Справа № 814/1123/13-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

19 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/1123/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В. Судова колегія Одеського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Вербицької Н.В. та Кравченко
К.В.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 та
представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Южноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Миколаївської області Державної
податкової служби на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Южноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Миколаївської області Державної
податкової служби про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Южноукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Миколаївської області Державної
податкової служби (далі ОДПІ) про
визнання протиправним і скасування
податкового повідомлення-рішення від 25
лютого 2013 року за №.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що суми, сплачені
постачальникам запчастин, автошин, та
суми амортизації включені до складу
валових витрат правомірно та у
відповідності до положень ст.139 ПК
України, а висновки податкового органу
про завищення валових витрат є таким,
що не ґрунтуються на діючому
законодавстві.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2013
року позовні вимоги задоволено. Суд
визнав протиправним і скасував
податкове повідомлення-рішення від 25
лютого 2013 року за № .

Не погоджуючись з постановою суду, ОДПІ
подала апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 27 вересня 2012 року по 10 жовтня
2012 року ОДПІ здійснила документальну
планову виїзну перевірку дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з 01
липня 2010 по 31 грудня 2011 року.

За результатом проведеної перевірки
ОДПІ складено акт від 24 жовтня 2012 року
за №22/17-106/НОМЕР_2, яким встановлено
порушення ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" та положень Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб". Крім того, перевіркою
встановлено, що ФОП до декларації за
2010-2011 роки до складу валових витрат
включено витрати, які документально не
підтверджені у сумі 1232105,28 грн., в тому
числі за 2010 рік у сумі 248757,89 грн. та за 2011
рік у сумі 983347,39 грн..

За наслідками виявлених порушень ОДПІ
винесено податкове
повідомлення-рішення від 07 листопада
2012 року за №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
позивача з податку з доходів з фізичних
осіб на 188997,01 грн..

Не погоджуючись з наведеним рішенням,
позивач 16 листопада 2012 року звернувся
зі скаргою до ДПС у Миколаївській
області, за результатом розгляду якої
рішенням від 09 січня 2013 року за
№99/ж-10/10-209 ДПС у Миколаївській області
податкове повідомлення-рішення за
№ залишено без змін. Крім того,
податковим органом збільшено грошове
зобов'язання позивача на 59480,89 грн..

15 січня 2013 року ОДПІ, з посиланням на
рішення ДПС у Миколаївській області,
прийняла відповідне податкове
повідомлення-рішення за № на суму
59480,89 грн..

21 січня 2013 року позивач оскаржив до ДПС
України податкове
повідомлення-рішення від 07 листопада
2012 року №, а 06 лютого 2013 року
податкове повідомлення-рішення від 15
січня 2013 року №.

Рішенням про результати розгляду
повторних скарг від 18 лютого 2013 року за
№923/Б/10-2315 ДПС України скасовано
податкові повідомлення-рішення від 07
листопада 2012 року за № і від 15
січня 2013 року за №. Крім того, ДПС
України в рішенні зазначено, що "в акті
перевірки не доведено, що витрати на
придбання запасних частин на
автотранспортні засоби, які
використані для ремонту автомобілів та
технічне обслуговування на загальну
суму 1017917,60 грн., не пов'язані із
господарською діяльністю ФОП", а також
зобов'язано ОДПІ прийняти податкове
повідомлення-рішення на зменшену суму
податку з доходів фізичних осіб.

На виконання наведених вимог та з
урахування рішення ДПС України ОДПІ
прийняла податкове
повідомлення-рішення від 25 лютого 2012
року за №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб на
121597,66 грн., в тому числі за основним
платежем 101556,20 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 20041,46 грн..

Донарахування сум грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб та прийняття податкового
повідомлення-рішення від 25 лютого 2012
року за № і стало підставою для
звернення ФОП з позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є
необґрунтованим, та таким, що
суперечить обставинам справи. Крім
того, судом вказано на відсутність в
акті перевірки будь-якої інформації,
стосовно визначеної ОДПІ суми
заниження валового доходу у розмірі
27874,77 грн., а також якими первинними
(іншими) документами, що зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
підтверджується наявність факту
порушення позивачем чинного
податкового законодавства. Також суд
першої інстанції виходив з того, що в
ході розгляду справи відповідачем не
було надано будь-якого обґрунтування
та розрахунку донарахування ФОП
податкових зобов'язань та застосованих
штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України
доходи фізичних осіб-підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 цієї статті ПК України
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Положеннями п.177.4. ст.177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 (розділ ІІІ) ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 ст.139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відносно спірних правовідносин такими
первинними документами можуть бути:
договори, акти прийому-передачі
товарів та послуг, подорожні листи,
матеріали, які підтверджують фактичне
переміщення товару під час виконання
послуг з перевезення, інші документи.

На підтвердження правомірності
формування валових витрат з
контрагентами позивачем надано суду
договори поставки від 01 січня 2011 року
за №82 про поставку позивачу запасних
частин до автомобілів, тракторів та
автотовари, від 01 січня 2011 року за №090211
про поставку позивачу запчастин та
експлуатаційних матеріалів, а також
інші договори поставки.

Крім того, позивачем надано до суду
договори перевезення вантажу та
надання транспортних послуг, зокрема,
від 01 червня 2010 року за №27, від 06 серпня
2010 року, акти здачі-прийняття робіт,
складені за наслідками надання ФОП
транспортних послуг, договори поставки
позивачу палива та нафтопродуктів,
зокрема, від 01 липня 2011 року за №10/01.07.11,
від 01 серпня 2011 року за №СКФ/БД/ПО/008-2209,
а також подорожні листи вантажного
автомобіля, що підтверджує фактичне
надання позивачем послуг з
перевезення, а також безпосереднє
використання у власній господарській
діяльності відповідних автомобільних
товарів.

Приймаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення ОДПІ виходило з
того, що ФОП до складу валових витрат
включено витрати, які документально не
підтверджені, відповідачем зокрема
зазначалось, що ФОП не було надано до
перевірки договору оренди
транспортних засобів та акти приймання
- передачі в оренду транспортних
засобів.

Крім того, ОДПІ посилалось на положення
ст.325 Цивільного кодексу України,
згідно яких суб'єктами права приватної
власності є фізичні та юридичні особи.
Фізичні та юридичні особи можуть бути
власниками будь-якого майна, за
винятком окремих видів майна, які
відповідно до закону не можуть їм
належати. Тобто, відповідачем
зазначалось, що ЦК України не
встановлює такого суб'єкта права
власності, як фізична
особа-підприємець, тому, відповідно,
ФОП не може бути власником
транспортних засобів для надання
послуг з перевезення.

Разом з тим, з аналізу чинного
податкового законодавства вбачається,
що реєстрація транспортного засобу на
фізичну особу, в даному випадку на
громадянина ОСОБА_1, не є тією
обставиною, яка може свідчити про
відсутність фактичного використання
ФОП у своїй діяльності такого
вантажного транспорту та відповідних
автотоварів, необхідних для його
функціонування.

Окрім іншого, відповідно до положень
ст.58 ПК України у разі коли сума
грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення. До податкового
повідомлення-рішення додається
розрахунок податкового зобов'язання та
штрафних (фінансових) санкцій. Проте,
ОДПІ в порушення наведених положень та
не зважаючи на неодноразові пропозиції
як суду першої інстанції, так і
апеляційного суду, не було надано
відповідно розрахунку, рівно як і не
було зазначено, на підставі яких
фактичних та визначених матеріалів та
доказів податковим органом зроблено
висновок про заниження позивачем сум
податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, на підставі зазначеного та
враховуючи все вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що вимоги
ФОП про скасування спірного
податкового повідомлення-рішення від 25
лютого 2013 року за № є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

При цьому, суд погоджується з
викладеними в акті перевірки
висновками ОДПІ щодо безпідставного
включення ФОП до складу валових витрат
на погашення відсотків по кредиту в
сумі 16016 грн., оскільки ці витрати не
пов'язані з господарською діяльністю
позивача, що він фактично і не
заперечував в судовому засіданні.

Разом з тим, у зв'язку з ненаданням ОДПІ
будь-якого обґрунтування та розрахунку
спірного податкового
повідомлення-рішення, як в частині
основного платежу, так і в частині
застосованих штрафних санкцій, суд
позбавлений можливості визначити, в
якій саме частині вказане рішення є
правомірним, внаслідок чого воно
підлягає скасуванню в повному обсязі.

Отже, постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може
погодитися з посиланням апелянта на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, тому що всі
процесуальні норми, передбачені
адміністративним судочинством були
виконані без порушень прав кожної
сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Южноукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Миколаївської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 червня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: К.В. Кравченко Н.В. Вербицька