Справа № 810/5230/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5230/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Буча
Київської області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Буча Київської області про
визнання протиправними та скасування
вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, фізична особа підприємець
ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Буча Київської області, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 01.10.2013 року, про
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату недоїмки від 06.06.2013
року №Ф61.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року позов задоволено. Визнано
протиправною та скасовано вимогу
вимогу Управління пенсійного фонду у м.
Буча районі Київської області про
сплату недоїмки від 06.06.2013 року № Ф 61.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Управління Пенсійного
фонду України в м. Буча Київської
області подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі. В
своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального права, що є підставою для
скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем,
що підтверджується Випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (а.с.31), є
платником податків, яка обрала
спрощену систему оподаткування шляхом
сплати єдиного податку.

У червні 2013 року територіальний орган
Пенсійного фонду за результатами
камеральної перевірки визначив
позивачеві зобов'язання зі сплати
єдиного соціального внеску та надіслав
вимогу від 06.06.2013 року № Ф 61 на суму
1194,03 грн. (а.с.14), згідно з якою вимагає
від ФОП ОСОБА_2 сплатити недоїмку за
єдиним внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
1194,03 грн.

Як вбачається з
повідомлення-розрахунку №2584/02 (а.с.15),
розрахунок суми недоїмки позивачеві
проведено з урахуванням розміру
мінімального страхового внеску у 2013
році який складає 398,01 грн. на місяць.

Не погоджуючись із вищевказаною
вимогою, позивач звернувся до суду з
даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги прийшов до висновку, що
відповідач неправомірно та
безпідставно звужує коло осіб, які
звільняються від сплати єдиного
внеску.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є особою, яка постійно проживає
на території зони посиленого
радіоекологічного контролю (категорія
4), що підтверджується копією
відповідного посвідчення серії НОМЕР_1,
наявного у матеріалах справи (а.с.13).

З 2011 року позивач є пенсіонером, про
що свідчить наявне у матеріалах справи
пенсійне посвідчення НОМЕР_2, яке
видане Пенсійним фондом України 17.08.2011
року (а.с.13) та як особа, яка працювала
або проживала на територіях
радіоактивного забруднення, отримав
право на пенсію за віком із зменшенням
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Та, як зазначено вище, позивач є
фізичною особою - підприємцем, який з
обрав спрощену систему оподаткування
та сплачує єдиний податок

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 Закону України № 2464-VI "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон
№ 2464-VI), єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Визначальним для розв'язання цього
спору є правильне розуміння положень
частини четвертої статті 4 Закону
України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ
"Про збір та облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", якою визначено,
що особи, зазначені у пункті 4 частини 1
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З частини четвертої статті 4 Закону №
2464-VІ випливає, що однією з умов
звільнення осіб від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком. Будь-яких
застережень в цій нормі та в Законі
№2464-VІ не має про те, що під
пенсіонерами за віком слід розуміти
лише тих осіб, яким призначено пенсію
за віком згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Системний аналіз та синтез викладеного
вказує на те, що під пенсіонерами за
віком, указаними в частині четвертій
статті 4 Закону № 2464-VІ, необхідно
розуміти всіх осіб, яким призначено
пенсію у зв'язку з досягненням віку і
незалежно від законів, якими таке право
на пенсію за віком встановлено.

У даному випадку положення статті 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
потрібно розуміти в контексті з
положеннями статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Відтак, пенсія
за віком може бути надана особі, яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" була
призначена пенсія за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Частиною четвертою статті 4 Закону №
2464-VI визначені необхідні умови для
звільнення від сплати єдиного внеску, а
саме: особа обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну
допомогу.

Положеннями вищевказаної статті не
передбачено, що саме особи, яким надано
пенсію за віком на підставі Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Таким чином,
спростовуються заперечення
відповідача стосовно того, що
звільнення від сплати єдиного внеску
не стосується тих осіб, які отримують
інші види пенсійних виплат, не
передбачені статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач має передбачене
частиною четвертою статті 4 "Про збір та
облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" право на
звільнення від сплати єдиного внеску,
адже позивач обрав спрощену систему
оподаткування та отримує пенсію за
віком, а тому вимога відповідача, якою
визначено обов'язок перерахувати
єдиний внесок є незаконною та підлягає
скасуванню.

Аналогічна позиція висловлена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 26 червня 2013 року
№К/9991/49733/12.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, що позивач має передбачене
частиною 4 статті 4 "Про збір та облік
єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" право на
звільнення від сплати єдиного внеску,
адже позивач обрав спрощену систему
оподаткування та отримує пенсію за
віком.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Буча
Київської області - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі, тобто з 18
лютого 2014 року шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.