Справа № 43712/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2010 р.справа № 2а-4875/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Дадим Ю.М.
Божко Л.А.

при секретарі судового засідання:
Гусєві А.С.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті
Дніпропетровську апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
вересня 2009 року у справі № 2а-4875/09/0470 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Новомосковської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и л а :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з адміністративним
позовом в якому просила скасувати
податкові повідомлення-рішення
№/0 від 04.03.2009р., №/1 від
31.03.2009р., якими визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 4 627 074,0грн. і
застосовано штрафні санкції у розмірі 2
313 537,0грн. та податкові
повідомлення-рішення №/0 від
04.03.2009р., №/1 від 31.03.2009р. про
визначення податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
30686,72грн. В обґрунтуванні заявлених
вимог позивач посилався на те, що
податковим органом невірно
застосовано положення Указу
Президента України №727 від 03.07.1998р. «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», в частині визначення
кола осіб, які мають право перебувати
на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, що призвело до
прийняття неправомірних податкових
повідомлень-рішень про визначення
позивачу, який перебував на спрощеній
системі оподаткування, податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та з податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
вересня 2009 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив постанову
суду скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позову.

В судове засіданні позивач та його
представник не з'явилися, про час та
місце розгляду апеляційної скарги
належним чином повідомлялися. Справу
до розгляду було призначено на 21.04.2010р.,
16.06.2010р. про що завчасно повідомлено
учасників судового процесу. Між тим,
від представника позивача 21.04.2010р. та
16.06.2010р. надходили заяви про
відкладення розгляду справи. 21.04.2001р.
заява представника позивача була
задоволена та розгляд справи
відкладено. 16.06.2010р., за наслідками
обговорення заяви позивача про
відкладення розгляду справи, колегія
суддів ухвалила почати розгляд справи
у відсутність позивача та його
представника, оскільки доводи заяви не
свідчили про поважність причин неявки
осіб в судове засідання, а такі дії
позивача та його представника колегія
суддів розцінили, як зловживання
своїми процесуальними правами та намір
створити тяганину по справі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду, в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що за
результатами проведеної планової
виїзної документальної перевірки СПД
-фізичної особи ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 02.03.2006р. по
31.12.2008р., Новомосковською об'єднаною
державною податковою інспекцією
складено акт №42/426 від 19 лютого 2009
року.

В зазначеному акті ДПІ зроблено
висновок про порушення СПД - фізичною
особою ОСОБА_1 вимог ст..1, 2 Указу
Президента України №727 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», та ст. 13 розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з
громадян»№13-92 від 26.12.1992р., а саме
перевищення встановленого Указом
Президента обсягу виручки від
здійснення підприємницької діяльності
у розмірі 500 тисяч гривень: у 2006р. -на
7102103,0грн., у 2007р. -на 11094689,29грн., у 2008р. -на
8455275,15грн., та не оподаткування сум
такого перевищення податком з доходів
фізичних осіб, що призвело до заниження
податкових зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб за 2006-2008р.р. на
30686,72грн. (в т.ч по періодам: 2006 рік
-15827,16грн.; 2007 рік -8549,65грн.; 2008 рік
-6309,91грн.). Крім того, виявлено порушення
п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», а саме
незадекларування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 4627074,0грн., в
т.ч. по періодам: з серпня 2006р. -717444,0грн;
2007р. -2218575,0грн.; 2008р. -1691055,0грн., що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з ПДВ на зазначену суму.

Такі висновки податкового органу
ґрунтуються на наступному.

За період з 02.03.2006р. по 30.09.2008р. фізична
особа -підприємець ОСОБА_1 здійснювала
підприємницьку діяльність без
залучення найманих осіб із
застосуванням спрощеної системи
оподаткування. У вказаний період СПД
ОСОБА_1 здійснювала оптово-роздрібну
торгівлю напоями та надавала послуги
згідно договору комісії по реалізації
мінеральної води та безалкогольних
напоїв. Так, 24.03.2006р. між ПП ОСОБА_1 та
АТЗТ «Новомосковський завод мін
води»було укладено договір комісії
№24/03-к на реалізацію продукції. Згідно
умов договору, комісіонер (СПД ОСОБА_1)
зобов'язується від свого імені за
дорученням та за рахунок комітента
(АТЗТ «Новомосковський завод
мінеральної води) здійснити одну або
декілька угод з продажу третім особам
належну комітенту продукції
-мінеральної води та безалкогольних
напоїв, кількість, асортимент і ціна
якої зазначається у накладних, що
підтверджують передачу товару від
комітента комісіонеру. Під час
виконання зобов'язань за договором
комісії, СПД ОСОБА_1 протягом 2006-2008р.р.
отримала від продажу продукції грошові
кошти на загальну суму 26859256,36грн.

Отримані за договором кошти ОСОБА_1
передавала до АТЗТ «Новомосковський
завод мінводи»за прибутковими
касовими ордерами, при цьому, у
квитанціях до прибуткових касових
ордерів як підставу отримання коштів
зазначено -виручка від реалізації
продукції. В свою чергу АТЗТ
«Новомосковський завод
мінводи»сплачував ОСОБА_1 комісійну
винагороду за надані за договором
комісії послуги згідно податкових
касових ордерів.

При цьому, у Книзі обліку доходів та
витрат ф.10 та у звітності, що подавалась
до ДПІ, СПД ОСОБА_1 відображалися лише
кошти, отримані нею як комісійна
винагорода за договором, в той же час,
суми, які надішли на її рахунки від
реалізації продукції, не
обліковувались.

Позиція податкового органу з цього
питання полягає в тому, що, відповідно
до Указу Президента №727, усі суми, які
надійшли на розрахунковий рахунок або
в касу суб'єкта підприємницької
діяльності за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг) мають обліковуватися і у разі
надходження таких сум понад 500 тис.
гривень за календарний рік, СПД має
обов'язок перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності і
відповідно бути платником податків на
загальних підставах.

За результатами проведеної перевірки
та складеного акту ДПІ винесено
податкові повідомлення-рішення:
№/0 від 04.03.2009р., яким донараховано
податок на додану вартість в сумі 4 627
074,0грн. та застосовано штрафні санкції
за цим видом податку у сумі 2313537,0грн;
№/0 від 04.03.2009р., яким донараховано
податкове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
30686,72грн.

Зазначені повідомлення-рішення
оскаржувалися позивачем в порядку
процедури адміністративного
оскарження, але рішенням
Новомосковської ОДПІ від 31.03.2009р. у
задоволенні скарги було відмовлено, у
зв'язку з чим прийнятті податкові
повідомлення-рішення №/1,
№/1.

Правомірність та обґрунтованість
рішень ДПІ про визначення податкових
зобов'язань є предметом спору, який
передано на вирішення суду.

Позиція СПД ОСОБА_1, на якій ґрунтуються
заявлені вимоги, полягає в тому, що
згідно Указу Президента України №727,
мають враховуватися та обліковуватися
грошові кошти, які є виручкою суб'єкта
підприємницької діяльності за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг). При
цьому, на думку СПД ОСОБА_1, транзитні
кошти, що підлягають поверненню третім
особам, в даному випадку АТЗТ
«Новомосковський завод мінводи», до
складу виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) не
повинні включатися, оскільки виручкою
суб'єкта підприємницької діяльності, в
даному випадку при виконанні договору
комісії, є лише винагорода, яка
встановлена цим договором.

Тобто, фактично спірні правовідносини
між сторонами виникли з приводу того,
які грошові кошти, що надійшли на
розрахунковий рахунок СПД, мають
визначатися виручкою і відповідно
породжувати у платника податку
обов'язок перейти на загальну систему
оподаткування. Спору щодо підстав та
правомірності проведення податковим
органом перевірки, розміру визначених
податкових зобов'язань, між сторонами
не існує.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та відмовляючи у задоволенні
позову суд першої інстанції виходив з
того, що усі кошти, які надійшли на
рахунок та (або) у касу платника єдиного
податку за продаж продукції за
договором комісії, незалежно від того,
кому належать ці кошти (продавцю товару
чи власнику товару, який за договором
комісії доручив здійснити його продаж),
мають бути обліковані як виручка, у
зв'язку з чим, сума фактично отримання
суб'єктом підприємницької діяльності
-платником єдиного податку за
реалізований товар та за здійснення
операцій по наданню послуг за
договором комісії, яка включає в себе і
суму винагороди, є виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг).

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає обґрунтованими з
наступних підстав.

Указом Президента України №727/98 від
03.07.1998р. «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого
підприємництва»запроваджено спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва, пункт 1 статті 1 якого
надає фізичним особам право перебувати
на такій системі оподаткування за
умови, якщо вони здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Отже, одним із критеріїв права особи
перебувати на спрощеній системі
оподаткування є обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) і цей обсяг не повинен
перевищувати 500 тис. гривень за
календарний рік.

Згідно з положеннями частини 4 статті 1
Указу № 727/98 під виручкою розуміють
суму, фактично отриману суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Таким чином, названою нормою
матеріального права визначено, що усі
грошові суми, які надходять на
розрахунковий рахунок або в касу
суб'єкта підприємницької діяльності,
вважаються виручкою.

Відповідно до ст..5 Указу Президента
№727/98, в разі порушення платником
єдиного податку вимог ст..1 Указу,
зокрема перевищення обсягу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) протягом календарного року,
такий платник повинен перейти на
загальну систему оподаткування, обліку
та звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Отже, вказаною нормою права визначено
обов'язок платника податку перейти на
загальну систему оподаткування в разі
порушення вимог ст..1 Указу Президента
№727/98, невиконання такого обов'язку,
тягне за собою відповідальність за не
нарахування або несплату податків на
загальних підставах.

Таким чином, суд першої інстанції,
встановивши, що позивач отримав на
власний розрахунковий рахунок суму,
яка перевищує дозволений Указом №727/98
розмір виручки, обґрунтовано вказав
про обов'язок СПД ОСОБА_1 перейти на
загальну систему оподаткування та
зазначив, що невиконання цього
обов'язку тягне за собою наслідки, у
вигляді визначення податкових
зобов'язань та штрафних санкцій,
відповідно, зокрема, до вимог Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб»та Закону України «Про
податок на додану вартість».

Доводи позивача, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та вимоги апеляційної
скарги, про те, що правову природу
договору комісії визначено Цивільним
кодексом України, яким передбачено
винагороду комісіонера та яку і слід
вважати виручкою особи, що надає
послуги за договором комісії, колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
право особи перебувати на спрощеній
системі оподаткування передбачено не
ЦК України, а Указом Президента України
№727/98, яким і визначено підстави, за
яких особа може реалізувати таке права.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції в достатньому обсязі
встановлено обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 вересня
2009 року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку передбаченому
ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено
18.06.2010р.)

Головуючий:
Я.В.Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко