гельсінської
спілки з прав людини щодо ситуації в
українській адвокатурі від 19.04.2013 року
(Т.10 а.с.124-126), Звіті Міжнародної комісії
юристів від лютого 2014 року «Україна:
конфлікт, позбавлення права займатись
адвокатською діяльністю та зупинення
дії ліцензії на здійснення
адвокатської діяльності». У всіх цих
документах знаходить підтвердження та
обставина, що дисциплінарна справа і
саме притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді
позбавлення права на заняття
адвокатською діяльністю за дії, які не
суперечать професійним стандартам,
викликають занепокоєння, щодо
неупередженості та незалежності
дисциплінарних органів, які розглядали
справу проти адвоката, відповідно до
Принципу 28 Основних положень ООН про
роль адвокатів. У цьому випадку,
неналежне втручання в адвокатуру та
професійну діяльність адвокатів були
очевидними та порушували принцип 16(a)
Основних положень ООН .

В матеріалах справи відсутні належні
докази вини адвоката ОСОБА_2 у заклику
ігнорувати Установчий з'їзд адвокатів
України та провести «альтернативну
реєстрацію делегатів» та
«альтернативний установчий з'їзд».
Пояснення ж адвокатів ОСОБА_19 і ОСОБА_20
від березня 2013 року (Т.10 а.с. 120-121), на які
посилається суд першої інстанції, не
можуть вважатись допустимими доказами
по справі, оскільки вони не
досліджувались дисциплінарною палатою
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області. Це
підтверджується відсутністю посилання
на них у протоколах засідань
дисциплінарної палати
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 06.03.2013
року, 14.03.2013 року, 04.04.2013 року, 05.04.2013 року,
засідання
Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії
адвокатури Київської області від 24.04.2013
року (Т.10 а.с. 8-12, 14-30, 32-44), рішенні
дисциплінарної палати
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 05.04.2013
року (Т.9 а.с.236-248), рішенні
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 24.04.2013
року (Т.9 а.с.35). При цьому, як вбачається
з матеріалів справи, відповідачі -
суб'єкти владних повноважень,
клопотань про допит вказаних осіб в
якості свідків не заявляли.

Відповідно до статті 55 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» в період між з'їздами
адвокатів України функції
адвокатського самоврядування виконує
Рада адвокатів України. До складу Ради
адвокатів України входять тридцять
членів, стаж адвокатської діяльності
яких становить не менше п'яти років: по
одному представнику від кожного
регіону, які обираються конференцією
адвокатів регіону, та голова і два
заступники голови, які обираються
шляхом голосування з'їздом адвокатів
України. Засідання Ради адвокатів
України є повноважним, якщо на ньому
присутні більше половини членів Ради.
Рішення Ради адвокатів України
приймаються більшістю голосів від
загальної кількості її членів.

Отже, будь-яке засідання, проведене
радою адвокатів України є повноважним,
доки іншого не встановлено судом або
з'їздом адвокатів України. Оскільки
жодного рішення суду, яке б набрало
законної сили, відносно проведення
Радою адвокатів України засідання від
18.11.2012 року з порушенням вимог Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», на момент розгляду
дисциплінарного провадження не
існувало, а саме засідання та прийняті
на ньому рішення були колегіальними,
колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність ознак дисциплінарного
проступку адвоката у діях ОСОБА_2 у
зв'язку із участю у цьому засіданні,
підписанні документів від його імені,
передачі таких документів для
реєстрації.

Відповідно до рішень Європейського
суду з прав людини (Buzescu проти Румунії,
№ 61302/00, 24 травня 2005) дія положень Статті
1 Протоколу №1 до Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
поширюється на адвокатську практику і
нематеріальні активи діяльності
адвокатів (включаючи клієнтуру, ділові
зв'язки і репутацію і т.д.), оскільки
адвокатська діяльність має характер
приватноправової діяльності і тим
самим утворює майнові активи.
Європейський суд з прав людини визнав,
що анулювання реєстрації адвоката
призвело до втрати тієї частини його
клієнтури, яка була зацікавлена ??у
використанні його здатності надавати
повний набір адвокатських послуг, і тим
самим до втрати доходів. Тому можна
стверджувати, що мав місце акт
втручання в здійснення права на
безперешкодне користування своїм
майном.

Питання позивача - про припинення його
права на заняття адвокатською
діяльністю - відноситься до питання
права на професію, що охоплюється
змістом статті 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод.
Аналогічні висновки Європейський Суд з
прав людини зробив у рішеннях по
справах: «Бентем проти Нідерландів»
(«Benthem v. The Netherlands», рішення від 25 жовтня
1985 року, скарга № 8848 /80, §32); «Н. проти
Бельгії» («H. v. Belgium», рішення від 30
листопада 1987 року, скарга № 8950 /80, §§
37-48).

Таким чином, рішення дисциплінарної
палати Кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури Київської області
від 05.04.2013 року за заявою голови ради
адвокатів Закарпаття ОСОБА_5,
заступника голови ради адвокатів
Закарпаття ОСОБА_6 та голови
Закарпатської
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури ОСОБА_7 від 09.01.2013 року; за
окремою ухвалою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26.11.2012 року про притягнення
адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної
відповідальності за вчинення
дисциплінарного проступку і
застосування до нього дисциплінарного
стягнення у вигляді припинення права
на заняття адвокатською діяльністю є
протиправним, необґрунтованим, таким
що не відповідає матеріалам
дисциплінарної справи, прийняте не в
спосіб встановлений законом, таким, що
безумовно порушує право адвоката на
професію, а відтак і на користування
майном.

Не доведеним, на думку колегії суддів, є
і факт вчинення з боку адвоката ОСОБА_2
дисциплінарного проступку адвоката.

Крім того, в оскаржуваних рішеннях
дисциплінарної палати
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 05.04.2013
року, рішенні
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 24.04.2013
року та рішенні Окружного
адміністративного суду від 02.07.2013 року,
не має будь-яких посилань на
необхідність застосування найбільш
суворої міри покарання, якщо
дисциплінарні порушення адвоката
встановлені, що також не відповідає
вимогам Закону України «Про адвокатуру
та адвокатську діяльність».

Судова колегія погоджується з доводами
позивача, що жодних фактів порушень з
його боку
Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури Київської області на
засіданні 24.04.2013 року не встановлювала,
а її рішення ґрунтується лише на
рішенні дисциплінарної палати від
05.04.2013 року. Це підтверджується
протоколом засідання
Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії
адвокатури Київської області від 24.04.2013
року. А відтак, рішення
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 24.04.2013
року про припинення права на заняття
адвокатською діяльністю, шляхом
анулювання свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю №21
від 31.03.1994 року, виданого
Севастопольською міською
Кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури є протиправним та
підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, оскільки Вища
кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури та
Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія
адвокатури Київської області є носіями
публічного інтересу та наділені
владними повноваженнями, і
заперечували проти задоволення
адміністративного позову адвоката
ОСОБА_2, вони зобов'язані були належними
та допустимими засобами доказування
довести правомірність своїх рішень,
дій.

Проте, відповідачами не підтверджено
належними та допустимими доказами
правомірність та обґрунтованість
своїх дій та рішень.

Враховуючи усе вищенаведене у
сукупності, судова колегія вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Вищевказані обставини не були
враховані судом першої інстанції, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню з постановленням нового
рішення про задоволення позовних
вимог.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 1 статті 195, статтею 196,
пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями
202, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 02.07.2013 року у
справі № 827/485/13-а - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 02.07.2013 року у
справі № 827/485/13-а - скасувати.

Прийняти нову постанову:
адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури з направлення заяв, скарг та
ухвал відносно ОСОБА_2 до
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області.

Визнати протиправними дії
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області щодо
здійснення першої стадії
дисциплінарного провадження відносно
ОСОБА_2 - проведення перевірки
відомостей про дисциплінарний
проступок адвоката шляхом
витребування пояснень.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури Київської області
від 18.02.2013 року про порушення
дисциплінарних справ відносно
адвоката ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати
рішення дисциплінарної палати
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 05.04.2013
року за заявою голови ради адвокатів
Закарпаття ОСОБА_5, заступника голови
ради адвокатів Закарпаття ОСОБА_6 та
голови Закарпатської КДКА ОСОБА_7 від
09.01.2013 року; за окремою ухвалою
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 26.11.2012 року
про притягнення адвоката ОСОБА_2 до
дисциплінарної відповідальності за
вчинення дисциплінарного проступку і
застосування до нього дисциплінарного
стягнення у вигляді припинення права
на заняття адвокатською діяльністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури Київської області
від 24.04.2013 року відносно ОСОБА_2 про
припинення права на заняття
адвокатською діяльністю шляхом
анулювання свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю № 21
від 31.03.1994 року, виданого
Севастопольською міською
Кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури.

Постанова набирає законну силу з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови в повному обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 24 лютого 2014 р.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис
З.І.Курапова

підпис М.І. Кобаль

З оригіналом згідно

Суддя
С.О. Воробйова