Справа № 522/25921/13-а
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/56/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до інспектора ДПС 4-го взводу
ВДАІ ОМУ м. Одеси сержанта міліції
Голофєєва А.М., ВДАІ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області про скасування
постанови про адміністративне
правопорушення АА2 №738764 від 27 вересня
2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою, в подальшому уточнивши її, до
інспектора ДПС 4-го взводу ВДАІ ОМУ м.
Одеси сержанта міліції Голофєєва А.М.,
ВДАІ ОМУ ГУМВС України в Одеській
області, та просить скасувати
постанову про адміністративне
правопорушення АА2 №738764 від 27 вересня
2013 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що 27
вересня 2013 року о 08:17 год. він, керуючи
автомобілем «БМВ» д/н НОМЕР_1, та
рухаючись по площі 10 Квітня в м. Одесі
був зупинений інспектором ДПС 4-го
взводу ВДАІ ОМУ м. Одеси сержантом
міліції Голофєєвим А.М. з причин
ненадання дороги пішоходам, які
проходили проїзну частину. Інспектором
був складений відповідний протокол про
адміністративне правопорушення серії
АА2 №156510 від 27 вересня 2013 року за ч. 1 ст.
122 КУпАП. На підставі даного протоколу
інспектор ДПС склав постанову серії АА2
№738764 від 27 вересня 2013 року, згідно з
якою на нього було накладено стягнення
в розмірі 255, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що вищевказані постанови є
необґрунтованими у зв'язку з тим, що
порушення, вказаного в протоколі він не
вчиняв, оскільки під час руху по пл. 10
Квітня у м. Одеса, та наближаючись до
пішоходного переходу на швидкості 5
км./год., з правого боку на проїзній
частині здійснив зупинку інший
транспортний засіб. Зупинка була
здійснена перед пішохідним переходом.
Даний транспортний засіб повністю
закрив огляд правої проїзної частини,
по якій рухався позивач. Тому, він
фактично не мав змоги бачити рух
пішоходів по нерегульованому
пішохідному переході у даній проїзній
частині. Таким чином, позивач зазначає,
що ним не порушувались п. 18.1.та 18.4. ПДР з
тих обставин, що на момент руху по пл. 10
Квітня у м. Одеса та перетинання
пішохідного переходу, був відсутній
достатній огляд проїзної частини
безпосередньо перед пішохідним
переходом з вини іншого транспортного
засобу.

ОСОБА_1 та його представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити.

Відповідачі у судове засіданні не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись належним чином,
причини неявки до суду не повідомляли.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін та
оцінивши всі наявні докази у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 вересня 2013 року
інспектором ДПС 4-го взводу ВДАІ ОМУ м.
Одеси сержантом міліції Голофєєвим А.М.
був складений протокол серії АА2 №156510
відносно ОСОБА_1, згідно якого 27 вересня
2013 року о 08:17 год. останній, керуючи
автомобілем «БМВ» д/н НОМЕР_1, та
рухаючись по площі 10 Квітня в м. Одесі
не надав дорогу пішоходам, які
проходили проїзну частину, що є
порушенням п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього
руху.

На підставі вищевказаного протоколу
Голофєєвим А.М. була складена постанова
серії АА2 №738764 від 27 вересня 2013 року про
накладення на ОСОБА_1
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 255, 00 грн. відповідно до
п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху та ч. 1
ст. 122 КУпАП.

Згідно п. 18.1 Правил дорожнього руху
водій транспортного засобу, що
наближається до нерегульованого
пішохідного переходу, на якому
перебувають пішоходи, повинен зменшити
швидкість, а в разі потреби зупинитися,
щоб дати дорогу пішоходам, для яких
може бути створена перешкода чи
небезпека.

Відповідно до п. 18.4 Правил дорожнього
руху якщо перед нерегульованим
пішохідним переходом зменшує
швидкість чи зупинився транспортний
засіб, водії інших транспортних
засобів, що рухаються по сусідніх
смугах, повинні зменшити швидкість, а в
разі потреби зупинитися і можуть
продовжити (відновити) рух лише
переконавшись, що на пішохідному
переході немає пішоходів, для яких може
бути створена перешкода чи небезпека.

Проте з протоколу серії АА2 №156510 від 27
вересня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1,
керуючи автомобілем «БМВ» д/н НОМЕР_1,
рухаючись по площі 10 Квітня в м. Одесі,
не надав дорогу пішоходам, які
проходили проїзну частину дороги на
нерегульованому пішохідному переході,
перед яким зупинився транспортний
засіб для пропуску пішоходів.

Суд вважає необґрунтованими
твердження позивача про те, що на
момент руху по пл. 10 Квітня у м. Одеса та
перетинання пішохідного переходу, в
нього був відсутній достатній огляд
проїзної частини безпосередньо перед
пішохідним переходом з вини іншого
транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1
не були надані до суду жодні докази на
підтвердження того, що під час вчинення
ним правопорушення передбаченого п. 18.1,
18.4 Правил дорожнього руху та ч. 1 ст. 122
КУпАП у нього був обмежений такий
огляд.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі
про адміністративне правопорушення, є
будь-які фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото- і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

Тому у судовому засіданні доведений
факт вчинення ОСОБА_1
адміністративного правопорушення
передбаченого п. 18.1, 18.4 Правил
дорожнього руху та ч. 1 ст. 122 КУпАП, а
відповідні протокол про
адміністративне правопорушення та
постанова про накладення
адміністративного стягнення
відповідають вимогам чинного
законодавства та спростовують
твердження позивача щодо їх
незаконності.

Крім того, позивачем не було надано до
суду жодних доказів щодо
необґрунтованості постанови серії АА2
№738764 від 27 вересня 2013 року про
накладення на нього адміністративного
стягнення у вигляді штрафу у розмірі
255, 00 грн. та прийняття даної постанови з
порушенням вимог чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП
перевищення водіями транспортних
засобів встановлених обмежень
швидкості руху транспортних засобів
більш як на двадцять кілометрів на
годину, порушення вимог дорожніх
знаків та розмітки проїзної частини
доріг, правил перевезення вантажів,
буксирування транспортних засобів,
зупинки, стоянки, проїзду пішохідних
переходів, ненадання переваги у русі
пішоходам на нерегульованих
пішохідних переходах, а так само
порушення встановленої для
транспортних засобів заборони
рухатися тротуарами чи пішохідними
доріжками, - тягнуть за собою
накладення штрафу від п'ятнадцяти до
двадцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про
вчинення адміністративного
правопорушення складається протокол
уповноваженими на те посадовою особою
або представником громадської
організації чи органу громадської
самодіяльності.

До того ж, у відповідності до п.7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 червня 1988 р. № 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
постанови у справах про
адміністративні правопорушення»
розглядаючи відповідно до ст.293 КпАП
скаргу або протест на постанову у
справі про адміністративне
правопорушення, суд повинен
перевірити: чи накладено
адміністративне стягнення правомочним
органом; чи є в діях даної особи ознаки
проступку, за який законом передбачена
адміністративна відповідальність, і
вина у його вчиненні; чи не сплив строк
давності для притягнення до
адміністративної відповідальності; чи
правильні висновки органу (посадової
особи), який виніс постанову, про
тяжкість вчиненого проступку і
обтяжуючі обставини; чи враховані
пом'якшуючі обставини, майновий стан
винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, відповідно до ст. 245 КУпАП
завданнями провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин справи, вирішення
її в точній відповідності з законом.

За змістом ст. 23 КУпАП адміністративне
стягнення є мірою відповідальності і
застосовується з метою виховання
особи, яка вчинила правопорушення.

Таким чином, оцінюючи у сукупності
пояснення сторін, представлені докази,
суд приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених ОСОБА_1
позовних вимог щодо скасування
постанови про адміністративне
правопорушення АА2 №738764 від 27 вересня
2013 року.

Керуючись п.7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 червня
1988 р. № 6 «Про практику розгляду судами
скарг на постанови у справах про
адміністративні правопорушення», п. 16.2,
10.1 Правил дорожнього руху, ст.ст. 23, 122,
245, 254 КУпАП, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 102, 158-163
КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
інспектора ДПС 4-го взводу ВДАІ ОМУ м.
Одеси сержанта міліції Голофєєва А.М.,
ВДАІ ОМУ ГУМВС України в Одеській
області про скасування постанови про
адміністративне правопорушення АА2
№738764 від 27 вересня 2013 року, - відмовити.

Постанова суду є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Суддя
Свячена Ю.Б.