Справа № 28837/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2010 р. справа № 2а-462/10/0442

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Юхименка О.В.
Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Томаківському районі
Дніпропетровської області

на постанову Томаківського районного
суду Дніпропетровської області від 12
жовтня 2010 року у справі № 2а-462/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Томаківському районі
Дніпропетровської області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Томаківському районі
Дніпропетровської області, в якому
просив:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів;

зобов'язати відповідача нарахувати та
виплатити у повному обсязі недоплачену
як дитині війни щомісячну соціальну
державну допомогу у розмірі 30%
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
починаючи з 01.01.2006 року по дату
ухвалення рішення судом, з урахуванням
інфляції, що мала місце протягом
вказаного періоду та з подальшим
корегуванням зазначених виплат.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачу
відповідач керувався положеннями
нормативних актів що на підставі
Рішень Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Томаківського районного
суду Дніпропетровської області від 12
жовтня 2010 року адміністративний позов
задоволено частково, а саме визнано
незаконною відмову відповідача у
здійснені виплат та перерахунку
надбавки до пенсії позивачу як дитині
війни у розмірі 30% від мінімальної
пенсії за віком; зобов'язано
відповідача здійснити нарахування та
забезпечити виплату позивачу
підвищення до пенсії щомісячну
державну соціальну надбавку
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», ч.1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»за період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року
та з 01.01.2009 року по 12.10.2010 року, у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком з
урахуванням фактично отриманих сум за
вказаний вище період часу. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
Томаківському районі
Дніпропетровської області звернулося
з апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести рішення яким
позивачу в позові відмовити повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина,
її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1942 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.6).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Отже, позивач є особою, яка має
право на отримання підвищення до
пенсії, у розмірах, які визначено
Законом, а відтак має право на
звернення до суду за захистом
порушеного такого права.

В той же час, право на звернення до
суду не є абсолютним і може бути
обмеженим, в тому числі і встановленням
строків для звернення до суду.

Відповідно до положень частини 2
статті 5 Кодексу адміністративного
судочинства України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

30 липня 2010 року набрали чинності
зміни до Кодексу адміністративного
судочинства України. В частину другу
статті 99 КАС України внесено зміни,
відповідно до яких для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, чинне законодавство,
встановленими строками, обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

У відповідності до ст. 100 КАС
України, в редакції з 30.07.2010 року,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що становляється ухвала.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст..17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини»є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків для звернення до
суду за захистом порушених прав (
наприклад, справа «Стаббігс та інш.
Проти Великобританії»рішення від
22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії»рішення
від 27.02.1980р.).

Як вбачається з матеріалів справи
адміністративний позов, в якому, в тому
числі, заявлені вимоги про перерахунок
та виплату підвищення до пенсії за 2007,
2008,2009 роки подано до суду 30.09.2010р., тобто
після внесення змін до КАС України,
яким встановлено строки звернення до
суду.

Задовольняючи позовні вимоги за2007,
2008,2009 роки, суд першої інстанції
обмежився лише посиланням на те, що
причини пропуску строків звернення до
суду визнаються поважними. В той же час,
судом першої інстанції не встановлено
та не зазначено в постанові, які саме
поважні причини перешкоджали позивачу
звернутися до суду з позовом у строки,
які визначено ст..99 КАС України та якими
доказами це підтверджується. Як
вбачається з заявленого позову,
обґрунтовуючи причини пропуску строку
позивач зазначав, що про порушення
своїх прав він дізнався після
висвітлення подій у засобах масової
інформації, у зв'язку з чим не мав
можливості звернутися до суду у
визначені законом строки.

Колегія суддів вважає, що будь-які
об'єктивні чи суб'єктивні обставини не
позбавляли позивача можливості
звернутися до суду, у визначені законом
строки, з відповідним позовом до
відповідача, якщо позивач вважав, що
діями чи бездіяльністю відповідача
порушуються його права та законні
інтереси. Виплати підвищення до пенсії
є щомісячними, а відтак позивач знав
розмір цих виплат і в разі не згоди мав
право звернутися до суду. Право на
звернення до суду не залежить від
прийняття рішень Конституційним Судом
України.

За таких обставин, суд першої
інстанції, вирішуючи позовні вимоги за
2007, 2008,2009 роки, порушив вимоги
процесуального законодавства, не
застосувавши встановлений
шестимісячний строк звернення з
позовом до суду, що призвело до
неправильного вирішення справи у цій
частині заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, з
урахуванням часу звернення позивача з
позовом до суду (30.09.2010р.) колегія суддів
вважає за необхідне постанову суду
першої інстанції в частині
зобов'язання відповідача здійснити
нарахування та забезпечення виплати
підвищення до пенсії щомісячну
державну соціальну надбавку
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року
по 31.12.2009 року, та з 01.01.2010 року по 29.03.2010
року - скасувати, а позовні вимоги в цій
частині залишити без розгляду.

Разом з тим, рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/08
від 22 травня 2008 року положення п.п.2 п.14
розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

На час розгляду справи Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» не призупинено дію ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а відтак відповідач був
зобов'язаний виплачувати позивачу
підвищення до пенсії у розмірах, які
визначено ст..6 названого Закону.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в Томаківському районі
Дніпропетровської області будь-яких
дій з цього приводу не здійснювало.

Отже, з урахуванням вимог ст. 99 КАС
України та враховуючи час звернення до
суду позивача з позовом, колегія судів
приходить до висновку про необхідність
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Томаківському районі
Дніпропетровської області провести
перерахунок та виплатити позивачу
недоотримані суми щомісячної надбавки
до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з 30 березня 2010 року по 12 жовтня
2010 року.

Право позивача на отримання
підвищення до пенсії відповідно до
вимог ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, таке право надане
державою і закріплено Законом України
«Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика
Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст..17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини»є джерелом права, свідчить про
те, що органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.)

Доводи відповідача щодо
правомірності своїх дій з посиланням
на відсутність бюджетних коштів для
повної реалізації програми з доплат
дітям війни суд обґрунтовано до уваги
не взяв, оскільки питання фінансування
цих видатків не є предметом спору, що
розглядається. Проблеми надання
бюджетних коштів Управлінню для
виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог і
судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

На підставі викладеного, керуючись п.
3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Томаківському районі
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Постанову Томаківського районного
суду Дніпропетровської області від 12
жовтня 2010 року у справі № 2а-462/10 в
частині зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Томаківському районі
Дніпропетровської області здійснити
нарахування та забезпечення виплати
ОСОБА_1 підвищення до пенсії щомісячну
державну соціальну надбавку
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року
по 31.12.2009 року, та з 01.01.2010 року по 29.03.2010
року -скасувати, а позовні вимоги в цій
частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Томаківського районного суду
Дніпропетровської області від 12 жовтня
2010 року у справі № 2а-462/10 залишити без
змін.

Постанова суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
М.А. Руденко