Справа № 818/8143/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 р.Справа № 818/8143/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Сумської митниці Міндоходів на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013р.
по справі № 818/8143/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумифітофармація"

до Сумської митниці Міндоходів

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сумифітофармація"
(далі - ТОВ "Сумифітофармація"),
звернувся до Сумського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Сумської
митниці Міндоходів, в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просив скасувати рішення про
коригування митної вартості товарів
від 30.04.2013 р. № 805130000/2013/000087/1 та стягнути
суми надмірно сплаченого ПДВ у розмірі
39446,22 грн., та митного збору в розмірі
32871,75 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013р. по
справі № 818/8143/13-а позов задоволено
частково.

Відповідач, не погодившись з даним
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Представники сторін в судове засідання
суду апеляційної інстанції не прибули,
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчать поштові
повідомлення про вручення судових
повісток.

Відповідачем надано до суду заяву про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
неможливістю прибуття представника в
судове засідання. Проте, в заяві не
наведено будь-яких доводів та не надано
доказів поважності причин неприбуття
представника відповідача в судове
засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що між ТОВ
"Сумифітофармація" та фірмою "MAISON"
(LIANYUNGAN) CO LTD було укладено
зовнішньоекономічний контракт № MS11/281-2
від 25.02.2011 року.

За умовами вказаного контракту
Продавець зобов'язується продати
лікарську рослинну сировину
відповідно до додатків до контракту на
умовах поставки CRF Одеса Україна.
Загальна сума контракту скаладає 600000
доларів США.

Також 11.02.2013 року між сторонами
договору укладено додаткову угоду №19,
відповідно до якої продавець
зобов'язався продати лікарську
рослинну сировину, зокрема ціла суха
корка лимону в кількості 2490 кг,
вартістю 3.50долари США на загальну суму
8715,00 грн., апельсин ціла суха корка в
кількості 3000 кг, вартістю 1,30 долара США
на загальну суму 3900 доларів США (
а.с.74-76).

Для здійснення митного оформлення
товару, корки лимону та корки апельсину
позивачем було подано митну декларацію
(далі - МД) від 25.04.2013р. № 805130000/2013/004687
(а.с.71-73).

До митної декларації додано наступні
документи: контракт з додатковою
угодою, сертифікат походження,
коносамент, CMR №550460 від 22.04.2013р.,
пакувальний лист, інвойс, два
сертифікати якості ( а.с.15-26).

Митна вартість пред'явлених до митного
оформлення товарів була визначена
декларантом за основним методом (за
ціною договору (контракту)) і становила
загальну суму 12615 доларів США (100831,7
грн).

Після розгляду наданих для митного
оформлення товару документів,
посадовою особою Сумської митниці було
запропоновано декларанту подати
документи, що підтверджують митну
вартість товарів, а саме: каталоги,
специфікації, прейскуранти,
прайс-листи виробника товару, висновки
про якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, розрахунок
ціни (калькуляцію).

На виконання вимоги щодо надання
додаткових документів декларантом
позивача 30.04.2013 року повідомлено про
неможливість подання таких документів.

30.04.2013 року відповідачем прийнято
рішення № 805130000/2013/000087/1 про коригування
митної вартості товарів за резервним
методом підставі інформації, яка
містилась в інформаційній системі,
використано дані №100250000/2013/52568 від
04.04.2013 року ( а.с.13-14), визначено митну
вартість в розмірі 33177,9 доларів США та
видано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України (
а.с. 85-86).

Із копії рішення вбачається, що
основний метод не застосовувався
відповідачем у зв'язку з використання
декларантом відомостей, не
підтверджених документально, а саме,
відсутність каталогів, специфікацій,
прейскурантів (прайс - листів)
виробника товару, висновку про якість
та вартість характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, розрахунку
ціни ( калькуляції).

Другорядні методи визначення митної
вартості: за ціною договору щодо
ідентичних товарів та за ціною
договору щодо подібних ( аналогічних)
товарів не застосовувалися тому, що
відсутня інформація по операціях з
ідентичними та подібними
(аналогічними) товарами, які продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.
Другорядні методи визначення митної
вартості : на основі віднімання
вартості та на основі додавання
вартості (обчислена вартість) не
використовувались з причин
відсутності необхідної інформації.

Підстави для визначення митної
вартості: цінова інформація щодо
імпортних операцій ЄАІС Держмитслужби
України : МД №100250000/2013/52568 від 04.04.2013
року.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія
суддів виходить з наступного.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів, регулюються
положеннями Митного кодексу України, а
також положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Відповідно до ст. 246 МК України метою
митного оформлення є забезпечення
дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів ст. 318 МК України митний
контроль передбачає виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Відповідно до ст. 248 МК України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 ст. 58 МК України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із ст. 51 МК України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом.

При цьому, декларант зобов'язаний:
заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації (стаття 52 МК України).

Відповідно до ст. 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 МК України встановлено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
зокрема, є: декларація митної вартості
та документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України
забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Аналіз ч. 1 та 2 ст. 53 МК України
свідчить, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено,
що в разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК України передбачено,
що метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо щодо продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, які
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів. Метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні. У разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи.

Згідно з ч. 4 та 5 ст. 54 МК України митний
орган під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний, зокрема,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.6 ст. 54 МК України
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень ч.3 ст. 53, ч.1, 2 та 5 ст. 54,
ст. 58 МК України надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, п. 3.16, 3.17 Загального додатку
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що на
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Згідно з ч.3 ст. 54 МК України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

При цьому, доказів того, що документи,
надані позивачем митному органу для
визначення митної вартості
імпортованого товару, містили
розбіжності, ознаки підробки або не
містили всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, чи
відомостей щодо ціни, відповідачем не
надано.

Враховуючи вимоги п.п. 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур та принцип, закріплений
частиною 3 статті 318 МК України, згідно з
яким митний контроль передбачає
виконання митним органом мінімуму
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи, представником відповідача у
судовому засіданні не доведено
необхідності витребування у позивача
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів
та об'єктивну можливість позивача ці
документи надати, а саме: каталоги,
специфікації, прейскуранти,
прайс-листи виробника товару, висновки
про якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, розрахунок
ціни (калькуляцію).

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що митний
орган неправомірно відмовив позивачу у
визнанні задекларованої ним митної
вартості товару за основним методом,
визначив митну вартість за резервним
методом та прийняв рішення про
коригування митної вартості товару.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 03.12.2013р. по
справі № 818/8143/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.