Справа № 816/5915/13-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р. Справа № 816/5915/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ФОП ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013р.
по справі № 816/5915/13-а

за позовом ФОП ОСОБА_1

до ДПІ у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-ріфшення,

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
16.09.2013 № , яким йому визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 142 695,55
грн., в т.ч. за основним платежем - 95 130,37
грн., штрафними (фінансовими) санкціями
- 47 565,18 грн., та № , яким йому
визначено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб в
загальній сумі 610 501,85 грн., в т.ч. за
основним платежем - 488 521,48 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями - 122
130,37 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністратівного суду від 12.12.2013р. у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

ФОП ОСОБА_1 не погоджуючись з вказаною
постановою суду, подав апеляційну
скаргу, вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають дійсним
обставинам справи, судом невірно
застосовані та порушені норми
матеріального і процесуального права
та просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
12.12.2012 року , прийняти у справі нове
рішення, яким задовольнити позов.

ДПІ у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
заперечує проти задоволення вимог
апеляційної скарги та просить суд
апеляційної інстанції відмовити у її
задоволенні, постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справі , що ФОП
ОСОБА_1 зареєстрований 18.04.2006
виконавчим комітетом Полтавської
міської ради, перереєстрований 26.01.2010 у
зв'язку зі зміною місця проживання
фізичної особи - підприємця, номер
запису в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців 2 010529 , перебуває на
податковому обліку в ДПІ у м.Полтаві з
19.06.2006 за № 968 є платником податку на
додану вартість відповідно до
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість НОМЕР_1
серії НОМЕР_2, виданого ДПІ у м. Полтаві
06.01.2011р.

Основними видами діяльності, якими
займався позивач у перевіряємий
період, за КВЕД: 22.23 - виробництво
будівельних виробів із пластмас, 25.12 -
виробництво металевих дверей і вікон ,
46.73 - оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням, 42.11 -
будівництво доріг і автострад та інше.

Для виконання основного виду
діяльності позивач має власності
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, а також
найманих працівників та вантажний
автотранспорт.

В період з 05.08.2013р. по 23.08.2013 р.
посадовими особами ДПІ у м. Полтаві
проведено документальну планову
виїзну перевірку з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р., за
наслідками якої складено акт від 02.09.2013
№ 742/16-01-17-01-11/.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем :

- ст. 22, ст. 185, ст. 188, ст. 192, п.198.1 п.198.3 п.198.6
ст.198, ст.201 Податкового кодексу України,
в результаті чого завищено податковий
кредит за перевіряємий період від
здійснення підприємницької діяльності
за 2012 в сумі 95 130,37 грн.;

- п. 139.1.9 п.139.1 ст.139, п.167.1 ст.167, п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податкові
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2012 в
сумі 488 521,48 грн.

На підставі вищевикладених висновків
перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення - рішення від
16.09.2013 № , яким ФОП ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 142
695,55 грн., з яких за основним платежем 95
130,37 грн., за штрафними санкціями 47 565,18
грн. та № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування в
сумі 610 501,85 грн., з яких за основним
платежем 488 521,48 грн. та штрафними
санкціями 122 130,37 грн.

Підставою для наведеного висновку
слугувало те , що на адресу ДПІ у м.
Полтаві надійшли матеріали перевірок
ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська акт від 21.12.2012 №
7198/22-4/24606641 про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ПП «АТМ» (), в
ході якої виявлено господарські
операції ПП «АТМ» із ФОП ОСОБА_1 у 2012
році, що потребували підтвердження, та
акт від 21.12.2012 № 7208/22-4/33906299 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Ангстрем Континенталь» (), в ході якої виявлено
господарські операції ТОВ «Ангстрем
Континенталь» із ФОП ОСОБА_1 у серпні 2012
році, що потребували підтвердження.

Згідно поданих позивачем до ДПІ у м.
Полтаві податкових декларацій з ПДВ
від 24.09.2012 № та від 22.10.2012 №
та розшифровки до них податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів за період липень -
вересень 2012 даний платник скористався
податковим кредитом, отриманим від
постачальника ПП «АТМ» на загальну
суму ПДВ 229,8 тис. грн.

Відповідно до податкової декларації з
ПДВ 24.09.2012 № та розшифровки до
них податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів за період серпень 2012
даний платник скористався податковим
кредитом, отриманим від постачальника
ТОВ «Ангстрем Континенталь» на
загальну суму ПДВ 252,0 тис. грн.

У зв'язку із надходженням вищевказаних
матеріалів ДПІ у м. Полтаві направлено
позивачу запити про надання пояснень
та документального підтвердження по
фінансово-господарським відносинам із
контрагентами ПП «АТМ» та ТОВ
«Ангстрем Континенталь» за
вищевказані періоди та надання
пояснень щодо документального
підтвердження подальшої реалізації
придбаного товару.

22.01.2013 позивачем до ДПІ у м. Полтаві
подано уточнюючі розрахунки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з ПДВ у зв'язку із виправленням
самостійно виявлених помилок за липень
- вересень 2012 року та розшифровки до них
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів. Згідно
даних уточнюючих розрахунків ФОП
ОСОБА_1 відмовився від раніше
сформованого схемного податкового
кредиту отриманого від постачальника
ПП «АТМ» на загальну суму 229,8 тис. грн..
та скористався податковим кредитом
отриманим від контрагента
постачальника ТОВ «Авіс Фарм» на
загальну суму ПДВ 229,8 тис. грн. у цих же
періодах. У зв'язку з чим відповідачем
направлено позивачу лист від 05.02.2013 №
877/3/17.2-21 про документальне
підтвердження фінансово-господарських
правовідносин із ТОВ «Авіс Фарм».

06.02.2013 платником знову подано уточнюючі
розрахунки податкових зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ у зв'язку із
виправленням самостійно виявлених
помилок за липень - вересень 2012 року та
розшифровки до них податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів, згідно яких
позивач відмовився від раніше
сформованого схемного податкового
кредиту отриманого від
контрагента-постачальника ТОВ «Авіс
Фарм» на загальну суму ПДВ 229,8 тис. грн.
та скористався податковим кредитом,
отриманим від контрагента -
постачальника ПП «Полтава - Проект -
Монтаж» на загальну суму ПДВ 229,8 тис.
грн.

06.02.2013р. позивачем подано розрахунок
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з ПДВ у зв'язку із виправленням
самостійно виявлених помилок за
серпень 2012 року та розшифровки до них
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів, згідно
яких позивач відмовився від раніше
сформованого схемного податкового
кредиту отриманого від
контрагента-постачальника ТОВ
«Ангстрем Континенталь» на загальну
суму ПДВ 252,0 тис. грн. та скористався
податковим кредитом отриманим від
контрагента - постачальника ПП
«Полтава - Проект - Монтаж» на загальну
суму ПДВ 252,0 тис. грн.

В свою чергу ПП «Полтава - Проект -
Монтаж» до декларації з ПДВ за січень
2013 року (від 19.02.2013 № ) подано до
ДПІ у м. Полтаві розрахунок коригування
сум ПДВ до податкової декларації з ПДВ
з урахуванням податкових накладних
виписаних підприємством у липні -
вересні 2012 та за січень 2013 року (від
19.02.2013 № ) з урахуванням
податкових накладних, виписаних ФОП
ОСОБА_1 у липні - вересні 2012. При цьому, у
податкових деклараціях з ПДВ за липень
- вересень 2012 ПП «Полтава - Проект -
Монтаж» не задекларовано податкових
зобов'язань по взаємовідносинам із
позивачем та відсутній податковий
кредит, що могло б свідчити про
придбання останнім товарів, які він в
подальшому реалізував позивачу.

14.02.2013 за № ФОП ОСОБА_1 подано
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
ПДВ у зв'язку із виправленням
самостійно виявлених помилок за
грудень 2012 року та розшифровки до них
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів, згідно
яких позивач відмовився від раніше
сформованого схемного податкового
кредиту отриманого від
контрагента-постачальника ТОВ «Авіс
Фарм» на загальну суму ПДВ 308 000 грн., в
т.ч. ПДВ 51 333,34 грн. та скористався
податковим кредитом отриманим від
контрагента - постачальника ПП
«Полтава - Проект - Монтаж» на загальну
суму ПДВ 308 000 грн., в т.ч. ПДВ 51 333, 34 грн.

Таким чином, відповідачем встановлено,
що постачальником скла позивача у
перевіряємому періоді було
підприємство ПП «Полтава - Проект -
Монтаж».

Також, перевіркою встановлено, що
позивачем подано до ДПІ у м. Полтаві
податкову декларацію з ПДВ за листопад
2012 року від 20.12.2012 № та
розшифровку податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів, згідно яких позивачем
сформовано податковий кредит у
листопаді 2012 року у урахування
господарських операцій з ТОВ
«Інтерколірметгруп» на суму ПДВ 43 797,03
грн.

Перевіркою встановлено , що 02.07.2012р. між
ПП «Полтава - Проект - Монтаж»
(Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець)
укладено договір № 0207/1 , який не
містить ряду обов'язкових умов, що
повинні бути в ньому обов'язково, як то
предмет договору (найменування товару),
асортимент товару, його кількість,
одиниця виміру, ціна та загальна сума
договору, при цьому обумовивши в п. 1.2
цього договору, що вони вказуються
сторонами у видаткових накладних.

Виконання вказаного договору
оформлено сторонами видатковими
накладними, податковими накладними
усього за період липень - вересень 2012 на
загальну суму - 2 891 000,00 грн. у т.ч. ПДВ 481
833,25 грн., відповідних податкових
періодів. Узагальнюючий перелік
видаткових та податкових накладних на
аркушах акту перевірки 9-10.

В графах «найменування товару»
вказаних видаткових накладних
зазначено - скло 4 мм.

Станом на момент перевірки у позивача
рахувалась заборгованість перед
постачальником ПП «Полтава - Проект -
Монтаж» у загальній сумі 2 891 000,00 грн.

В рахунок оплати позивачем виписано
даному контрагенту прості векселі, які
передано згідно актів приймання -
передачі простих векселів , терміном
пред'явлення до 2030 року.

Також , на виконання цього ж договору у
грудні 2013 року згідно видаткових
накладних податкових накладних ПП
«Полтава - Проект - Монтаж»
здійснювалася поставка профілю
оцинкованої сталі на загальну суму
308000,0 грн., в т.ч. ПДВ 51 333,34 грн.

В рахунок оплати позивачем виписано
даному контрагенту прості векселі, які
передано згідно актів приймання -
передачі простих векселів терміном
пред'явлення до 2030 року.

Також, перевіркою встановлено , що
01.11.2012р. між ТОВ «Інтерколірметгруп»
(Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець)
укладено договір № 0111/1 поставки, який
не містить ряду обов'язкових умов, що
повинні бути в ньому обов'язково, як то
предмет договору (найменування товару),
асортимент товару, його кількість,
одиниця виміру, ціна та загальна сума
договору, при цьому обумовивши в п. 1.2
цього договору, що вони вказуються
сторонами у видаткових накладних.

Виконання вказаного договору
оформлено сторонами видатковими
накладними, податковими накладними за
період листопад 2012 року на загальну
суму - 218 985,00 грн. у т.ч. ПДВ 43 797,03 грн.,
включених позивачем як до складу
валових витрат так і податкового
кредиту відповідних податкових
періодів.

В графах «найменування товару»
вказаних видаткових накладних
зазначено - профіль з оцинкованої
сталі.

В рахунок оплати позивачем виписано
даному контрагенту простий вексель,
який передано згідно акту приймання -
передачі простих векселів , терміном
пред'явлення до 15.11.2025.

Щодо транспортування поставлених
товарів ПП «Полтава - Проект - Монтаж»
та ТОВ «Інтерколірметгруп» позивач на
перевірці одразу пояснював, що
перевезення здійснювалося
постачальниками та надавав на
підтвердження товарно-транспортні
накладні, а потім пояснював, що
помилково надав ті документи, а
насправді перевезення здійснювалося
ним особисто, на підтвердження чого
надавав інші товарно - транспортні
накладні.

З аналізу наданих товарно-транспортних
накладних, податковий орган дійшов
висновку , що вони не підтверджують
транспортування товарів, оскільки
заповнені без дотримання вимог до
таких документів та з них неможливо
встановити фактичну адресу
навантаження товарів, у зв'язку з тим,
що зареєстроване місцезнаходження
постачальників було у м. Полтаві, саме
це місцезнаходження було зазначено у
видаткових та податкових накладних, а в
ТТН місцем навантаження було зазначено
м. Дніпропетровськ.

Також, з урахуванням висновків акта ДПІ
у м.Полтаві від 10.04.2013 року №437/22.5-10/35295110
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП
"Полтава-Проект-Монтаж" з питань
правомірності проведених
господарських відносин із платниками
податків за період з лютого 2010 по лютий
2013 р. та акта ДПІ у м. Полтаві від 10.04.2013
року №439/22.5-10/37386733 "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Інтерколірметгруп" з питань
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за листопад 2011 -
лютий 2013 р., якими встановлені ознаки
відсутності фактів реального
здійснення господарської діяльності
цими підприємствами, а також
документально не підтверджено жодним
первинним документом господарські
відносини із покупцями та
постачальниками у перевіряємому
періоді, відповідач дійшов висновку
про нереальність господарських
операцій та відсутність у нього права
на формування податкового кредиту та
валових витрат з урахуванням цих
операцій.

Згідно пояснень представника позивача
щодо обґрунтування розрахунків
проведених позивачу донарахувань
грошових зобов'язань як за основним
платежем, так і застосованих штрафних
санкцій, сума завищення податкового
кредиту за перевіряємий період від
здійснення підприємницької діяльності
позивача за 2012 в розмірі 95 130,37 грн.
складається із сум ПДВ, які останнім
було включено до складу податкового
кредиту у листопаді та грудні 2012 року
за наслідками проведених операцій із
контрагентами ТОВ «Інтерколірметгруп»
з поставки профілю листової сталі у
листопаді 2012 року (сума ПДВ 43 797,03 грн.)
та ПП «Полтава - Проект - Монтаж» з
поставки профілю листової сталі у
грудні 2012 року (сума ПДВ 51 333,34 грн.).
Щодо збільшення позивачу грошового
зобов'язання по ПДФО позивачем надано
обґрунтований письмовий розрахунок
(а.с.116-118 т.3). Згідно розрахунків
штрафних санкцій за порушення по ПДВ
до позивача застосовано штрафну
санкцію у розмірі 50 % у відповідності із
п. 123.1 ст. 123 ПКУ, у зв'язку із виявленням
контролюючим органом повторно
протягом 1095 днів порушення з цього
податку, по ПДФО - у розмірі 25% (вперше).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог , суд першої інстанції виходив з
того, що доказів дотримання позивачем
правил формування валових витрат та
податкового кредиту по спірним
операціям, а саме визнання їх у тому
самому періоді коли отримано доходи
від їх використання, суду не надано. Суд
першої інстанції також не переконаний
доводами представника позивача про
використання придбаних товарів у
вищезгаданих контрагентів у своїй
подальшій господарській діяльності, на
підтвердження чого надано договори з
іншими контрагентами про виготовлення
на замовлення та придбання
металоконструкцій та первинні і
розрахункові документи по виконанню
цих договорів, оскільки не встановлено
причинно-наслідкового зв'язку, що саме
із поставлених ПП
"Полтава-Проект-Монтаж" та ТОВ
"Інтерколірметгруп" скла та профілю
виготовлялася продукція позивачем.

Суд першої інстанції також зазначив,
що наявність у позивача матеріалів для
виготовлення металоконструкцій не
заперечується відповідачем, спірним є
питання фактичних відносин позивача
саме із ПП "Полтава-Проект-Монтаж" та
ТОВ "Інтерколірметгруп", а не лише їх
документальне оформлення, які з огляду
на надану вище судом оцінку якраз і не
підтверджуються.

Крім того, судом встановлено, що
юридичні особи ПП
"Полтава-Проект-Монтаж" та ТОВ
"Інтерколірметгруп" припинені, про що у
ЄДР внесено відповідні записи, однак
розрахунки позивачем із даними особами
так і не проведено, оскільки видані
прості векселі не пред'являлися до
оплати даними контрагентами.

Таким чином, станом на момент розгляду
справи судом фактичні витрати у
вищезгаданому розмірі позивачем не
понесені і не має будь-яких правових
підстав очікувати, що вони колись
будуть понесені.

Враховуючі наведене, суд першої
інстанції погодився із висновками
відповідача про відсутність права у
позивача на формування податкового
кредиту та валових витрат за
наслідками зазначених господарських
операцій, оскаржувані податкові
повідомлення - рішення відповідають
критеріям правомірності, визначеним ч.
3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, тому позовні
вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог,
виходячи з наступного.

Відповідно до приписів п.14.1.27 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Поняття господарської діяльності
визначено в п. 14.1.36 ст. 14 Податкового
кодексу України, відповідно до якого
господарська діяльність - це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно п. 177.4 ст. 177 ПКУ до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Тобто, норма п. 177.4 ст. 177 ПКУ є
відсильною нормою, яка вказує на те, що
витрати фізичної особи - підприємця
який не є платником податку на
прибуток, але надає звітність про
доходи від зайняття підприємницькою
діяльністю, формуються у тому ж порядку
як у платниками податку на прибуток.

Стаття 135 Податкового кодексу України
містить в собі склад витрат та порядок
їх визнання, так, відповідно п.138.1
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6-138.9, 138.11 цієї статті;
інших витрат, визначених згідно з
пунктами 138.5, 138.10-138.12 цієї статті,
пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього
Кодексу; крім витрат, визначених у
пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139
цього Кодексу.

За приписами п.п. 138.1.1. п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та
інших статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4
ст. 138 ПКУ).

Відповідно п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.5 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, не
включаються до складу витрат, витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі статтями 144 - 148
цього Кодексу, з урахуванням пунктів
146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті
148 цього Кодексу.

Згідно із приписами абз.1 п.п.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України до
витрат не включаються витрати, які не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, зі змісту викладених
положень законодавства випливає, що до
складу валових витрат належать лише
витрати, які прямо передбачені
вищевказаним Кодексом, що
використовувалися для забезпечення
господарської діяльності
підприємства, та не зазначені в
переліку у пунктах 138.3 цієї статті та у
статті 139 цього Кодексу, за умови
дотримання правил формування валових
витрат, вимагає наявності зв'язку
витрат платника податків на придбання
товарів з його господарською
діяльністю, що полягає у намірі
платника податків отримати користь від
придбаних послуг та належного
документального підтвердження факту
понесення платником таких витрат.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Згідно з пп. 14.1.181.п 14.1 ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу, а відповідно до п.п. 14.1.179 п.14.1
ст.14 ПК України податкове зобов'язання
для цілей розділу V цього Кодексу -
загальна сума податку на додану
вартість, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді.

Відповідно до вимог стаття 185.1
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно статті 187.1. Податкового Кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до п. 200.1 цієї статті сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.2 цієї статті при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (п. 200.3).

Згідно п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового
кодексу України визначено, що
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права, суд приходить до
висновку, що формування податкового
кредиту здійснюється у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

З матеріалів справі вбачається, що
02.07.2012р. між ПП «Полтава-Проект-Монтаж»
(Постачальник) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець)
укладено договір купівлі - продажу
№0207/01.

Згідно даного договору постачальник
зобов'язуються передати у власність
товар Покупцю, а Покупець
зобов'язується його прийняти та
оплатити на умовах договору.
Найменування, ціна, кількість,
асортимент, одиниця виміру та сума
товару вказується сторонами у
видаткових накладних.

На виконання вказаного Договору ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» в адресу ФОП
ОСОБА_1 в липні та вересні 2012р.
поставлено скло, відповідно до
видаткових та податкових накладних на
загальну суму 2 891 000,00 гри., в т.ч. ГІДВ 481
833,25 грн., а в грудні 2012р. профіль з
оцинкованої сталі на загальну суму 308
000,00 грн. в т.ч. ПДВ 51333,34 грн.

Як вбачається з апеляційної скарги та
встановлено судом апеляційної
інстанції за поясненнями представника
позивача ФОП ОСОБА_1 в II півріччі 2012р.
мав значну кількість замовлень та
повинен був виготовити і встановити в
десятках шкіл, дитячих садків,
адміністративних будинків та інших
об'єктах області і України, про що
свідчать договори з замовниками та
акти виконаних робіт (копії даних
первинних документів знаходяться в
матеріалах справи), тому, у зв'язку з
великим обсягом замовлень та значним
виробничим процесом, позивач не мав
можливості і часу особисто вести
податковий облік, а в його веденні
допомагала бухгалтер, яка також
обслуговувала ряд інших суб'єктів
господарювання. Саме вона готувала для
подачі декларації з ПДВ, а він лише
підписував довіряючи їй. Але, як
виявилось згодом, готуючи декларації
ФОП ОСОБА_1 бухгалтер із-за великої
кількості клієнтів, використала
електронний шаблон іншого суб'єкта
господарювання і допускала технічні
помилки, тому в 2013 р. подавались
відповідні уточнення.

Аналогічні помилки були допущені
бухгалтером і під час подачі
декларації по ПДВ за серпень 2012р. і були
виправлені шляхом подачі уточнюючого
розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що подання
позивачем уточнюючих декларацій
відповідає ст. 50 Податкового Кодексу
України, відповідач прийняв такі
уточнення до декларацій без зауважень,
і саме їхні показники використав під
час проведення перевірки як планової,
так і позапланової.

При цьому, правомірність формування
податкового кредиту від операцій з ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» в липні -
серпні 2012р. встановлена постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду від 28.05.2013р. у
справі №816/1621/13-а, якою і були скасовані
податкові повідомлення-рішення про
донарахування ПДВ по названим
операціям за липень-вересень 2012р.

Як вбачається з матеріалів справі ,
предметом планової перевірки, по якій і
прийняті оскаржувані рішення, в даній
справі не є податкові декларації з ПДВ
ФОП ОСОБА_1 за липень-вересень 2012р., адже
ПДВ за цей період не нараховувався, а до
декларації з податку на доходи
фізичних осіб за 2012р. уточнення не
подавались.

З матеріалів справи вбачається , що
доставка товару здійснювалась власним
вантажним автотранспортом позивача
«ТАТА LPT 613/38», д.н.з. ВІ 8246 АР, на підставі
видаткових та товарно-транспортних
накладних ПП «Полтава-Прект-Монтаж» -
м.Дніпропетровськ, вул. Березинського,
80 та TOB «Інтерколірметгруп» -
М.Дніпропетровськ, вул. Набережна
Заводська, 11, на склад Покупця до
Полтавського р-ну, с. Судіївка, вул.
Гаражна, 12, що також підтверджується
додатковою угодою від 02.07.2012р.

В листі позивача від 12.02.2013р. помилково
було зазначено, що доставка товару
здійснювалась за рахунок покупця, адже
транспортування здійснювалось власним
транспортом, про що свідчать ТТН ,
додаткова угода від 02.07.2012р. та лист від
26.02.2013р.

Оплата вартості поставленого товару
від ПП «Полтава-Прект-Монтаж» та TOB
«Інтерколірметгруп» проведена за
простими векселями.

З матеріалів справи вбачається , що ФОП
ОСОБА_1 придбано в ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» скло та
профіль з оцинкованої сталі
використовувались для виробництва
метало - пластикових конструкцій
(вікон), що є основним видом діяльності
підприємця. Дані вікна були
встановлені в школах, дитячих садках,
адміністративних будинків та інших
об'єктах області і України, про що
свідчать договори з замовниками , акти
виконаних робіт , копії яких
знаходяться в матеріалах справи.

Згідно витягу з ЄДРПОУ від 13.05.2013р. №377725
ПП «Полтава-Проект-Монтаж» станом на
27.03.2013р. знаходилось за адресою: м.
Полтава, вул. Зінківська, 19, к.506, тому
твердження відповідача про
відсутність вказаного підприємства за
місцем знаходження не відповідає
дійсності.

Висновок суду першої інстанції щодо
неможливости встановити фактичну
адресу отримання скла ФОП ОСОБА_1 від ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» у зв'язку з тим,
що юридична та фактична адреса
Постачальника: м. Полтава,
вул.Зіньківська, 19, к. 516, яка вказана в
видаткових накладних, а відповідно до
договору купівлі-продажу від №0207/0 від
02.07.2012р., місце постачання склад
Постачальника (адреса не вказана),
відповідно до ТТН адреса: м.
Дніпропетровська, вул. Березовська, 80 є
безпідставним, оскільки з первинних
документів чітко вбачається як адреса
завантаження товаром, так і адреса його
розвантаження у покупця, тобто
позивача.

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги те , що адреса місцезнаходження
(реєстрації) підприємства та адреса
находження складів завантаження
продукцією, яка вказана в ТТН не є
однаковою.

При цьому, правомірність формування
податкового кредиту від операцій з ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» в липні -
вересні 2012р. за спірним договором,
транспортування товару, факт поставки
скла , місцезнаходження підприємства
та його складів встановлена
постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 28.05.2013р. в
справі №816/1621/13-а, якою і були скасовані
податкові донарахування з ПДВ по
операціям, як таким , що мали реальний
характер, сума зобов'язань яких була
визначена відповідачем на підставі
акту від 05.03.2013р. про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки з питань правомірності
декларування податкових зобов'язань та
податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 по
взаємовідносинам з ПП «Полтава-Проект
-Монтаж» за період з 01.07.2012р. по 30.09.2012р.,
тому згідно ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді цієї справи, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини за
грудень 2012р.

Також, відповідно до договору поставки
№0111/1 від 01.11.2012р. , укладеного між TOB
Інтерколірметгруп» (Постачальник) та
ФОП ОСОБА_1 (Покупець), позивачу в
листопаді 2012р. поставлено профіль з
оцинкованої сталі для виготовлення
металопластикових конструкцій на
загальну суму 262 782,16 грн., в т.ч. ПДВ 43 797,03
грн.

Доставка товару здійснювалась власним
вантажним автотранспортом позивача
«ТАТА LPT 613/38», д.н.з. ВІ 8246 АР, на підставі
видаткових та товарно-транспортних
накладних з АДРЕСА_1, що
підтверджується податковими
накладними , виданими TOB
Інтерколірметгруп» .

Оплата вартості поставленого товару
проведена за простими векселями,
виписаними ФОП ОСОБА_1 та переданими TOB
«Інтерколірметгруп».

Весь поставлений товар використаний
позивачем у власній господарській
діяльності на виготовлення метало
пластикових віконних конструкцій для
різних замовників , що підтверджується
копіями документів, які знаходяться в
матеріалах справи.

Згідно витягу з ЄДРПОУ від 17.09.2013р. №607853
TOB «Інтерколірметгруп» станом на
30.11.2012р. знаходилось за адресою: м.
Полтава, вул. Червонофлотська, 35, тому
твердження відповідача про
відсутність вказаного підприємства за
місцем знаходження не відповідає
дійсності.

Також , з матеріалів справи вбачається ,
що контрагентами - ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» та TOB
«Інтерколірметгруп» повністю
задекларовано податкові зобов'язання з
ПДВ від взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1 ,
що відображено в акті перевірки.

ПП «Полтава-Проект-Монтаж» та TOB
«Інтерколірметгруп» на момент
здійснення господарських операцій
зареєстровані в Єдиному державному
реєстрі, мали свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість,
первинні документи бухгалтерського
обліку та податкового обліку,
податкові накладні тощо оформлені
належним чином.

Помилковим є висновок ДПІ про не
підтвердження позивачем права на
податковий кредит з огляду на
порушення позивачем п. 18 Порядку
заповнення податкової накладної, який
затверджено наказом ДПА України "Про
затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення" від
30.05.1997 року за № 165 , а саме не зазначена
вулиця в жодній з податкових накладних,
а відтак не вказано такого
обов'язкового реквізиту як
місцезнаходження продавця, виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем отримані податкові накладні
в момент одночасно з отриманням товару,
один примірник яких знаходиться у
позивача, від підприємства, яке було
зареєстровано у якості платника ПДВ у
встановленому законом порядку, що
підтверджується свідоцтвом платника
ПДВ, копія якого надана позивачу та
була пред'явлена під час перевірки.
Крім того, факт реєстрації цього
підприємства підтверджує і відповідач
в акті перевірки.

Враховуючи наведене, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те , що господарські
операції позивача з ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» та TOB
«Інтерколірметгруп» не підтверджені
первинними документами, не мали
реальний характер, не пов'язані з
господарською діяльністю позивача, а
відтак позивачем не правомірно
віднесено суми податку, сплаченого у
зв'язку з придбанням товару до
податкового кредиту та сформовано
валові витрати .

Також, колегією суддів критично
оцінюється твердження відповідача з
яким погоджується суд першої інстанції
, що укладені між позивачем та ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» та TOB
«Інтерколірметгруп» правочини є
недійсними (нікчемними) відповідно до
приписів статті 228 ЦК України, як такі,
що порушують публічний порядок,
виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

В процесі розгляду даної справи,
зазначені факти апеляційним судом
встановлено не було та відповідачем не
було надано доказів на підтвердження
недотримання сторонами в момент
укладення договорів вимог,
встановлених частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
ЦК України, що є підставою для визнання
правочинів недійсними.

Правовідносини між позивачем та ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» та TOB
«Інтерколірметгруп» не були
безтоварними, а укладались з метою
реального настання позитивних
наслідків для обох сторін, за ними
реально було отримано матеріальні
цінності.

Посилання відповідача на висновки
актів від податкових органів щодо
перевірок контрагентів позивача - ПП
«Полтава-Проект-Монтаж» та TOB
«Інтерколірметгруп», якими
встановлена неможливість здійснення
фінансово-господарських операцій, суд
не бере до уваги, оскільки Податковий
Кодекс України не ставить право
платника ПДВ на податковий кредит та
валові витрати в залежність від дій або
бездіяльності його контрагентів. Якщо
контрагенти не виконали свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цієї особи.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового
кодексу України платниками податків
визнаються фізичні особи (резиденти і
нерезиденти України), юридичні особи
(резиденти і нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п. 6.1 ст. 16 Податкового кодексу
України платник податків, крім іншого,
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи тощо.

Таким чином, як випливає з
вищенаведеного, сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі у разі
ухилення від сплати) при фактичному
здійсненні господарської операції не
впливає на податковий кредит покупця.

Зазначене узгоджується з практикою
Верховного Суду України, викладеною у
постановах від 09 вересня 2008 року у
справі № 21-500во08 та від 01 червня 2010 року
у справі № 21-573во10.

Згідно ст.1 Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11
до Конвенції» ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала
джерелом права рішення Європейського
суду з прав людини, а також юрисдикцію
цього суду в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення і застосування
Конвенції. Рішення Європейського суду
є частиною національного
законодавства і є обов'язковим для
правозастосування органами
правосуддя.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 22 січня 2009 року у справі
«Булвес» АД проти Болгарії (заява №
3991/03) визначено, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку
Європейського суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, податкові органи не можуть
нараховувати податок на додану
вартість та накладати штрафні санкції
на покупця при несплаті цього податку
продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Однак факт порушення
контрагентом-постачальником позивача
своїх податкових зобов'язань може бути
підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди -відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе,
зокрема, що платник податку діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, або що
діяльність платника податку
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань.

Сукупний аналіз вищезазначених норм
Закону України "Про податок на додану
вартість", Податкового кодексу України
свідчить про те, що право на податковий
кредит виникає у платника податків
лише після одержання податкової
накладної, оскільки це єдиний документ
первинного бухгалтерського та
податкового обліку, що містить у собі
суму ПДВ, яку можливо відобразити в
податкових деклараціях з ПДВ.

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для формування валових витрат
і нарахування податкового кредиту , в
його діях не має порушень вимог
Податкового кодексу України,
відповідно позивачем правомірно
віднесено ці суми до валових витрат та
сформовано податковий кредит.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірність винесених
податкових повідомлень - рішень
належним чином в суді не довів , у
зв'язку з чим податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області від 16.09.2013 №
та № не відповідають вимогам
чинного законодавства та підлягають
скасуванню, а позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1
задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013р. по
справі № 816/5915/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ФОП ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
16.09.2013р. Державної податкової інспекції
у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від
16.09.2013 № про визначення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 142 695,55
грн., в т.ч. за основним платежем - 95 130,37
грн., штрафними (фінансовими) санкціями
- 47 565,18 грн. та № про визначення
суми грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в загальній сумі
610 501,85 грн., в т.ч. за основним платежем -
488 521,48 грн., штрафними (фінансовими)
санкціями - 122 130,37 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Макаренко Я.М. Повний текст постанови
виготовлений 24.02.2014 р.