Справа № 703/3101/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
703/3101/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Зайончковська І.А.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області на постанову Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 08 липня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області, третя особа - Управління
Пенсійного фонду України в м. Сміла та
Смілянському районі Черкаської
області про визнання рішень і дій
суб'єкта владних повноважень
протиправними в частині прийняття
постанови про закінчення виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, третя особа -
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сміла та Смілянському районі
Черкаської області, в якому просив
визнати протиправними дії відповідача
по винесенню постанови про закінчення
виконавчого провадження №36964806,
скасувати вказану постанову, та
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень відновити виконавче
провадження.

Постановою Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 08 липня 2013 року позов
задоволено.

Вказане рішення суду мотивоване тим, що
неможливість виконання судового
рішення з підстав, вказаних у постанові
про закінчення виконавчого
провадженні відповідачем, виходячи з
наявних у матеріалах справи доказів, не
доведена

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач зазначив, що виплата коштів
у строк, встановлений для самостійного
виконання, жодним чином не залежала від
волі та можливостей Управління
Пенсійного фонду України в м. Сміла та
Смілянському районі Черкаської
області, оскільки в даному випадку
пенсійному органу не перераховані
кошти з бюджету Пенсійного фонду
України для фінансування виплат, що
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України. Вказана
обставина визнана державним
виконавцем поважною причиною не
здійснення виплати.

Позивач з вказаними доводами апелянта
не погодився, подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких вказав, що,
згідно практики Європейського суду з
прав людини, органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань, відтак, у державного
виконавця були відсутні законні
підстави для винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
постановою Смілянського
міськрайонного суду від 27 вересня 2011
року у справі № 2-а-10011/11 позов ОСОБА_2
задоволено. Зобов'язано управління ПФ
України в Смілянському районі
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії 2
групи інвалідності відповідно до ст.
ст. 50, 54, 67 ЗУ «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
і виплатити перераховану пенсію,
починаючи з 1 квітня 2011 року з
урахуванням раніше сплачених сум цієї
пенсії та ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»; зобов'язати управління
ПФУ в Смілянському районі здійснити
нарахування та виплату компенсації за
втрату частини грошових доходів у
вигляді недоплаченої пенсії по 2 групі
інвалідності з 1 квітня 2011 року в
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати, відповідно до вимог та
розмірів, зазначених у Порядку
проведення компенсації громадянам
втрати частини грошових доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати, затвердженого Постановою КМУ
№ 159 від 21 лютого 2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що
вказана постанова набрала законної
сили 25 жовтня 2012 року.

06 лютого 2013 року Смілянським
міськрайонним судом Черкаської
області видано виконавчий лист, у
зв'язку з чим позивач звернувся до
Управління ДВС ГУ юстиції у Черкаській
області із заявою про відкриття
виконавчого провадження. Постановою
державного виконавця від 07.03.2013 року ВП
№ 36964806 було відкрито виконавче
провадження.

Разом з тим, постановою від 30.04.2013 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження за виконавчим листом
№2-а-10011/2011 виданого 06.02.2013 року, яку
мотивовано тим, що виконати рішення
суду без участі боржника не можливо.

Позивач з вказаним рішенням не
погодився та звернувся до суду з
вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон),
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

В силу положень п.11 ч.1 ст. 49 Закону
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому ч.3
ст. 75 цього Закону, яка передбачає, що у
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Згідно ч. 1 статті 89 Закону у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника та
встановлює новий строк виконання.

Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 47 Закону
та п 3.15 Інструкції з примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5, підставою для повернення
виконавчого документа є встановлення
безпосередньо у Законі заборони
звертати стягнення на окреме майно чи
кошти боржника.

Таким чином, державний виконавець мав
встановити, що безпосередньо у законі
встановлена заборона щодо звернення
стягнення на майно чи кошти боржника у
виконавчому провадженні і у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також що
в законі наявна заборона щодо
проведення інших виконавчих дій
стосовно цього боржника, що виключає
можливість виконання виконавчого
листа.

Про наявність обставини, зазначених у
п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону, державний
виконавець зобов'язаний скласти акт, що
передбачено ч. 2 ст. 47 зазначеного
Закону.

Разом з тим, жодних із наведених вище
дій державним виконавцем здійснено не
було.

Крім того, в ході розгляду справи судом
першої інстанції встановлено, що
управління лише отримало копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження та йому запропоновано в
7-денний строк добровільно виконати
судове рішення. Управління направило
листа державному виконавцю з
повідомленням про часткове здійснення
нарахування присуджених позивачу сум і
більше ніякої інформації з приводу
виконання судового рішення їм не
надходило.

При цьому, як вірно наголошено судом
першої інстанції, управління ПФУ в м.
Сміла та Смілянському районі як на час
відкриття виконавчого провадження, так
і на час прийняття державним
виконавцем оскаржуваної постанови про
його закінчення, продовжує існувати і
знаходиться за тією ж адресою, відтак,
закінчення виконавчого провадження з
огляду на те, що виконати рішення без
участі боржника неможливо, є
безпідставним.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржувана постанова
винесена державним виконавцем
передчасно та підлягає скасуванню.
Вірним видається також висновок суду
першої інстанції, що неможливість
виконання судового рішення з підстав,
вказаних у постанові про закінчення
виконавчого провадженні відповідачем,
виходячи з наявних у матеріалах справи
доказів, не доведена

Доводи апелянта відносно того, що
виплата коштів у строк, встановлений
для самостійного виконання, жодним
чином не залежала від волі та
можливостей Управління Пенсійного
фонду України в м. Сміла та
Смілянському районі Черкаської
області, оскільки в даному випадку
пенсійному органу не перераховані
кошти з бюджету Пенсійного фонду
України для фінансування виплат, що
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України і вказана
обставина визнана державним
виконавцем поважною причиною не
здійснення виплати, колегія суддів
оцінює критично з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини. При
цьому в силу приписів ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до рішення цього суду у
справі «Кечко проти України» від 8
листопада 2005 року, що є частиною
національного законодавства, органи
влади не можуть посилатися на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань. А тому
необґрунтованими та безпідставними є
посилання державного виконавця на
відсутність фінансування зазначених у
рішенні суду виплат, оскільки це не
позбавляє позивача права на її
отримання. Право позивача на отримання
даного виду пенсії закріплено в Законі,
гарантовано державою та
підтверджується рішенням суду, яке є
обов'язковим для виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо передчасності
винесення державним виконавцем
оскаржуваної постанови про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
відсутністю законних підстав для
цього.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області на постанову Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 08 липня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області, третя особа - Управління
Пенсійного фонду України в м. Сміла та
Смілянському районі Черкаської
області про визнання рішень і дій
суб'єкта владних повноважень
протиправними в частині прийняття
постанови про закінчення виконавчого
провадження - залишити без задоволення,
а постанову Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 08 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.