Справа № 811/3471/13-а
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
Справа №811/3471/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Брегея Р.І.,

в присутності секретаря судового
засідання Осипової Н.В.,

за участі представників позивача
Гуцола Р.В.

та відповідача Крижановського Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
публічного акціонерного товариства
«Імперія-С» (далі - Товариство) до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Головного управління
Міністерства доходів та зборів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до
податкового органу про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 21
жовтня 2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 194779 грн. та
накладено штрафну санкцію - 97390 грн.

Представник позивача підтримав вимогу
заяви.

Стверджував, що від укладення
договору купівлі - продажу
ТОВ «Адвалор-Аккаунт» (далі -
Товариство 2) впродовж строку, який
перевірявся податковим органом,
настали реальні правові наслідки,
котрі обумовлювались ним.

А тому, вважає, що Товариство
правомірно сформувало в декларації з
податку на додану вартість суми
податкового кредиту за згаданим
правочином.

Представник відповідача
заперечив стосовно задоволення позову,
мотивуючи тим, що правочин, котрий
уклало Товариство з
Товариством 2, не спрямовувався на
реальне настання наслідків, які
обумовлювалися ним.

Доказом того, як вважає він, є
акт перевірки діяльності згаданого
контрагента.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та допитавши свідків,
зробив висновок про задоволення позову
з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що
стали підставами звернення.

Так, 30 квітня 2013 року Товариство
(покупець) та Товариство 2 (продавець)
уклали договір купівлі-продажу
обладнання для виробництва пілетів
(а.с.46-47).

Згідно видаткової накладної від 30
квітня 2013 року Товариство 2 поставило
Товариству обладнання на загальну суму
1170000 грн. (з урахуванням
ПДВ у сумі 195000 грн.) (а.с.67).

У цей же день Товариство 2 виписало
позивачу податкову накладну на згадану
суму (а.с.70).

Суму податку на додану вартість
Товариство включило до податкового
кредиту декларації за квітень 2013 року
(а.с.86-100).

Товариство сплатило кошти Товариству 2
у безготівковій формі, що доводиться
аналізом банківського платіжного
доручення від 07
листопада 2013 року (а.с.71).

Згідно товарно-транспортної
накладної від 30 квітня 2013 року послуги
з перевезення вантажу надавало КФ
«ТСН» ЛТД (далі - Товариство 3) на
замовлення Товариства (а.с.69, 79-82).

Обладнання перевозилось з м.Київ до
м.Кіровоград.

Товариство 2 зареєстровано у м.Київ.

У власності Товариства перебуває
виробничий комплекс у м.Кіровоград,
який складається з нерухомого майна
значної площі (а.с.76-78).

Транспортний засіб, яким перевозилось
обладнання, перебуває у власності
Товариства 3 (а.с.132, 140-41).

У судовому засіданні, будучи допитані,
як свідки, керівник Товариства 3
ОСОБА_5 та водій ОСОБА_4 дали покази,
котрими підтвердили факт перевезення
обладнання.

Упродовж з 26 по 27 вересня 2013 року
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
діяльності Товариства з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
Товариством 2 за період з 01 по 30 квітня
2013 року (а.с.10-17).

Під час перевірки ревізори
досліджували первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
платника податків.

За її результатом ревізори склали
акт, у якому зазначили виявлені
порушення.

Так, вони зробили висновок, що правочин,
котрий уклало
Товариство з Товариством 2 є недійсним
(нікчемним), так як не спрямовувався на
настання реальних наслідків, які
обумовлювалися ним.

На їх думку, доказом того є акт
перевірки діяльності згаданого
контрагента.

Керівник відповідача погодився з
висновками ревізорів та прийняв
податкове повідомлення-рішення від 21
жовтня 2013 року, яким Товариству
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 194779 грн.
та накладено штрафну санкцію - 97390 грн.
(а.с.18).

04 червня 2013 року ДПІ у Печерському
районі м. Києва ДПС склало акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства 2 щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за березень 2013 року
(а.с.108-112).

Акт перевірки містить висновок про
відсутність факту реального вчинення
Товариством 2 господарських відносин
впродовж строку, який перевірявся
податковим органом.

За результатом проведення перевірки
діяльності Товариства 2
керівник податкового органу не прийняв
жодного рішення негативного характеру
стосовно платника податків.

Юридична оцінка встановлених
судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це
документ, в якому ревізор фіксує
обставини, котрі встановив, керуючись
виключно власним сприйняттям і
розумінням.

Надалі акт вивчає керівник
податкового органу, який і вирішує
питання про погодження з його
висновками.

У разі погодження з висновками, які
мають негативні наслідки стосовно
платника податків, посадова особа
зобов'язана прийняти відповідне
рішення (у письмовій формі), оскільки це
єдиний спосіб реалізації компетенції
суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується
з системним аналізом приписів пунктів 2
та 4 статті 56 Податкового кодексу
України.

Зокрема, цією нормою права передбачено,
що податковий орган може прийняти,
окрім податкового
повідомлення-рішення, і інше рішення,
яке платник податків має право
оскаржити до контролюючого органу
вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами
проведення перевірок діяльності
Товариства 2 податкова інспекція не
прийняла жодних рішень та не
звернулася до суду з позовами про
визнання недійсними договорів, котрі
уклав платник податків, в тому числі і з
позивачем, нехтуючи наданими
повноваженнями, передбаченими
Податковим кодексом України, та
положеннями статті 228 Цивільного
кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що керівник
податкового органу не погодився з
висновками ревізорів про недійсність
правочинів, які уклало Товариство 2.

Отже, податковим органом враховані
податкові зобов'язання
Товариства 2 з податку на додану
вартість за договором, котрий
укладений з Товариством.

Проводячи перевірку діяльності
позивача, податкові ревізори
посилались на акт перевіри діяльності
його контрагента як незаперечний доказ
недійсності його правочину.

Однак, податкові ревізори допустили
помилку, оскільки думка особи (іншого
ревізора) не є доказом щодо
встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення
суду про недійсність договору, рішення
податкового органу щодо застосування
негативних наслідків стосовно
контрагента, яке останнім визнається
як законне, вирок суду, показання
свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що
відповідач не надав доказів стосовно
недійсності правочину, який уклало
Товариство з Товариством 2.

Більше того, в судовому засіданні
позивач надав достатню кількість
доказів стосовно виконання ним та його
контрагентом зобов'язань за договором.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку Товариства
(податкову, видаткову та
товарно-транспортну накладну, виписку
з банківського рахунку).

Оскільки, податковий орган не
намагався перевірити обставини, які
зафіксовані у згаданих письмових
документах, тому суд не вправі ставити
їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з
цих питань, то перейняв би на себе
повноваження відповідача, що є
недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретним платником податків, вони
повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживань
з їх боку.

Отже, Товариство включило до
податкового кредиту з податку на
додану вартість суми коштів за
договором, укладеним з Товариством 2,
відповідно до приписів статті 198
Податкового кодексу України (датою
виникнення права на податковий кредит
є дата отримання платником податку
товару, що підтверджено податковою
накладною).

За таких обставин рішення податкового
органу є протиправним.

Як наслідок його належить скасувати, а
позов - задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів у Кіровоградської області
від 21 жовтня 2013 року, яким
публічному акціонерному товариству
«Імперія-С» збільшено суму грошових
зобов'язання з податку на додану
вартість на 194779 грн. та накладено
штрафну санкцію - 97390 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного
акціонерного товариства «Імперія-С»
судові витрати в сумі 458,81
грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Повний текст постанови
виготовлено 28 лютого 2014 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей