Справа № К/9991/323/12-С
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/323/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Черпіцької Л.Т., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю «Донуглепоставка» на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі за позовом прокурора
Київського району м. Донецька в
інтересах держави, в особі: управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Донецька, до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донуглепоставка» про стягнення
заборгованості, -в с т а н о в и л
а:Прокурор Київського району м.
Донецька в інтересах держави, в особі:
управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Донецька
звернувся до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Донуглепоставка»
про стягнення заборгованості.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2011
року позов задоволено.

Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «Донуглепоставка» на
користь управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Донецька
заборгованість зі сплати страхових
внесків, фінансові санкції та пеню
загальному розмірі 997 382 (дев'ятсот
дев'яносто сім тисяч триста вісімдесят
дві) грн. 21 коп.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2011
року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, товариство з
обмеженою відповідальністю
«Донуглепоставка» звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що управлінням
Пенсійного фонду України в Київському
районі

м. Донецька на підставі пункту 2 частини
9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» прийняті рішення про
застосування до відповідача штрафних
санкцій та пені № 293 від 27 квітня 2011
року, №543 від 30 листопада 2010 року, №331

від 13 вересня 2010 року, № 71/2 від 02 серпня
2010 року, № 278 від 03 серпня 2010 року.

Враховуючи вищезазначені рішення
позивачем 11 травня 2011 року прийнята
вимога

№ Ю-228 про сплату боргу на суму 1 207 022
грн. 40 коп.

З метою стягнення зазначеної
заборгованості, позивач звернувся до
суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що позивачем
правомірно нарахована сума
заборгованості відповідача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з таким висновком судів з
огляду на таке.

До 01 січня 2011 року відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювались
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Виключно цим Законом
визначались платники страхових
внесків, порядок їх нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками.

Положеннями пункту 2 частини 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачалась
відповідальність за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду.

При цьому до суми загальної
заборгованості відповідача, позивачем
включено суму штрафних санкцій та пені
відповідно до рішення № 293 від 27 квітня
2011 року, винесеного на підставі пункту 2
частини 9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який на момент його
винесення втратив чинність у зв'язку із
набранням законної сили Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» з 01 січня 2011
року.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Отже, судами попередніх інстанцій при
винесенні оскаржуваних рішень не
перевірено правомірність нарахування
позивачем суми, яка заявлена до
стягнення з відповідача.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до положень статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з вимогами частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що судами неповно
з'ясовані обставини справи, - а тому
постановлені рішення не можна вважати
законними і обґрунтованими, та
постановленими з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що постановлені
у справі рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню, а справа - поверненню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донуглепоставка» задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі - скасувати.

Справу за позовом прокурора Київського
району м. Донецька в інтересах держави,
в особі: управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.
Донецька, до товариства з обмеженою
відповідальністю «Донуглепоставка»
про стягнення заборгованості -
повернути на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: