Справа № 810/6839/13-а
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року 810/6839/13-а

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул.
Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 12 год. 55
хв.

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Лиска І.Г.

при секретарі -
Васковець М.С.

за участю представника позивача,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 4 грудня 2009
року №/0,

в с т а н о в и в:

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа ОСОБА_2
(позивач) 16 червня 2010 року звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області (відповідач), в якому просив
визнати Акт перевірки № 4287/17-10/НОМЕР_1
від 26 листопада 2009 року таким, що
суперечить вимогам чинного
законодавства, а також скасувати
податкові повідомлення-рішення №
/0 від 04 грудня 2009 року та
№ /0 від 04 грудня 2009 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2010
року у справі №2а-6072/10/1070 в задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року апеляційну скаргу СПД-ФО
ОСОБА_2 задоволено частково, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2010
року скасовано в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
визнання акту перевірки № 4287/17-10/НОМЕР_1
від 26 листопада 2009 року таким, що
суперечить вимогам чинного
законодавства, із закриттям
провадження у справі, в решті постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2010
року залишено без змін.

Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 19
листопада 2013 року, касаційну скаргу
Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_2
задоволено частково, Постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 26 серпня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 листопада
2010 року змінено в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 04
грудня 2009 року з направленням справи в
цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції, в решті ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23
листопада 2010 року залишено без змін.

Позовні вимоги в частині
скасування податкового повідомлення -
рішення від 04.12.2009 року № /0
обґрунтовані тим, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку СПД-ФО ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 липня 2006
року по 30 червня 2009 року, за
результатами якої складено акт №
4287/17-10/НОМЕР_1 від 26 листопада 2009 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято,
зокрема, податкове
повідомлення-рішення № /0 від 04
грудня 2009 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 25986,34 грн.

На думку позивача вказане
податкове повідомлення-рішення є
протиправним та не може вважатися
законним та обґрунтованим, оскільки
ґрунтується на висновках акту
перевірки, що не відповідають
фактичним обставинам.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивача
ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні
вимоги в частині скасування
податкового повідомлення
повідомлення-рішення № /0 від 04
грудня 2009 року, та просили його
задовольнити, підтвердили обставини,
викладені у позовній заяві та
письмових поясненнях.

Представник відповідача Літвінов О.А. в
судовому засіданні 19.12.2013 року проти
позову заперечував та просив відмовити
у його задоволенні, з підстав,
зазначених у письмових запереченнях на
позов.

У судове засідання 18 лютого 2014 року
представник відповідача не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином, 18.02.2014
року на адресу суду надійшло
клопотання представника відповідача
Степашкіна І.А. про розгляд справи у
порядку письмового провадження без
участі відповідача. У вказаному
клопотанні також зазначено, що
відповідач проти позову заперечує.

Дослідивши наявні матеріали справи у
їх сукупності та враховуючи наявність
клопотання відповідача, судом
прийнято рішення про розгляд у
відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши позивача, представника
позивача та представника відповідача,
суд вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

У період з 12.11.2009 року по 23.11.2009
року відповідачем проведено
документальну планову виїзну
перевірку СПД-ФО ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 липня 2006
року по 30 червня 2009 року, за
результатами якої складено Акт №
4287/17-10/НОМЕР_1 від 26 листопада 2009 року
«Про результати документальної
планової виїзної перевірки дотримання
вимог податкового законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 за період з
01.07.2006 року по 30.06.2009 року».

На підставі зазначеного Акту
перевірки відповідачем прийнято,
зокрема, податкове
повідомлення-рішення № /0 від 04
грудня 2009 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 25986,34 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 7.1 статті 7,
підпункту 6.3.2 пункту 6.3 статті 6, статті
9, пункту 19.2 статті 19 Закону України від
22 травня 2003 року № 889-IV "Про податок з
доходів фізичних осіб" (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 889-IV),
статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян" (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), у зв'язку з
неправомірним наданням податкової
соціальної пільги працівнику без
оформлення відповідної заяви,
неутриманням податку з доходів
фізичних осіб з виплаченого фізичним
особам доходу за придбаний товар, а
також заниженням податку з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в розмірі 25
986,34 грн.

Так, висновок про заниження
позивачем податку з доходів фізичних
осіб від здійснення підприємницької
діяльності податковим органом
зроблено з огляду на непов'язаність
отриманих позивачем в 2006 році доходів
від торгівельної діяльності з видами
підприємницької діяльності СПД-ФО
ОСОБА_2, вказаними у Свідоцтві про
сплату єдиного податку, а тому, на думку
відповідача, такі доходи неправомірно
оподатковувати за єдиним податком.

Крім того, податковий орган вказував на
перевищення позивачем впродовж
четвертого кварталу 2006 року та
третього кварталу 2007 року граничного
розміру виручки, встановленого Указом
Президента України від 03 липня 1998 року
№ 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Указ №
727/98), який дозволяє суб'єкту
господарювання застосовувати спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності.

На виконання вимог суду відповідачем
було здійснено розмежування суми
податкових зобов'язань, визначених
податковим повідомленням - рішенням №
/0 від 04 грудня 2009 року, відповідно
до якого за здійснення у 2006 році іншого
виду діяльності ніж зазначеного у
свідоцтві позивачу було нараховано
податкове зобов'язання в сумі 19596, 44
грн., за перевищення граничної норми
виручки позивачу нараховане податкове
зобов'язання в сумі 2677, 5 грн. та в сумі
3712, 4 грн.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач відповідно до Наказу ДПА
України "Про затвердження Свідоцтва
про сплату єдиного податку та Порядку
його видачі" від 29.10.1999 р. № 599 зі змінами
та доповненнями 30.12.2005 р. одержав
свідоцтво про сплату єдиного податку
серії Г № 450388 на 2006 р. з видом
діяльності - монтаж системи опалення
термін дії якого - 2006 рік. В звітах
суб'єкта малого підприємництва за 3-4
квартал 2006 р. зазначено види діяльності
- торгівельно - закупівельна, надання
послуг по монтажу внутрішніх
комунікацій.

Крім того, згідно заяви про
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності №
4469/Б від 14.12.2006 р. позивач з 01.01.2007 р.
підприємницьку діяльність здійснював
за спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності на підставі
свідоцтва про сплату єдиного податку
серії Д №653076 від 22.12.2006 р. із
зазначеними видами діяльності: оптова
та роздрібна торгівля, надання послуг
по монтажу внутрішніх комунікацій.

Відповідно заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності № 6183/Б від 14.12.2007 р.
позивач з 01.01.2008 р. підприємницьку
діяльність здійснював за спрощеною
системою оподаткування, обліку та
звітності на підставі свідоцтва про
сплату єдиного податку серії Е 830172 від
24.12.2007 р. із зазначеними видами
діяльності: оптова та роздрібна
торгівля, надання послуг по монтажу
внутрішніх комунікацій.

Згідно заяви про застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності №7142/Б від 04.12.2008
р. позивач з 01.01.2009 р. здійснював
діяльність за спрощеною системою
оподаткування на підставі свідоцтва
про сплату єдиного податку серії
НОМЕР_2 від 19.12.2008 р. із зазначеним
видами діяльності:
торгівельно-закупівельна діяльність,
надання послуг по монтажу внутрішніх
комунікацій.

З наданих позивачем суду документів
встановлено, що 10.07.2006 року між ЗАТ
«Агроресурс» та ФОП ОСОБА_2 укладено
договір комісії №25-3(К) на продаж
продукції - опалювальних котлів.

Підставою для укладання договору
№25-3(К) і передачі товару комісіонеру
у м. Рівне було те, що комітент - ЗАТ
«Агроресурс» є постачальником
вказаної продукції.

У період з 3-го кварталу 2006 року по
12.11.2009 року ЗАТ «Агроресурс» отримало
від комісіонера ФОП ОСОБА_2 кошти в
розмірі: 3-й квартал 2006 року - 226190 грн.; 4-й
квартал 2006 року -136284, 70 грн., 2007 рік-357699, 90
грн., 2008 рік -90949, 14 грн..

Роботи з сервісного обслуговування
котельного устаткування (монтаж
системи опалення) в період від 3-го
кварталу 2006 року по 12.11.2009 року за
укладеним договором не здійснювались.

11.09.2006 року між приватним підприємцем
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір
комісії № 11/09/06(К) на продаж продукції -
опалювальних котлів.

У період з 3-го кварталу 2006 року по 12.11.2009
року було перераховано від комісіонера
- ОСОБА_2 кошти у розмірі: 3-й квартал 2006
року - 64600,00грн, 4-й квартал 2006 року -
70000,00грн. , 2007 рік-211995,00грн. 2008 рік -0,00грн.

Підставою для укладання договору №
11/09/06(К) і передачі товару комісіонеру у
м. Рівне було те, що була укладена
дилерська угода з підприємством ЗАТ
«Агроресурс».

Роботи з сервісного обслуговування
котельного устаткування (монтаж
системи опалення) в період від 3-го
кварталу 2006 року по 12.11.2009 року за
укладеним договором не здійснювалися,
інших договорів між мною та ОСОБА_2 у
зазначений період часу, і отриманих
коштів не було.

Судом встановлено, що у 2006 році,
позивач здійснював торгівлю газовими
котлами, про що свідчить договір № 25 - З
(К) комісії на продаж продукції від
10.07.2006 р. укладений з ЗАТ "Агроресурс" та
договір комісії № 11/09/06(К) на продаж
продукції - опалювальних котлів,
укладений з Приватним підприємцем
ОСОБА_6

07.09.2006року між ДП НДІ РС
«Квант-Радіолокація» та приватним
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
сервісну угоду №07/09/06 на проведення
сервісного обслуговування котлів Pte-60 в
кількості двох штук, за адресою
АДРЕСА_1. Загальна вартість виконаних
робіт згідно додатку №1 п.7 склала 1100
(одна тисяча сто) грн., без ПДВ.

17.09.2007року Актом здачі - приймання робіт
за сервісною угодою №07/09/06 роботи були
прийняти. Платіжним дорученням №1216 від
05.12.2006 сплачено 1100 грн., без ПДВ.

28.09.2007року між ДП НДІ РС
«Квант-Радіолокація» та приватним
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
сервісну угоду №28/09/07 на проведення
сервісного обслуговування котлів Pte-60 в
кількості двох штук, за адресою
АДРЕСА_5. Загальна вартість виконаних
робіт згідно додатку №1 п.7 склала 1100
(одна тисяча сто) грн.., без ПДВ. 30.09.2008
року Актом здачі - приймання робіт за
сервісною угодою №28/09/07 роботи були
прийняти. Платіжним дорученням №1147 від
17.10.2007 сплачено 1100 грн., без ПДВ.

30.09.2008року між ДП НДІ РС
«Квант-Радіолокація» та Приватним
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
сервісну угоду N230/09/08 на проведення
сервісного обслуговування котлів Pte-60 в
кількості двох штук, за адресою
АДРЕСА_5. Загальна вартість виконаних
робіт згідно додатку №1 п.7 склала 1300
(одна тисяча триста) грн.., без ПДВ.
30.09.2008року Актом здачі - приймання робіт
за сервісною угодою N930/09/08 роботи були
прийняти. Платіжним дорученням №1314 від
22.10.2008 сплачено 1300 грн., без ПДВ.

30.09.2009року між ДП НДІ РС
«Квант-Радіолокація» та Приватним
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
сервісну угоду №30/09/069 на проведення
сервісного обслуговування котлів Pte-60 в
кількості двох штук, за адресою
АДРЕСА_5. Загальна вартість виконаних
робіт згідно додатку N91 п.7 склала 1700грн.
Платіжним дорученням №358 від 25.09.2009
року сплачено 1700 грн. без ПДВ. Як
зазначено вище у 2006 році, позивач
здійснював торгівлю газовими котлами,
про що свідчить договір № 25 - З (К)
комісії на продаж продукції від 10.07.2006
р. укладений з ЗАТ "Агроресурс" та
договір комісії № 11/09/06(К) на продаж
продукції - опалювальних котлів,
укладений з Приватним підприємцем
ОСОБА_6

Як встановлено у судовому засіданні,
сума штрафу у розмірі 19596, 44 грн. була
нарахована позивачу податковим
повідомленням - рішенням № /0 від 04
грудня 2009 року на підставі висновку
податкового органу про завищення
позивачем податку з доходів від
здійснення підприємницької
діяльності, який ґрунтується на не
пов'язаності отриманих позивачем в 2006
році доходів від торгівельної
діяльності з видами підприємницької
діяльності СПД -ФО ОСОБА_2, вказаними у
свідоцтві про сплату єдиного податку,
а тому на думку відповідача, такі
доходи неправомірно оподатковувати
за єдиним податком.

Вказані висновки податкового органу є
протиправними, у зв'язку з наступним.

Згідно з підпунктом 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону № 889-IV, оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Так, відповідно до абзаців 1, 3, 8
статті 2 Указу № 727/98, суб'єкти малого
підприємництва-фізичні особи мають
право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку.

У разі коли фізична особа-суб'єкт
малого підприємництва здійснює кілька
видів підприємницької діяльності, для
яких установлено різні ставки єдиного
податку, нею придбавається одне
свідоцтво і сплачується єдиний
податок, що не перевищує встановленої
максимальної ставки.

Доходи, отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Згідно з пунктом 4 Указу № 727/98
форма та порядок видачі Свідоцтва про
право сплати єдиного податку
встановлюються Державною податковою
адміністрацією України і є єдиними на
всій території України.

Для переходу на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єкт малого підприємництва подає
письмову заяву до органу державної
податкової служби за місцем державної
реєстрації.

При цьому положеннями Указу № 727/98
не передбачено обов'язку суб'єкта
малого підприємництва, який бажає
перейти на спрощену систему
оподаткування, обирати вичерпний
перелік видів підприємницької
діяльності, якими він планує займатися.

Преамбулою Указу № 727/98 в редакції
Закону України від 25 березня
2005 року № 2505-IV "Про Державний бюджет
України на 2005 рік" та деякі інші
законодавчі акти України" установлено,
що з 01 липня 2005 року до прийняття Закону
України "Про спрощену систему
оподаткування" даний Указ
застосовується з урахуванням того, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва не поширюється на:
суб'єктів підприємницької діяльності,
які провадять діяльність у сфері
грального бізнесу (в тому числі
діяльність, пов'язану із влаштуванням
казино, інших гральних місць (домів),
гральних автоматів з грошовим або
майновим виграшем, проведенням лотерей
(у тому числі державних) та розіграшів з
видачею грошових виграшів у готівковій
або майновій формі), здійснюють обмін
іноземної валюти; суб'єктів
підприємницької діяльності, які є
виробниками підакцизних товарів,
здійснюють господарську діяльність,
пов'язану з експортом, імпортом та
оптовим продажем підакцизних товарів,
оптовим та роздрібним продажем
підакцизних пально-мастильних
матеріалів; суб'єктів підприємницької
діяльності, які здійснюють: видобуток
та виробництво дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, дорогоцінного
каміння органогенного утворення;
оптову, роздрібну торгівлю
промисловими виробами з дорогоцінних
металів, що підлягають ліцензуванню
відповідно до Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності".

Інших обмежень щодо видів
підприємницької діяльності, під час
здійснення яких не може
застосовуватись спрощена система
оподаткування, обліку та звітності,
чинним на час виникнення спірних
правовідносин законодавством не
передбачено.

Відтак суб'єкт малого
підприємництва має право займатись
будь-якими видами підприємницької
діяльності, за винятком тих, що не
можуть здійснюватись з використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони, а
встановлення додаткових обмежень,
зокрема, Порядком видачі Свідоцтва про
сплату єдиного податку, затвердженим
наказом Державної податкової
адміністрації України від 29 жовтня 1999
року № 599 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), є
неправомірним.

Як встановлено судом, у 2006 році,
позивач здійснював торгівлю газовими
котлами і прямої законодавчої
заборони щодо здійснення вказаного
виду діяльності з використанням
спрощеної системи оподаткування не
встановлено .

Отже, висновок відповідача про
завищення позивачем податку з
доходів від здійснення
підприємницької діяльності, який
ґрунтується на не пов'язаності
отриманих позивачем в 2006 році доходів
від торгівельної діяльності з видами
підприємницької діяльності СПД -ФО
ОСОБА_2, вказаними у свідоцтві про
сплату єдиного податку та про те, що
такі доходи неправомірно
оподатковувати за єдиним податком є
протиправними.

Щодо висновків відповідача про
перевищення позивачем граничної
норми виручки суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Указу № 727/98,
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого
підприємництва-фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг), вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок та (або) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Статтею 5 Указу № 727/98 передбачено, що у
разі порушення вимог, встановлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Враховуючи викладене, суб'єкт малого
підприємництва-фізична особа,
отримавши на розрахунковий рахунок
суму, яка перевищує встановлений
Указом № 727/98 розмір виручки (500 тис.
грн.), повинен перейти на загальну
систему оподаткування, починаючи з
наступного звітного періоду (кварталу),
а також сплатити податок з доходів
фізичних осіб з доходів, які
перевищують граничні обсяги виручки
від здійснення підприємницької
діяльності, встановлені Указом № 727/98.

За 2006 рік, згідно Акту перевірки №
4287/17-10/НОМЕР_1 за податковий період сума
доходів позивача, що перевищує 500 тис.
грн. склала 79040,80 грн. (9-й арк.. Акту 3-й
абзац.)

В Акті визначено, що за період
здійсненої перевірки згідно
банківських виписок позивач отримав
торгову виручку за 3-й квартал 2006 року
на суму 338419,00 грн., за 4-й квартал 2006 року
на суму 200982,20 грн. (9-й арк.. Акту 4-й
абзац.).

За 2007 рік згідно Акту № 4287/17-10/НОМЕР_1 за
податковий період сума доходів
позивача, що перевищує 500 тис. грн.,
склала 29982,00 грн. (10-й арк.. Акту 5-й абаз.)

Зазначені висновки відповідача є
неправомірними у зв'язку з наступним.

Актом визначено, що перевірка
діяльності СПД-ФО ОСОБА_2 була
розпочата 12.11.2009 року, за період
здійснення підприємницької діяльності
підприємця з урахуванням 3-го кварталу
2006 року, проте, пп.15.1.1. п.15.1 ст.15 Закону №
2181 «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначено, що податковий орган має
право самостійно визначити суму
податкових зобов'язань платника
податків у випадках, визначених цим
Законом, не пізніше закінчення 1095 дня,
наступного за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації,
а у разі, коли така податкова
декларація була надана пізніше - за
днем її фактичного подання.

Згідно вказаної норми сума, що надійшла
позивачу за 3-й квартал 2006 року у
розмірі 338419 грн. за строком давності не
враховується, а тому перевищення
доходів відсутнє, оскільки у третьому
кварталі 2009 року позивачем було
подано податковий звіт 05.11.2009 році.

Актом перевірки, також, помилково
визначена сума, що надійшла позивачу у
2006-2007 роках, що перевищує 500 тис. грн..,
оскільки дохід, що підлягав
оподаткуванню.

Так, у 2006 році (3-й і 4-й квартал) дохід
позивача становив лише 1% від загальної
ціни проданої продукції за умовами
договорів комісії на продаж продукції,
№ 25-З (К) із ЗАТ «Агроресурс», № 11/09/06(К)
із ПП ОСОБА_6.

Згідно наданих договорів та
платіжних доручень, які містяться в
матеріалах справи, позивачем було
перераховано у 3-му кварталі 2006 року до
ЗАТ « Агроресурс» - 226190,00грн., до СПД
ОСОБА_6 - 64600,00 грн. 18 коп.

Сума отриманих позивачем коштів за
умовами договорів комісії становить 2
907,30 грн. за такими розрахунком: 226190,00
грн. + 64600,00 грн. = 290730,00 грн., і з цієї суми
позивач отримав 1% доходу всього 2 907,30
грн., а не 539491,20 грн.

У 2007 році дохід позивача становив
також не суму, що визначена в Акті -
529982,00грн. (10-й арк.. Акту 5-й абаз.), адже до
Акту увійшли суми, що не є доходом
позивача, і це стверджується також
договорами комісії на продаж продукції
№ 25-3(К) із ЗАТ «Агроресурс», № 11/09/06(К) із
ПП ОСОБА_6, і платіжними дорученням, в
кількості 25 шт. на загальну суму 485265,00
грн., які наявні в матеріалах справи.

Сума отриманих позивачем коштів за
умовами договорів комісії і згідно
поданих платіжних доручень становить 4
852,65 грн. за такими розрахунком, з 485265,00
грн. позивач отримав 1% доходу всього 4852,
65 грн., а не 529982,00 грн.

Позивач діяв виключно на підставі
чинного законодавства і укладених
договорів комісії на продаж продукції
від 10 липня 2006 року № 25-З (К) укладеного
із ЗАТ «Агроресурс», і договору комісії
на продаж продукції від 11 вересня 2006
року № 11/09/06(К) укладеного із ПП ОСОБА_6,
в яких у п. 5.1 зазначено «За виконання
доручення Комітент сплачує
Комісіонеру винагороду у розмір 1% від
суми проданої продукції Покупцю», а
виконання дії - перерахування коштів
стверджують належні докази платіжні
доручення, що подані до суду.

Вищим адміністративним судом
України 26.05.2009 року № К-4875/08 прийнято
Ухвалу, якою аналогічні дії
відповідача - ДПІ у Жовтневому район м.
Харкова визнано неправомірними, з
посиланням на ст. 1011 ЦК України,
оскільки за договором комісії одна
сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента. Отже, виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) та відповідно об'єктом
оподаткування єдиним податком є лише
комісійна винагорода, яка надійшла
суб'єкту підприємницької діяльності -
платнику єдиного податку як плата за
надані послуги, а не вся сума
транзитних грошових коштів, які
підлягають обов'язковому
перерахуванню третій особі (комітенту).
Тобто, грошові кошти, що надійшли
суб'єкту підприємницької діяльності -
платнику єдиного податку, не є його
власністю, оскільки піддягають
обов'язковому перерахуванню третій
особі (комітенту); а тому ці кошти не є
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) та не можуть
бути об'єктом оподаткування єдиним
податком та не можуть враховуватися
для визначення обсягу виручки за
відповідний рік з метою визначення
можливості застосування спрощеної
системи оподаткування.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
включення органом податкової служби до
складу оподатковуваної виручки і
транзитних коштів, отриманих
підприємцем від договорів комісії
законодавчо не обґрунтовано. Тобто
виручкою є лише комісійна винагорода
підприємця, а не вся сума, що поступила
йому на рахунок.

Аналогічні роз'яснення також містяться
у листі Державної служби України з
питань регуляторної політики і
підприємництва України у своєму листі
від 27.12.2007 р. № 9749, в яких зазначено, що
за договором комісії, згідно статті 1011
Цивільного кодексу України одна
сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

На підставі статті 1013 Цивільного
кодексу України комітент повинен
виплатити комісіонерові плату в
розмірі та порядку, встановлених у
договорі комісії.

Слід також зазначити, що ні Цивільний,
ні Господарський кодекси України, ні
інші нормативно-правові акти не
розділяють визначення виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) в залежності від призначення
(чи для визначення граничного обсягу
виручки, чи з метою оподаткування, тощо)
та в залежності від
організаційно-правової форми
господарювання (юридичні чи фізичні
особи).

Тому, у разі надходження на
розрахунковий рахунок платника
єдиного податку коштів згідно договору
доручення, до обсягу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) включається сума коштів, яку
суб'єкт одержав як винагороду за
виконані зобов'язання.

Тобто, сума транзитних коштів, що
підлягає перерахуванню третім особам,
до складу виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) не
повинна включатися та відповідно
оподатковуватись єдиним податком.

Виходячи із вищезазначеного,
Держкомпідприємництва вважає, що при
граничного обсягу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) враховувати лише ті кошти, що
надійшли за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг), як це передбачено статтею 3
Указу № 727/98.

Крім того, в Листі Державної
податкової адміністрації України від
08.05.2007 р. № 4441/6/15-0416 «Про окремі питання
застосування спрощеної системи
оподаткування» зазначалось, що
стосовно оподаткування єдиним
податком виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
суб'єктів малого підприємництва -
юридичних осіб, які здійснюють свою
діяльність на підставі договорів
комісії та інших цивільно-правових
договорів (експедиторські, брокерські
підприємства, комісійна торгівля),
враховуючи те, що кошти, які надходять
на розрахунковий рахунок таких
платників єдиного податку, є
транзитними і платники не мають права
власності на такі кошти, то при
визначенні суми виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) для
нарахування єдиного податку ці кошти
не включаються до бази оподаткування.

Крім цього, у 2006 році з суми доходу
позивача на 79040,80 грн., останнім
повернуто у 3-му кварталі 40000 грн..
помилково зарахованих коштів, які
згідно ст. 1 Указу № 727/98 не вважаються
виручкою, адже ці кошти є помилково
зараховані на поточний рахунок
підприємця і повернуті.

Отже, висновки відповідача про
перевищення позивачем граничної
норми виручки є протиправними та
документально не підтвердженими.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивачем та представником
позивача надано обґрунтовані
пояснення та докази на їх
підтвердження, щодо заявлених позовних
вимог.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача та достатніх і беззаперечних
доказів в обґрунтування своїх
заперечень відповідач суду не надав.

За таких обставин, оспорюване
податкове повідомлення-рішення від 4
грудня 2009 року №/0 є безпідставним
і підлягає скасуванню як протиправне,
отже, позовні вимоги є такими, що
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 4 грудня 2009
року №/0 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області від 4 грудня 2009 року №/0.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 19 лютого 2014 р.