Справа № 2а-612/12/0370
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р.
№
9104/80029/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Кухтея Р.В., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 30 березня
2012 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Нововолинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби про
скасування податкової вимоги,-

встановив:

12 березня 2012 року позивач - ОСОБА_2
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача - ДПІ у
Горохівському районі Волинської
області в якому просив визнати
скасувати податкову вимогу форми «Ф»
від 23.11.2011 року № 335.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що підставою для
винесення оскаржуваної вимоги
слугував акт № 094/17/НОМЕР_1 від 24.03.2011
року зі змісту якого вбачається, що
позивачем на протязі 2010 року
надавались торгово-посередницькі
послуги по реалізації автомобілів, що
були у використанні, а саме відповідно
до укладених довіреностей з фізичними
особами на підставі усного договору
доручення підприємець зобов'язувався
за винагороду здійснити від свого
імені правочин з купівлі легкових та
вантажних автомобілів та
комплектуючих до них, та в подальшому
провести митне оформлення товару,
сплативши при цьому за рахунок коштів
необхідні митні платежі та передати
товар покупцю. Дані обставини не
відповідають дійсності, оскільки
ОСОБА_2, як фізичній особі, було надано
ряд доручення для купівлі на ім'я
довірителя автомобілів та ввезення їх
на територію України. При здійсненні
даних доручень він діяв як фізична
особа, а не підприємець. Вважає, що
підприємець, який сплатив фіксований
податок звільняється від ведення
обов'язкового обліку доходів і витрат.
Підприємець може вести облік доходів
та витрат у будь-якій зручній для себе
формі, а може зовсім не вести. З метою
визначення об'єкта оподаткування
податком з доходів фізичних осіб,
законом встановлено загальний принцип,
згідно з яким, формування вказаних
доходів відбувається за рахунок
збільшення активів платника податку
шляхом одержання ним у власність
вартості матеріального і
нематеріального майна (що мають
вартість), або будь-яких коштів,
нарахованих на його користь чи набутих
незаконним шляхом. Позивач вважає, що
актом перевірки не доведено фактів
збільшення активів.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 30.03.2012 року
у порядку ст. 55 КАС України допущено
заміну відповідача ДПІ у Горохівському
районі Волинської області на його
правонаступника Нововолинську
об'єднану державну податкову інспекцію
Волинської області Державної
податкової служби.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 30.03.2012 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився позивач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи та з порушенням
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, а
тому просить її скасувати та прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що
у судовому засіданні 30.03.2012 року
представником позивача уточнено
позовні вимоги, з урахуванням яких
окрім заявлених первинних вимог про
скасування податкової вимоги позивач
також просив скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 29.03.2011
року. Однак, в порушення положень ст. 51
КАС України судом першої інстанції ці
уточнення не прийнято. Крім того,
апелянт звертає увагу суду апеляційної
інстанції на те, що судом першої
інстанції не було належним чином
досліджено фактичне отримання ОСОБА_2
податкового повідомлення-рішення.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про його
дату, час та місце, що підтверджується
наявними у матеріалах справи
повідомленнями про вручення повісток,
а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС
України їх неприбуття не перешкоджає
розгляду справи.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не
з'явилися, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст.
197 КАС України, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
можливість розгляду даної справи в
порядку письмового провадження.

Від представника Нововолинської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Волинській області до
суду поступило клопотання про зміну
відповідача - Нововолинську об'єднану
державну податкову інспекцію
Волинської області Державної
податкової служби на її
правонаступника Нововолинську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Волинській області. Вказане клопотання
належить задовольнити на підставі ст. 55
КАС України, оскільки згідно постанови
КМ України № 228 від 20.03.2013 року
Нововолинську об'єднану державну
податкову інспекцію Волинської
області ДПС реорганізовано у
Нововолинську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Волинській
області, яка є правонаступником
першого.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 25.06.2008
року зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серія НОМЕР_2 від
03.03.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі направлення № 000538/17 від 28.02.2011
року податковими інспекторами в період
з 28.02.2011 року по 14.03.2011 року було
проведено виїзну планову
документальну перевірку. За
результатами якої складено акт №
094/17/НОМЕР_1 від 24.03.2011 року «Про
результати виїзної планової
документальної перевірки дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2».

У акті перевірки зафіксовано порушення
розділу ІV Декрету «Про прибутковий
податок громадян» та відповідно ст.ст.
13, 14 Інструкції «Про оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю»
затвердженої наказом ГДПІ України № 12
від 21.04.1993 року та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України за № 64
від 09.06.1993 року підприємцем занижено
податкові зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб за 2010 рік із суми
перевищення на суму 32927,47 грн.

На підставі цього акта перевірки,
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 29.03.2011 року №
, яким ОСОБА_2 визначено податкове
зобов'язання на суму 32927,47 грн за
платежем податок з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності.

23.11.2011 року ДПІ в Горохівському районі
позивачу була направлена податкова
вимога № 335 про сплату боргу в сумі 32927,47
грн, яка отримана позивачем 26.11.2011 року,
що стверджується поштовим
рекомендованим повідомленням від
23.11.2011 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов задоволеним бути не може,
оскільки податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 29.03.2011 року позивач отримав 30.03.2011
року, що стверджується його
власноручним написом та підписом на
корінці податкового
повідомлення-рішення. Однак, у
визначений законом строк податкове
зобов'язання позивачем не сплачено, а
тому податковим органом правомірно на
підставі положень ст.ст. 57, 59
Податкового кодексу України
направлено ОСОБА_2 податкову вимогу.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Згідно п. 22.10 ст. 22 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, порядок
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю регулюється Декретом № 13-92,
зі змінами та доповненнями (розділ IV),
який застосовується з урахуванням п. 9.12
ст. 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», до прийняття
спеціального закону з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до абз. 2 ст. 13 Декрету № 13-92,
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Додаток 7 до Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої Наказом ГДПІ
України від 21.04.1993 року № 12 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 09.06.1993 року за № 64 визначає
склад валових витрат виробництва
(обігу), що виключаються з валового
доходу платників податку - фізичних
осіб.

Відповідно до ст. 13 Декрету № 13-92 до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Будь-які суми витрат фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності до
моменту одержання доходу від
результату такої діяльності є його
власним ризиком. Тобто, виключно факт
одержання доходу може бути підставою
для включення до валових витрат
звітного періоду не всіх видатків, а
тільки тієї частини, яка прямо цьому
доходу відповідає.

Перевіркою правильності визначення
сум податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб в
порушення вимог розділу IV Декрету № 13-92
та відповідно ст.13, 14 Інструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю» із змінами та
доповненнями, затвердженої наказом
ГДПІ України від 21.04.1993 року № 12 та
зареєстрованої в Міністерстві Юстиції
України 09.06.1993 року за № 64, встановлено
заниження суми податкового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб із заниження доходу 2010
рік на 32927,47 грн. ( 219516,45*15%).

З наявної у матеріалах справи копії
корінця податкового
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 29.03.2011 року на підставі
вищевказаного акта перевірки від 21.03.2011
року ФОП ОСОБА_2 збільшено податкове
зобов'язання за платежем податок з
доходу фізичних осіб від
підприємницької діяльності на суму
32927,47 грн.

Відповідно до пп.14.1.157, п.14.1 ст. 14
Податкового Кодексу України податкове
повідомлення рішення - письмове
повідомлення контролюючого органу
(рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи, або
внести відповідні зміни до податкової
звітності.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 Податкового
кодексу України, у разі визначення
грошового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, платник податків
зобов'язаний сплатити нараховану суму
грошового зобов'язання протягом 10
календарних днів, що настають за днем
отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Вищевказане податкове
повідомлення-рішення ФОП ОСОБА_2
отримав 30.03.2011 року, що підтверджується
його власноручним написом та підписом
на корінці податкового
повідомлення-рішення. Податкове
зобов'язання у визначений строк
позивач не сплатив та процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу не розпочав.

Відповідно до пп.14.1.157, п.14.1 ст. 14
Податкового Кодексу України сума
узгодженого податкового зобов'язання
(з урахуванням штрафних фінансових
санкцій) не сплачена платником
податків у встановлений ПК України
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання, є
податковим боргом.

Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового Кодексу
України визначено, що у разі коли
платник податків не сплачує узгодженої
суми грошового зобов'язання в
установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення строку сплати суми
грошового зобов'язання (п. 59.3 ст. 59 ПК
України).

Отже, враховуючи те, що позивач
податкове повідомлення-рішення
отримав 30.03.2011 року, протягом 10 днів
його не оскаржив та грошове
зобов'язання не сплатив, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про правомірність надіслання
відповідачем оскаржуваної податкової
вимоги.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на те, що
суд першої інстанції протиправно не
врахував уточнення позовних вимог, з
огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 137 КАС України позивач
може протягом всього часу судового
розгляду збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, подавши письмову заяву,
яка приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Заява про зміну
позовних вимог повинна відповідати
вимогам, які встановлені цим Кодексом
для позовних заяв. У разі
невідповідності такої заяви вимогам
статті 106 цього Кодексу суд своєю
ухвалою повертає її позивачу. Ухвала
суду, прийнята за результатами
розгляду питання про прийняття заяви
про зміну позовних вимог, окремо не
оскаржується.

З аналізу наведеної процесуальної
норми можна дійти висновку, що позивач
може протягом всього часу судового
розгляду (тобто до виходу суду до
нарадчої кімнати) збільшити або
зменшити розмір позовних вимог.
Збільшення чи зменшення розміру
позовних вимог - це їх кількісна, а не
якісна зміна. Натомість, доповнення
позову додатковими вимогами не
вважається зміною розміру позовних
вимог. Нові позовні вимоги з огляду на
приписи цієї статті можуть бути
заявлені тільки до початку судового
розгляду (тобто до початку доповіді
головуючого-судді), оскільки це є зміна
предмету позову. Зміна предмету позову
має бути оформлена у вигляді письмової
заяви, яка б відповідала вимогам ст. 106
КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 135 КАС України судовий
розгляд справи по суті починається
доповіддю головуючого в судовому
засіданні про зміст позовних вимог, про
визнання сторонами певних обставин під
час підготовчого провадження, після
чого він з'ясовує: чи підтримує позивач
адміністративний позов, чи визнає його
відповідач та чи не бажають сторони
примиритися.

Із матеріалів справи суд апеляційної
інстанції вбачає, що ухвалою судді
Волинського окружного
адміністративного суду від 19.03.2012 року
цю справу призначено до судового
розгляду на 30.03.2012 року (а.с. 38).

З метою дослідження вказаних вище
посилань апелянта, судом апеляційної
інстанції здійснено відтворення
технічного запису судового засідання
від 30.03.2012 року та встановлено, що
розгляд справи у суді першої інстанції
здійснювався за участі представників
обох сторін. Перед початком судового
розгляду головуючий суддя поставив
запитання до представників сторін з
приводу заявлення клопотань перед
початком судового розгляду, на що
представник позивача заявив про
відсутність будь-яких клопотань.
Представником відповідача заявлено
клопотання про заміну відповідача, яке
судом задоволено. Оскільки більше
клопотань не поступило, суд перейшов до
розгляду справи по суті, головуючий
доповів зміст позовних вимог та
заперечень на позовну заяву. Та тільки
під час з'ясування чи підтримує
представник позивача позов, останній в
усній формі заявив, що окрім заявлених
позовних вимог також просить скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача № від 29.03.2011 року.

Таким чином, на підставі наведених вище
обставин, судом апеляційної інстанції
встановлено, що представником позивача
у судовому засіданні 30.03.2012 року
фактично зроблено усну заяву про зміну
предмету позову після початку розгляду
справи по суті, оскільки він заявив
нову позовну вимогу про скасування
податкових повідомлень-рішень, яка у
первинному позові не ставилась. Поряд з
цим, така заява представником позивача
викладена в усній формі, що з огляду на
приписи ч. 1 ст. 137 КАС України не
допускається.

Апелянт помилково вважає, що вказана
заява є уточненням (збільшенням)
позовних вимог, що він може зробити до
закінчення розгляду справи, оскільки
як зазначалося вище збільшення чи
зменшення розміру позовних вимог - це
їх кількісна, а не якісна зміна.
Натомість, доповнення позову
додатковими вимогами не вважається
зміною розміру позовних вимог.

З огляду на викладене, у суду першої
інстанції не було правових підстав для
прийняття загаданої вище заяви.

Також, безпідставними є посилання
апелянта на не підтвердження належними
та допустимими доказами факту
отримання ним податкового
повідомлення-рішення 30.03.2011 року,
оскільки згідно ч. 1 ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 КАС України
письмовими доказами є документи (у тому
числі електронні документи), акти,
листи, телеграми, будь-які інші
письмові записи, що містять в собі
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Як вбачається із матеріалів справи,
факт отримання позивачем податкового
повідомлення-рішення № від 29.03.2011
року, підтверджується долученою до
матеріалів справи представником
відповідача факсимільною копією
корінця цього рішення, який містить
відомості щодо дати отримання
податкового повідомлення-рішення -
30.03.2011 року. Отже, вказаний корінець є
належним та допустимим письмовим
доказом, який містить відомості щодо
предмету доказування, не викликає
сумніву у його достовірності, а тому
судом першої інстанції правомірно
прийнято його до уваги.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків, а тому
підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

допустити заміну відповідача -
Нововолинську об'єднану державну
податкову інспекцію Волинської
області на його правонаступника
Нововолинську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Волинській
області.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 30
березня 2012 року у справі № 2а/0370/612/12 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
Р.В. Кухтей

В.В. Ніколін