Справа № 552/7940/13-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 р.Справа № 552/7940/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Курило Л.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

розглянувши порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Полтави від 17.12.2013р.
по справі № 552/7940/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області

про визнання дій протиправними,
стягнення недоплаченої щорічної
разової грошової допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

11.11.2013 року позивач - ОСОБА_1 - звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області, в якому просив визнати
неправомірним рішення Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області про
відмову здійснити перевірку
нарахованої щорічної разової допомоги
до 05 травня 2011 року відповідно до норм
ЗУ №3551 з урахуванням визнаних
незаконними норм постанови КМУ від
04.04.2011 року №341 (з урахуванням
проведених раніше виплат) та
нарахувати недоплачену суму
зазначеної допомоги відповідно до норм
ЗУ №3551 з урахуванням визнаних
незаконними норм постанови КМУ від
04.04.2011 року №341 (з урахуванням
проведених раніше виплат), стягнути з
Центра по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області нараховану суму недоплаченої
щорічної разової грошової допомоги за
2011 рік у розмірі 3360 грн. 00 коп.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Київського районного суду
м. Полтави від 17.12.2013 року по справі
№552/7940/13-а в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позов в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа розглядається в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги рішення суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач - ОСОБА_1 має
статус ветерана війни - учасника
бойових дій, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1. (а.с. 5)

На звернення позивича щодо
перерахунку щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2011 рік Центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області листом
від 25.10.2013 року за вих. № С-64/01
повідомив, що у 2011 році виплату
допомоги до 5 травня проведено у квітні
2011 року в розмірі 640 грн. згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 04.04.2011 року №341, у зв'язку з чим
зазначена допомога за 2011 рік позивачу
виплачена у розмірі, що відповідає
чинному законодавству. (а.с.15).

Не погодившись з діями відповідача,
для захисту своїх прав позивач
звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
необґрунтованими.

Між тим, при ухваленні рішення судом
було допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
11.11.2013 року із вимогами щодо захисту
його порушених прав що мали місце з
квітня 2011 року.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод і
інтересів фізичних осіб, прав і
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначені положення кореспондуються з
нормами ст. 162 КАС України, які
визначають повноваження суду при
вирішенні справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99
КАС України строк звернення до суду,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

При цьому колегія суддів зауважує, що,
як вбачається з матеріалів справи, про
розмір щорічної разової допомоги до 5
травня за 2011 рік позивачу стало відомо
в квітні 2011 року, при отримання
вказаної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч.1 ст.11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому, в силу приписів ч.4 ст.11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню, із залишенням
позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, п. 4 ч.1
ст. 198, ст. 203, п.4 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 17.12.2013 року по справі
№552/7940/13-а - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.