Справа № 801/8985/13-а
Суддя: Кірєєв Д.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2014 року (о 15:19) Справа №801/8985/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Кірєєва Д.В., за
участю секретаря Цатурян С.О.

за участю представників сторін:

прокурор - Дугаренко Р.І., посвідчення №
021407,

від позивача - Боровська Н.А., паспорт
НОМЕР_1, довіреність № 4697-3-4/8 від 11.10.2013
року

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Прокурора Залізничного
району м. Сімферополя АР Крим в
інтересах держави в особі Інспекції з
питань захисту прав споживачів АР Крим

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 13 200 грн.

Суть спору: Прокурор Залізничного
району м. Сімферополя АР Крим в
інтересах держави в особі Інспекції з
питань захисту прав споживачів АР Крим
(далі - позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (далі - відповідач) про
стягнення штрафних санкцій на загальну
суму 13 200,00 грн.

Прокурор у судовому засіданні 13.02.2014
року позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник позивача у судовому
засіданні 13.02.2014 року позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 13.02.2014
року не з'явився, представник
відповідача надіслав на адресу суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутністю та відсутністю
відповідача, просив у задоволенні
позову відмовити з підстав, викладених
у запереченнях проти
адміністративного позову.

Враховуючи, що в матеріалах справи є
докази повідомлення відповідача про
час та місце судового засідання
належним чином, суд, керуючись ст. 128 КАС
України, вважає можливим розглянути
справу у відсутність відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши прокурора, представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 зареєстрована у якості фізичної
особи-підприємця Виконавчим комітетом
Ялтинської міської ради АР Крим 27.03.2002
року, що підтверджується Свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_2.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 є
суб'єктом господарювання та
зобов'язана виконувати обов'язки,
покладені на нього законами у зв'язку
зі здійсненням господарської
діяльності.

Судом встановлено, що посадовою особою
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в АР Крим 04.02.2013 року
складено протокол № 288 за порушення
законодавства про рекламу, відповідно
до якого в м. Ялта в районі Центральної
набережної була проведена фото
фіксація розповсюдження на трьох
рекламних носіях типа «сіті-лайт»
реклами з метою привернення інтересу
споживачів наступного змісту:
«Сезонная скидка до 50%, paul&shark yachling.
г.Ялта, ул.Ленина,11, тел.230-320», без
зазначення у змісті реклами інформації
про дату початку та закінчення
зниження цін на продукцію, що є ознакою
порушення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про
рекламу» (а.с. 16).

Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про
рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР
передбачено, що реклама про знижку цін
на продукцію, про розпродаж повинна
містити відомості про місце, дату
початку і закінчення знижки цін на
продукцію, розпродаж, а також про
співвідношення розміру знижки до
попередньої ціни реалізації товару.

Частиною 2 ст. 26 Закону № 270 визначено,
що на вимогу органів державної влади,
на які згідно із законом покладено
контроль за дотриманням вимог
законодавства про рекламу,
рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами зобов'язані
надавати документи, усні та/або
письмові пояснення, відео- та
звукозаписи, а також іншу інформацію,
необхідну для здійснення ними
повноважень щодо контролю.

Інспекцією з питань захисту прав
споживачів в АР Крим до ФОП ОСОБА_2
було направлено вимогу від 04.02.2013 року
за вих. № 02-03/288 про надання інформації
та копій документів стосовно вартості
розповсюджуваної реклами, договору на
виготовлення та/або розміщення реклами
та узгоджений макет даного зображення;
свідоцтва про державну реєстрацію,
ліцензії та згоди на право розміщення
об'єкту торгівлі, дозволу на розміщення
рекламного носія, що видано Виконавчим
комітетом Ялтинської міської ради,
пояснення по факту даного порушення із
встановленим строком надання до 14.02.2013
року, у якій було повідомлено
відповідача про те, що у разі ненадання
або надання завідомо неправдивої
інформації про вартість
розповсюдженої реклами спеціально
уповноваженому центральному органу
влади у сфері захисту прав споживачів,
у відповідності до ч. 6 ст. 27 Закону
України "Про рекламу", можуть бути
застосовані штрафні санкції (а.с. 17).

Дана вимога направлена відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення та отримана
відповідачем 09.02.2013 року, про що
свідчить поштове повідомлення. (а.с. 18,
23).

Від відповідача на адресу позивача
надійшли пояснення згідно з якими
відповідач пояснює, що на рекламних
носіях присутні усі необхідні
відомості, а саме: про сезонні знижки до
50%, адреса та номер телефону, також дата
початку та закінчення знижки на ціну
продукції. Також позивач пояснила, що
інформація про знижки та строки її дії
були виготовлені на окремій стрічці,
окремо від існуючої реклами та
наклеєні зовні на скло піллару тільки з
моменту початку знижок. Вартість цих
наклейок достовірно підтвердити
позивач не може, так як облікові
документи не збереглись, але вказує, що
вартість цих наклейок не така вже
суттєва. Позивач також вказав, що через
штормову погоду частина наклейок
можливо відклеїлась. Також позивач
пояснив, що потім реклама була
відновлена.

Згідно з протоколом №7 засідання
по справі щодо порушення законодавства
про рекламу від 19.02.2013 р. вирішено
надіслати матеріали контролю в сфері
реклами по ФОП ОСОБА_2 з порушень ч. 5 ст.
8 Закону України «Про рекламу» до
Державної інспекції з питань захисту
прав споживачів для застосування
штрафу у розмірі 13 200 грн. (а.с. 13).

19.03.2013 року Державною інспекцією
України з питань захисту прав
споживачів відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 693 від
26.05.2004 р. "Про порядок накладання
штрафів за порушення законодавства про
рекламу" було винесене рішення № 0019
про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 за
порушення вимог ч. 5 ст. 8 Закону України
"Про рекламу" в розмірі 13 200,00 грн. (а.с 9).

Зазначене рішення було надіслано
відповідачу з повідомленням 22.03.2013 року
та отримано ОСОБА_2 29.03.2013 року (а.с.11).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2
штраф не сплатила, звернулась до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з позовом про визнання
протиправним та скасування рішення
№0019 від 19.03.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
21.10.2013 року у справі № 801/9333/13-а, яка
набрала законної сили 19.12.2013 року, у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 про визнання протиправним та
скасування рішення №0019 від 19.03.2013 року
відмовлено.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, встановлення прав
споживачів, а також визначення
механізму їх захисту та основ
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів регулюється
Законом України "Про захист прав
споживачів" № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року
зі змінами та доповненнями (далі - Закон
№ 1023).

Відповідно до ст. 5 Закону № 1023
держава забезпечує споживачам захист
їх прав, надає можливість вільного
вибору продукції, здобуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання продукції відповідно
до їх потреб, і гарантує придбання або
одержання продукції іншими законними
способами в обсязі, що забезпечує
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і життєдіяльності
(ч. 1 ст. 5 Закону № 1023).

Держава створює умови для здобуття
споживачами потрібних знань з питань
реалізації їх прав (ч. 2 ст. 5 Закону №
1023).

Захист прав споживачів здійснюють
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди (ч. 3 ст. 5
Закону № 1023).

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про
рекламу" № 270/96-ВР від 03.07.1996 року зі
змінами та доповненнями (далі - Закон №
270) контроль за дотриманням
законодавства України про рекламу
здійснюють у межах своїх повноважень:

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, - щодо захисту прав
споживачів реклами;

- Антимонопольний комітет України -
щодо дотримання законодавства про
захист економічної конкуренції;

- Національна рада України з питань
телебачення і радіомовлення - щодо
телерадіоорганізацій усіх форм
власності;

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну фінансову
політику, - щодо реклами державних
цінних паперів;

- Національна комісія з цінних паперів
та фондового ринку - щодо реклами на
фондовому ринку;

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сферах
будівництва, архітектури, - щодо
спорудження житлового будинку;

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного нагляду та контролю за
дотриманням законодавства про
зайнятість населення, - щодо реклами
про вакансії (прийом на роботу).

Крім того, відповідний орган державної
влади має право:

- вимагати від рекламодавців,
виробників та розповсюджувачів
реклами усунення виявлених порушень
вимог законодавства;

- вимагати припинення дій, що
перешкоджають здійсненню державного
контролю;

- надавати (надсилати) рекламодавцям,
виробникам та розповсюджувачам
реклами обов'язкові для виконання
приписи про усунення порушень;

- приймати рішення про визнання реклами
недобросовісною, прихованою, про
визнання порівняння в рекламі
неправомірним з одночасним зупиненням
її розповсюдження;

- приймати рішення про зупинення
розповсюдження відповідної реклами.

Органи державної влади зобов'язані
повідомляти рекламодавців, виробників
та розповсюджувачів реклами про
розгляд справ про порушення ними вимог
законодавства про рекламу не менше ніж
за п'ять робочих днів до дати розгляду
справи.

Частиною 2 ст. 8 Закону № 270 визначено,
що розповсюджувачі реклами не можуть
поширювати рекламу, якщо відповідно до
законодавства види діяльності або
товари, що рекламуються, підлягають
обов'язковій сертифікації або їх
виробництво чи реалізація вимагає
наявності відповідних дозволу,
ліцензії, а рекламодавець не надав
розповсюджувачу реклами копії таких
сертифіката, дозволу, ліцензії,
засвідчених у встановленому порядку.

Пунктами 9,10 Порядку накладення штрафів
за порушення законодавства про
рекламу, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 693 від
26.05.2004 року передбачено, що підставою
для розгляду справи про порушення
законодавства про рекламу (далі -
справа) є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або
Держспоживінспекції та її
територіальних органів. Протокол про
порушення законодавства про рекламу
подається Держспоживінспекції або її
територіальним органам за місцем
вчинення порушення.

Пунктами 1, 2, 3 Положення про Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 09.11.2011 року № 206,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 23.11.2011 року за № 1337/20075,
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Автономній Республіці
Крим надано право контролювати
дотримання рекламодавцями,
виробниками та розповсюджувачами
реклами законодавства про рекламу та
результати перевірок кожного суб'єкта
господарювання оформляти відповідним
окремим актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 270 під
зовнішньою рекламою слід розуміти
рекламу, що розміщується на
спеціальних тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 270 розміщення
зовнішньої реклами у населених пунктах
проводиться на підставі дозволів, що
надаються виконавчими органами
сільських, селищних, міських рад, а поза
межами населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Типові правила розміщення зовнішньої
реклами, затверджені Постановою
Кабінету Міністрів України від 29.12.03
року № 2067 регулюють відносини, що
виникають у зв'язку з розміщенням
зовнішньої реклами у населених
пунктах, та визначають порядок надання
дозволів на розміщення такої реклами.

Пунктом 44 Правил встановлено, що
рекламні засоби забезпечуються
маркуванням із зазначенням на каркасі
рекламного засобу найменування
розповсюджувача зовнішньої реклами,
номера його телефону, дати видачі
дозволу та строку його дії.

Відповідно до п. 2 Правил розміщення
зовнішньої реклами надано визначення:

спеціальні конструкції - тимчасові та
стаціонарні рекламні засоби (світлові
та несвітлові, наземні та неназемні
(повітряні), плоскі та об'ємні стенди,
щити, панно, транспаранти, троли,
таблички, короби, механічні, динамічні,
електронні табло, екрани, панелі, тумби,
складні просторові конструкції,
аеростати, повітряні кулі тощо), які
використовуються для розміщення
реклами.

Суд зазначає, що повноваження
відповідача отримувати необхідну
інформацію від рекламодавців,
виробників та розповсюджувачів
реклами, необхідну для здійснення ними
повноважень щодо контролю прямо
передбачені ст. 26 Закону України "Про
рекламу" та пунктом 13 Порядку
накладення штрафів за порушення
законодавства про рекламу.

Більш того, зазначеними нормами
передбачений обов'язок зазначених осіб
надати таку інформацію контролюючому
органу, яким у спірних правовідносинах
виступає Управління у справах захисту
прав споживачів.

Таким чином, Інспекція з питань захисту
прав споживачів в Автономній
Республіці Крим має право вимагати від
ФОП ОСОБА_2 надати матеріали та
документи, в яких вказано вартість
розповсюджуваної реклами та виносити
про це вимоги особі, яка є зобов'язаною
за цією вимогою надати такі документи.

Відповідно підпункту 6.1.11 пункту
6.1 Положення про інспекції з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 09.11.2011 року № 206
Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі у сфері захисту прав
споживачів мають право, зокрема
подавати до суду позови щодо захисту
прав споживачів.

Пунктом 6.5. визначено, що Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі мають
право звертатися до суду з позовами про
стягнення до бюджету коштів у разі
застосування відповідних
адміністративно-господарських
санкцій, зобов'язання вчинити певні дії
або утриматися від їх вчинення.

Згідно частини 4 статті 27 Закону
України "Про рекламу" Центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, за поданням
державних органів, зазначених у статті
26 цього Закону, або самостійно у
випадках, передбачених цією статтею,
крім тих, які віднесено виключно до
компетенції Антимонопольного комітету
України та які регулюються
законодавством з питань авторського
права та суміжних прав, накладають
штрафи у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України, на
розповсюджувачів реклами за вчинення
дій, передбачених пунктом 3 частини
другої цієї статті, - у розмірі
п'ятикратної вартості розповсюдження
реклами.

З матеріалів справи вбачається, що
вартість розповсюдженої реклами
складає - друк зображення на папері 3
постера - 660 грн. без врахування ПДВ 20%;
розміщення на 3 рекламних конструкціях
- 1 980 грн. без врахування ПДВ 20%.

Штрафні санкції за порушення ч. 5 ст. 8
Закону України «Про рекламу» складають
13 200 грн.

Частиною 8 статті 27 Закону України "Про
рекламу" передбачено, що рішення про
накладення штрафу за порушення
законодавства про рекламу у розмірі 300
і більше неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян приймається виключно
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Враховуючи те, що відповідачем
самостійно не сплачені штрафні санкції
визначені рішенням Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів № 0019 від 19.03.2013 року,
суд вважає обґрунтованими позовні
вимоги про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 штрафу в
розмірі 13 200,00 грн.

Відповідно до ст. 138 КАС України
предметом доказування є обставини,
якими обгрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права та з урахуванням
того, що вимогою заявленого позову є
стягнення штрафних санкцій, предметом
доказування у даній справі мають бути
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими законом пов'язує
можливість стягнення штрафних санкцій
у судовому порядку, встановлення факту
їх сплати у добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо.

При цьому, питання правомірності
застосування штрафних санкцій не
охоплюється предметом даного позову,
оскільки рішення суб'єкта владних
повноважень, за яким такі санкції
застосовані, не є предметом спору у
даній справі.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Вищого адміністративного
суду України К/9991/15364/11 від 24.04.2013 р.

Відповідно до ч.4 ст. 94 КАС України, у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються. Оскільки
позивач є звільненим від сплати
судових витрат, вони не підлягають
стягненню з відповідача.

У судовому засіданні 13.02.2014 року
оголошена вступна та резолютивна
частина постанови, згідно зі ст. 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 18.02.2014 року.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163, 167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 суму штрафу за
порушення законодавства про рекламу в
розмірі 13 200,00 грн. до Державного
бюджету м. Ялті в ГУ ДКС України у м.
Сімферополі на р/р 039, МФО 824026, , КБК 21081100.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Кірєєв Д.В.