Справа № 812/9668/13-а
Суддя: О.П. Островська
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
Ухвала

Про закриття провадження у справi

25 лютого 2014 рокуЛуганськСправа №
812/9668/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді: Островської О.П.,

при секретарі: Тельдековій Н.В.,

за участю:

представника позивача: Ткаченко Є.А.,

відповідач: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Головного управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області до ОСОБА_2 про стягнення
переплати пенсії за період з 01.08.2011 року
по 30.04.2012 року в сумі 3396,09 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2013 року за вх. №38093 до
Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Головного
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області до ОСОБА_2 про
стягнення переплати пенсії за період з
01.08.2011 року по 30.04.2012 року в сумі 3396,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що пенсіонер ОСОБА_2 з 29.12.2010
року перебуває на обліку та отримує
пенсію в Головному управлінні
Пенсійного фонду України в Луганській
області відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб».

З матеріалів пенсійної справи та
відповідно до особистої заяви
відповідач з 29.12.2010 року отримував
надбавку на утримання непрацездатної
дитини до 18 років, як непрацюючий
пенсіонер.

Але, за даними персонального обліку
відповідач працював з 01.08.2011 року до
30.04.2012 року, а тому надбавку на
утримання непрацездатної дитини за цей
період відповідачу було виплачено
безпідставно.

Відповідач не повідомив Головне
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області про своє
працевлаштування, що призвело до
переплати пенсії за період з 01.08.2011 року
по 30.04.2012 року включно у сумі 3600,00 грн.

У зв'язку з тим, що 01.11.2011 з пенсії
відповідача проводиться утримання
аліментів у розмірі 50 % на підставі
постанови Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції №12-1011/11 від 10.10.2011 року,
провести стягнення переплати пенсії за
рішенням головного управління від
11.01.2012 року №03/26-р на теперішній час
немає можливості.

Отже, залишок нестягнутої переплати
пенсії складає 3396,09 грн.

Листи позивача від 27.07.2012 року та від
03.09.2012 про повернення суми переплати
пенсії залишено відповідачем без
відповіді, пенсію головному управлінню
не повернуто.

На підставі викладеного позивач
просить стягнути з ОСОБА_2 на користь
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області переплату
пенсії за період з 01.08.2011 по 30.04.2012 в сумі
3396,09 грн.

У судовому засіданні 25 лютого 2014 року
на розгляд поставлено питання щодо
закриття провадження у справі, з
причини, що вирішення даного спору не
відноситься до компетенції
адміністративного суду.

Представник позивача зазначив, що у
вирішенні порушеного питання
покладається на розсуд суду.

Відповідач у судове засідання не
прибув, про дату, час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
причини неприбуття суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали
справи, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог і наданих
сторонами доказів, оцінивши докази
відповідно до вимог ст.69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
конкретними суб'єктами суспільства
стосовно їхніх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, у яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
такий спір не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України ознак справи адміністративної
юрисдикції, і, відповідно, не повинен
вирішуватись адміністративним судом.

Саме ж поняття «суб'єкт владних
повноважень» визначено у статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України - це органи державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім тих, для
яких законом встановлено інший порядок
судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суб'єкти владних
повноважень мають право звернутися до
адміністративного суду у випадках,
передбачених Конституцією та законами
України.

Статтею 17 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
юрисдикцію адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ.

Зокрема, згідно пункту 5 частини другої
вказаної статті юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
законами України.

Крім цього, частиною четвертою статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що громадяни
України, іноземці чи особи без
громадянства, їх об'єднання, юридичні
особи, які не є суб'єктами владних
повноважень, можуть бути відповідачами
лише за адміністративним позовом
суб'єкта владних повноважень: 1) про
тимчасову заборону (зупинення) окремих
видів або всієї діяльності об'єднання
громадян; 2) про примусовий розпуск
(ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про
примусове видворення іноземця чи особи
без громадянства з України; 4) про
обмеження щодо реалізації права на
мирні зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

Таким чином, суб'єкт владних
повноважень до суду в порядку
адміністративного судочинства з
позовом до не суб'єкта владних
повноважень може звернутися лише у
вказаних вище випадках або ж у випадках
прямо передбачених в законі. Звернення
до суду суб'єкта владних повноважень є
способом реалізації його компетенції,
а тому відбувається з урахуванням
частини другої статті 19 Конституції
України, тобто лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Між тим, ні Законом України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ ні Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
передбачено право органів Пенсійного
фонду України - суб'єктів владних
повноважень, звертатися до
адміністративного суду з позовами до
осіб офіцерського складу, прапорщикам
і мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам, які мають
право на пенсію, які не є суб'єктами
владних повноважень, про стягнення
переплати коштів, перерахованих
органом Пенсійного фонду України
особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію.

Суд вважає, що в даному випадку
позивачем фактично заявлені вимоги
щодо стягнення з відповідача - фізичної
особи шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, згідно пункту 3 частини 2
Цивільного кодексу України є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди
(п.8, ч.2 сь. 16 ЦК України).

Враховуючи наведені норми та
обставини, суд дійшов висновку, що
адміністративні суди можуть
розглядати вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
«вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднані з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень».

В іншому випадку вимоги про
відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
та зважаючи на те, що у даних спірних
правовідносинах позивач не здійснює
владні управлінські функції щодо
відповідача і чинним законодавством
України не передбачено права органів
Пенсійного фонду України на звернення
до адміністративного суду з такого
роду позовами, суд приходить до
висновку про те, що даний спір не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що суд закриває
провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої вказаної
статті якщо провадження у справі
закривається з підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої цієї статті,
суд повинен роз'яснити позивачеві, до
юрисдикції якого суду віднесено
розгляд таких справ.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
закриття провадження у даній справі.
При цьому суд роз'яснює позивачу його
право звернутися з даним позовом до
суду в порядку цивільного судочинства.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 25.02.2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини ухвали. Виготовлення ухвали у
повному обсязі відкладено на 26.02.2014
року, про що повідомлено сторонам після
проголошення вступної та резолютивної
частини ухвали в судовому засіданні з
урахуванням вимог частини 4 статті 167
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 2, 3, 4, 6, 17, 50, 94, 157, 160,
165, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у
адміністративній справі за позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області до ОСОБА_2
про стягнення переплати пенсії за
період з 01.08.2011 року по 30.04.2012 року в сумі
3396,09 грн.

Роз'яснити позивачеві, що розгляд даної
справи віднесено до юрисдикції
районного суду в порядку цивільного
судочинства.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьої статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії ухвали суду
безпосередньо в суді, то п'ятиденний
строк на апеляційне оскарження ухвали
суду обчислюється з наступного дня
після закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії ухвали
суду.

У разі подання апеляційної скарги
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали відповідно до ст. 160
Кодексу адміністративного судочинства
України складено та підписано 26 лютого
2014 року.

Суддя О.П. Островська