Справа № 27117/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2010 р. справа № 2-а-586/10

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Добродняк І.Ю.
Бишевської Н.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голованівському районі
Кіровоградської області

на постанову Голованівського
районного суду Кіровоградської
області від 19 квітня 2010 року у справі №
2а-586/10 за позовом прокурора
Голованівського району в інтересах
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Голованівському районі
Кіровоградської області

про виплату щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни в
повному розмірі за 2009 рік, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року прокурор
Голованівського району в інтересах
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Голованівському районі
Кіровоградської області, в якому
просив:

постановити рішення яким зобов'язати
відповідача сплатити на користь
позивача державну соціальну допомоги
дітям війни за період з січня по
грудень 2009 року включно в сумі 1195,520 грн.
та державне мито на користь держави;

зобов'язати відповідача надалі
виплачувати соціальну допомогу у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до вимог Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачу
відповідач керувався положеннями
нормативних актів що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Голованівського районного
суду Кіровоградської області від 19
квітня 2010 року адміністративний позов
задоволено, а саме визнано
неправомірною бездіяльність
відповідача щодо нездійснення
перерахунку та виплати позивачу
підвищення пенсії відповідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 01 січня 2009
року по 31 грудня 2009 року в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком;
зобов'язано відповідача провести
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком, передбачене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», та провести відповідні виплати
за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня
2009 року включно з урахуванням різниці,
яка була виплачена в цей період. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
Голованівському районі
Кіровоградської області звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести рішення яким
позивачу в позові відмовити повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1942 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
посвідчення (а.с.8).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має право на
отримання підвищення до пенсії, у
розмірах, які визначено Законом, а
відтак має право на звернення до суду
за захистом порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до суду
не є абсолютним і може бути обмеженим, в
тому числі і встановленням строків для
звернення до суду.

Так, відповідно ст..99 КАС України, яка
діяла в редакції на час розгляду справи
в суді першої інстанції, відповідно до
якої адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС України, в
редакції яка діяла на час розгляду
справи в суді першої інстанції,
пропущення річного строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні позову за умови,
що на цьому наполягає одна із сторін.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав
(наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2009
рік подано до суду 05.03.2010р., тобто з
пропуском встановлено строку
звернення до суду.

Представник відповідача, подав до суду
заперечення на адміністративний позов
в якій наполягав на відмові у
задоволенні позову, в тому числі, і з
підстав пропуску позивачем річного
строку звернення до суду (а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі. Позивач з клопотанням про
поновлення строку не звертався,
поважності причин пропуску такого
строку не зазначив, а судом таких
причин не встановлено.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати підвищення до пенсії
є щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
право звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішень Конституційним Судом
України.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2009 рік порушив вимоги процесуального
законодавства, не застосувавши
встановлений річний строк звернення з
позовом до суду, що призвело до
неправильного вирішення справи у цій
частині заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням
часу звернення позивача з позовом до
суду (05.03.2010р.) та враховуючи те, що
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з тих підстав, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду, колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині визнання
неправомірною бездіяльність
відповідача щодо нездійснення
перерахунку та виплати підвищення
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та зобов'язання відповідача
провести перерахунок пенсії з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком, передбачене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»за період з 01.01.2009 року по 05.03.2009
року - скасувати, з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволені
позовних вимог в цій частині.

Рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/08 від 22 травня 2008 року
положення п.п.2 п.14 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

На час розгляду справи Законом України
«Про Державний бюджет України на 2009
рік»не призупинено дію ст..6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», а відтак відповідач був
зобов'язаний виплачувати позивачу
підвищення до пенсії у розмірах, які
визначено ст..6 названого Закону.

Отже, Управління Пенсійного фонду
України в Голованівському районі
Кіровоградської області повинно було
провести відповідний перерахунок
підвищення до пенсії позивачу згідно
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 01 січня 2009 року, та сплатити
на його користь заборгованість з цих
виплат.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в Голованівському районі
Кіровоградської області будь-яких дій
з цього приводу не здійснювало.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС
України, яка діяла в редакції на час
розгляду справи в суді першої
інстанції, та враховуючи час звернення
до суду позивача з позовом, колегія
судів приходить до висновку про
необхідність зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Голованівському районі
Кіровоградської області провести
перерахунок та виплатити позивачу
недоотримані суми щомісячної надбавки
до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з 05 березня 2009 року по 31 грудня
2009року.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суд
обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки
питання фінансування цих видатків не є
предметом спору, що розглядається.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог і судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись п.
3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голованівському районі
Кіровоградської області задовольнити
частково.

Постанову Голованівського
районного суду Кіровоградської
області від 19 квітня 2010 року у справі №
2а-586/10 в частині визнання
неправомірною бездіяльність
відповідача щодо нездійснення
перерахунку та виплати підвищення
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та зобов'язання відповідача
провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком, передбачене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»за період з 01.01.2009 року по 05.03.2009
року -скасувати та прийняти нову
постанову про відмову у задоволені
позовних вимог в цій частині.

В іншій частині постанову
Голованівського районного суду
Кіровоградської області від 19 квітня
2010 року у справі № 2а-586/10 залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська