Справа № 2а/0570/10105/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/67029/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі м. Донецька

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12.08.2011

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2011

у справі № 2а/0570/10105/11

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Азовська
продовольча компанія»

до Державної податкової інспекції
в Ленінському районі м. Донецька

про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Азовська
продовольча компанія» (далі по тексту -
позивач, ТОВ «Азовська продовольча
компанія») звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції в Ленінському районі м.
Донецька (далі по тексту -
відповідач, ДПІ в Ленінському районі м.
Донецька) про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень від
31.05.2011: №, яким позивачу визначена
сума податкового зобов'язання з
податку на прибуток у розмірі 158438,00
грн., у тому числі 126750,00 грн. - за
основним платежем та 31688,00 грн. - за
штрафними санкціями; №, яким
позивачу визначена сума грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 126608,00
грн., у тому числі 101286,00 грн. - за
основним платежем та 25322,00 грн. - за
штрафними санкціями.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12.08.2011, яка
залишена без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22.09.2011, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій і прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у період з 28.03.2011 по
11.05.2011 відповідачем проведена
документальна планова виїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 по
31.12.2010, за результатами якої складено
акт перевірки від 18.05.2011 №1215/23-330776349.

На підставі акту перевірки,
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 31.05.2011:
№, яким позивачу визначена сума
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 158438,00 грн., у тому
числі 126750,00 грн. - за основним платежем
та 31688,00 грн. - за штрафними санкціями;
№, яким позивачу визначена сума
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість (далі по тексту - ПДВ) у
загальному розмірі 126608,00 грн., у тому
числі 101286,00 грн. - за основним платежем
та 25322,00 грн. - за штрафними санкціями.

Підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень слугував висновок
податкового органу про порушення
позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі по тексту - Закон
№334/94-ВР) та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (далі по тексту -
Закон №168/97-ВР), в наслідок
безпідставного віднесення до складу
валових витрат та податкового кредиту
з ПДВ суми за господарськими
операціями позивача з ПП «Ейплінг» з
огляду на її нікчемність, як таких, що
не спричинили реального настання
правових наслідків. При цьому,
податковий орган виходив з того, що під
час проведення перевірки позивачем не
надані документи, що посвідчують
транспортування зерна від ПП
«Ейплінг». Крім того відповідач
зазначив, що відповідно до акту ДПІ у
Красногвардійскому районі м.
Дніпропетровська №1322/22-307/3690599 від
29.04.2011 про неможливість проведення
зустрічної перевірки ПП «Ейплінг»
вбачається, що ПП «Ейплінг» не
знаходиться за юридичною адресою,
згідно довідки відділу податкової
міліції ПП «Ейплінг» у
Красногвардійскому районі м.
Дніпропетровська від 04.01.2011,
місцезнаходження ПП «Ейплінг» не
встановлено, а також остання податкова
звітність надана за серпень 2010 року,
свідоцтво платника ПДВ анульовано
04.11.2010.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Судами встановлено, що між позивачем та
ПП «Ейплінг» було укладено договір
поставки №140710/01 від 01.06.2009 на
постачання зерна пшениці (жита, ячменя,
кукурудзи) різних класів, відповідно до
п. 2.1 цього договору, кількість, ціна і
сума товару узгоджується додатково у
Специфікаціях. Згідно із п. 3.3 договору
постачальник передає, а покупець
приймає товар на складі Зберігача.
Зберігачем є спеціалізоване
підприємство (склад), зазначене
сторонами у специфікаціях. Згідно
специфікацій від 14.07.2010 №1 на суму 270400,00
грн. з ПДВ та №2 на суму 332800,00 грн. з ПДВ
постачання партій товару здійснюється
на умовах FCA ж/д вагон (станція
Старобєльськ, Донецької з/д) згідно
Міжнародних правил по інтерпретації
комерційних термінів Інкотермс 2000.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону №334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

При цьому, неодмінною характерною
рисою господарської діяльності в
податкових правовідносинах є її
направленість на отримання доходу в
грошовій, матеріальній чи
нематеріальній формах (п. 1.32 ст. 1 Закону
№334/94-ВР).

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №334/94-ВР
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Таким чином, правильність формування
платником податків валових витрат
вимагає наявності зв'язку витрат
платника податків на придбання послуг
з його господарською діяльністю, що
полягає у намірі платника податку
отримати користь від придбаних послуг.
У протилежному випадку відсутні
підстави для зменшення бази
оподаткування податком на прибуток за
рахунок валових витрат.

При чому, згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
№334/94-ВР не відносяться до складу
валових витрат будь-які витрати, що не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення та
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Підпунктом 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
№334/94-ВР визначено, що датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджено відповідність вимогам
чинного законодавства ведення
податкового обліку позивача, а саме:
операції з постачання зерна пшениці
(жита, ячменя, кукурудзи) різних класів
від ПП «Ейплінг», підтверджується
належним чином оформленими
податковими накладними, видатковими
накладними, випискою із банківського
рахунку позивача, платіжними
дорученнями.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону №168/97-ВР
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із ст. 1 Закону України від
16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
по тексту - Закон №996-XIV) первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону
№996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаних у ПП
«Ейплінг» товарів, на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, виписаних на його адресу
особами, які мають статус платників
податку на додану вартість.

Також, судами встановлено, що згідно із
умовами договору №91123-К-12-01 від 23.11.2009,
укладеного з TOB «Укррос-транс», позивач
надавав заявки TOB «Укррос-транс» від
14.07.2010 та від 20.07.2010 на транспортування
зерна жита 4-го класу, а згідно заявок,
місцем відвантаження був
«Старобєльський елеватор», а
вантажоотримувачем - ЗAT
«Маріупольський млинкомбінат», про що
свідчать квитанції про приймання
вантажу, накладні на маршрут або групу
вагонів.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ЗАТ «Маріупольський
млинкомбінат» було укладено договір
зберігання зерна №03/13/09 від 01.12.2009,
відповідно до умов якого зберігач (ЗАТ
«Маріупольський млинкомбінат») бере на
себе зобов'язання приймати та
зберігати зерно, а поклажодавець
(позивач) бере на себе зобов'язання
сплатити за послуги зберігання. Факт
виконання послуг по зберіганню
підтверджується актом
здавання-приймання робіт (послуг),
рахунком-фактурою.

Фактичне виконання спірного договору
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами.

При цьому слід зазначити, що податкове
законодавство не ставить в залежність
податковий облік (стан) певного
платника податку від інших осіб, від
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету, від перебування
постачальника за юридичною адресою, а
також від його господарських та
виробничих можливостей. Питання
віднесення певних сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
поширюється виключно на окремо взятого
платника та не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Разом з тим, як встановлено судами,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які підтверджували
б відсутність фактичного виконання
господарських операцій за спірними
договорами, узгодженість дій позивача
з контрагентом з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, у зв'язку з чим
твердження податкового органу про
нікчемність укладеного позивачем з
контрагентом правочину є
необґрунтованими належними засобами
доказування припущеннями.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Ленінському районі
м.Донецька відхилити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12.08.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров