Справа № 2-а-975/11/2070
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/34863/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Борисенко І.В.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 травня 2011
року

у справі № 2-а-975/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «СК Елстін»

до Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м. Харкова

про визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «СК Елстін» (позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Червонозаводському районі м.
Харкова (відповідач) про визнання
незаконними та скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 25
серпня 2010 року, № /1 від 14
вересня 2010 року, № /2 від 15 жовтня
2010 року, № /3 від 06 січня 2011 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 травня 2011
року, позов задоволено частково.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 25
серпня 2010 року, № /1 від 14 вересня
2010 року, № /2 від 15 жовтня 2010 року,
№ /3 від 06 січня 2011 року. В
задоволенні позовних вимог щодо
визнання незаконними податкових
повідомлень-рішень відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року, ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 травня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Крім того, ДПІ у Червонозаводському
районі м. Харкова заявлено клопотання
про заміну відповідача у справі - ДПІ у
Червонозаводському районі м. Харкова
на Основ'янську об'єднану державну
податкову інспекцію м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області у зв'язку з
реорганізацією.

Згідно із статтею 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначене клопотання підлягає
задоволенню.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
відповідачем проведено документальну
невиїзну перевірку податкової
декларації ТОВ «СК
Елстін» з податку на додану вартість за
квітень 2010 року, за результатами якої
складено акт № 6020/15-215/35588800 від 12 серпня
2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 25 серпня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 142 594,20 грн.
(101 853,00 грн. - основний платіж, 40 741,20 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скарги
позивача залишено без задоволення, а
також прийнято податкові
повідомлення-рішення № /1 від 14
вересня 2010 року, № /2 від 15 жовтня
2010 року, № /3 від 06 січня 2011 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку
на додану вартість на підставі
податкових накладних,
виписаних на його адресу Приватним
підприємством «Виробнича фірма
«Укрметалосервістехнологія», з
підстав невідповідності сум
нарахованого податкового кредиту
сумам податкових зобов'язань
контрагента.

Вказаний висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на
невизнання поданої постачальником
позивача до органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
декларації з податку на додану
вартість за квітень 2010 року.

Задовольняючи позов частково,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивачем
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість,
сплачені в ціні придбаних у ПП «ВФ
«Укрметалосервістехнологія»
будівельно-монтажних робіт, на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виписаних на
його адресу особою, яка має статус
платника податку на додану вартість.

Фактичне здійснення господарських
операцій з придбання позивачем робіт у
контрагента засвідчується належним
чином складеними актами приймання
виконаних будівельних робіт типової
форми № КБ-2, довідками про вартість
виконаних будівельних робіт типової
форми № КБ-3, відомостями ресурсів,
розрахунками загальновиробничих
витрат, платіжними дорученнями, що,
зокрема, відповідачем не заперечується
та підтверджується довідкою №
6580/232/35588800 від 14 вересня 2010 року
«Про результати документальної
невиїзної/позапланової перевірки
ТОВ «СК Елстін» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ПП «ВФ
«Укрметалосервістехнологія» за
квітень 2010 року».

В свою чергу, слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від іншої
особи, зокрема, від фактичної сплати
постачальником податку до бюджету, а
відтак, якщо останній не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку або
мінімізував свої податкові
зобов'язання, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. Проте,
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарських операцій та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 10
серпня 2005 року № 327, (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Порядок) за
результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 Порядку
передбачено, що не допускається
відображення в акті перевірки
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючими,
які не мають підтверджених доказів, та
різного роду висновків щодо дій
посадових осіб суб'єкта господарювання
(наприклад, «приховування об'єкта
оподаткування», «розкрадання»,
«привласнення», «описка» тощо).

Однак, в розглядуваній ситуації
під час проведення документальної
перевірки відповідачем не
досліджувались первинні документи, які
стали підставою для формування
позивачем даних податкового обліку, а
всі висновки щодо порушення
ТОВ «СК Елстін» податкової дисципліни,
викладені в акті, ґрунтуються виключно
на даних бази «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні Державної податкової
адміністрації України», які, в свою
чергу, не можуть бути єдиним
беззаперечним підтвердженням
порушення позивачем вимог Закону №
168/97-ВР.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 травня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі
відповідача - Державну податкову
інспекцію у Червонозаводському районі
м. Харкова її правонаступником -
Основ'янською об'єднаною державною
податковою інспекцією м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.

Касаційну скаргу Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області відхилити, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14 березня
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Борисенко І.В.

Карась О.В.