Справа № 820/6886/13-а
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 р.
№ 820/6886/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бідонька А.В

суддів -Бабаєва А.І , Котеньова О.Г.

при секретарі судового засідання -
Тайцеві А.Л.

за участю:

представників позивача - Сердюк Ю.О.,
Поліщук В.О.

представників відповідача - Калініної
О.О., Тимошенко С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Лемма" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
повідомлень-рішень-,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПАТ СК "ЛЕММА" звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, в якому просить суд
скасувати податкове повідомлення -
рішення Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів від 04.07.2013 р. № ; від
04.07.2013 р. № ;від 04.07.2013 р. № ;

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив суд їх
задовольнити з посиланням на
обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечував,
вказав, що винесені податкові
повідомлення-рішення повністю
відповідають вимогам чинного
законодавства, а тому є законними та
обґрунтованими, у задоволенні позовних
вимог просив відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

ПАТ СК "ЛЕММА" пройшло передбачену
чинним законодавством процедуру
державної реєстрації, набуло правового
статусу суб'єкта господарювання -
юридичної особи, що підтверджується
Випискою з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № серії АВ № 466633 від
12.06.2013 р. ПАТ СК "ЛЕММА" набуло статусу
фінансової установи про що свідчить
Свідоцтво про реєстрацію фінансової
установи від 21.08.2004 р. та отримало
Ліцензію на здійснення страхування
виданих гарантій (порук) та прийнятих
гарантій. ПАТ СК "ЛЕММА" не
зареєстровано платником податку на
додану вартість.

Як встановлено з матеріалів справи,
фахівцями Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові була
проведена планова документальна
виїзна перевірка ПАТ СК "ЛЕММА" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2010 р. по 31.12.2012 р., результати
якої оформлені актом від 11.06.2013 №
339/50.1/22623173.

ПАТ СК "ЛЕММА" були подані заперечення
від 17.06.2013 р. № 061703 до акту перевірки від
11.06.2013 № 339/50.1/22623173.

Після розгляду заперечень, на підставі
вказаного акту перевірки від 11.06.2013 №
339/50.1/22623173 Спеціалізованою державною
податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів були прийняті
наступні податкові повідомлення -
рішення:

- від 04.07.2013 р. № про збільшення
суми грошового зобов'язання за
платежем податку на додану вартість у
загальній сумі 119 013 740 гривень (за
основним платежем 102 065 112 грн., за
штрафними санкціями 16 948 628 грн.) за
порушення пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, абз.
а) п. 6.5 ст. 6, п.п. 7.3.1., пп. 7.3.6 п. 7.3 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» та п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.
188.1 ст. 188 Податкового кодексу України;

- від 04.07.2013 р. № про нарахування
грошового зобов'язання - пені за
порушення термінів розрахунків у сфері
ЗЕД у загальній сумі 29 331 109,65 гривень за
порушення ст. 1 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті», на підставі п. 54.3.3. п.
54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та
згідно ст. 4 ЗУ «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»;

- від 04.07.2013 р. № про нарахування
грошового зобов'язання - штрафної
санкції за порушення вимог валютного
законодавства у загальній сумі 3 400
гривень за порушення ст. 9 Декрету
Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р.
№ 15-93 «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю», ст.
1 Указу Президента України від 18.06.1994 №
319/94 «Про невідкладні заходи щодо
повернення в Україну валютних
цінностей, що незаконно знаходяться за
її межами», абз. 4 п. 2.7. ст. 2 Постанови
НБУ № 49 від 08.02.2000 р. на підставі
підпункту 54.3.3. пункту 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України, згідно
абз. 8 п. 2 ст. 16 Декрету КМУ № 15093 від
19.02.1993 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю», абз.
3 п. 2.7. Постанови НБУ № 49 від 08.02.2000 р.

Суд не погоджується з такими
висновками відповідача, виходячи з
наступного.

На думку Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, ПАТ СК «ЛЕММА», крім
страхової, здійснює також іншу
діяльність, яка не пов'язана із
страхуванням, зокрема, надання послуг
гарантій резидентам та отримання
послуг по контр-гарантіям від
нерезидента, та в порушення пп.3.1.1. п.3.1.
ст..3, п.4.1 ст.4, пп.7.3.1. п.7.3. ст..7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», та п.185.1 ст.185, ст.187.1 ст.187,
п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 ПАТ СК «ЛЕММА» занижено суму
податкового зобов'язання на додану
вартість на загальну суму 68 976 818
гривень за Договорами про умови
надання кредитних гарантій, в яких
позивач виступає гарантом, а також
занижено суму податкового зобов'язання
на додану вартість на загальну суму 33
088 294 гривні за Договорами про умови
надання кредитних гарантій
(контр-гарантій), в яких ПАТ СК «ЛЕММА» є
Гарантом, а IRT Corporation - Контр-гарантом.

Судом встановлено, що між позивачем та
ЗАТ «Земська страхова компанія»
укладено Договір № g1/04/10 про умови
надання кредитних гарантій від 01.04.2010
р., Договір № g2/04/10 про умови надання
кредитних гарантій від 19.04.2010 р.,
Договір № g1/05/10 про умови надання
кредитних гарантій від 07.05.2010 р.,
Договір № g2/05/10 про умови надання
кредитних гарантій від 19.05.2010 р.,
Договір № g1/06/10 про умови надання
кредитних гарантій від 03.06.2010 р.,
Договір № g2/06/10 про умови надання
кредитних гарантій від 18.06.2010 р.,
Договір № g1/07/10 про умови надання
кредитних гарантій від 02.07.2010 р.

Матеріалами справи підтверджено, що
між позивачем та ТОВ «ПІРС» укладено
Договір № g1/08/10 про умови надання
кредитних гарантій від 19.08.2010 р.,
Договір № g1/09/10 про умови надання
кредитних гарантій від 07.09.2010 р.,
Договір № g2/10/10 про умови надання
кредитних гарантій від 29.10.2010 р.,
Договір № g1/10/10 про умови надання
кредитних гарантій від 15.10.2010 р.,
Договір № g1/11/10 про умови надання
кредитних гарантій від 16.11.2010 р.,
Договір № g2/11/10 про умови надання
кредитних гарантій від 30.11.2010 р.,
Договір № g2/12/10 про умови надання
кредитних гарантій від 27.12.2010 р.,
Договір № g1/12/10 про умови надання
кредитних гарантій від 07.12.2010 р.,
Договір № g1/01/11 про умови надання
кредитних гарантій від 25.01.2011 р.,
Договір № g2/01/11 про умови надання
кредитних гарантій від 25.01.2011 р.,
Договір № g1/02/11 про умови надання
кредитних гарантій від 03.02.2011 р.,
Договір № g2/02/11 про умови надання
кредитних гарантій від 18.02.2011 р.,
Договір № g1/03/11 про умови надання
кредитних гарантій від 09.03.2011 р.,
Договір № g2/03/11 про умови надання
кредитних гарантій від 16.03.2011 р.,
Договір № g3/03/11 про умови надання
кредитних гарантій від 21.03.2011 р.,
Договір № g4/03/11 про умови надання
кредитних гарантій від 23.03.2011 р.,
Договір № g1/05/11 про умови надання
кредитних гарантій від 06.05.2011 р.,
Договір № g2/05/11 про умови надання
кредитних гарантій від 13.05.2011 р.,
Договір № g3/05/11 про умови надання
кредитних гарантій від 26.05.2011 р.,
Договір № g1/06/11 про умови надання
кредитних гарантій від 08.06.2011 р.

Також, між позивачем та ТОВ
«АТН-Інвест» укладено Договір № g2/10/10
про умови надання кредитних гарантій
від 30.07.2010 р.

Крім того встановлено, що між позивачем
та ПРАТ «СК «Енергополіс» укладено
Договір № 404 про умови надання
кредитних гарантій від 27.04.2011 р.

Судом встановлено, що між позивачем та
АТ «НТІ ТТР» укладено Генеральну угоду
про надання кредитних гарантій від
02.04.2012 р.

Згідно п. 3.2. Генеральної угоди про
надання кредитних гарантій від 02.04.2012 р.
всі договори про надання гарантій,
котрі будуть укладені в майбутньому
між ПАТ СК «ЛЕММА» та АТ «НТІ ТТР»
будуть представляти собою договори про
умови надання кредитних гарантій.

На підставі Генеральної угоди про
надання кредитних гарантій від 02.04.2012 р.
між позивачем та АТ «НТІ ТТР» укладено
Договір про умови надання гарантій від
03.04.2012 р., Договір про умови надання
гарантій від 02.07.2012 р., Договір про умови
надання гарантій від 01.10.2012 р., які
представляють собою договори про умови
надання кредитних гарантій.

На підставі вищезазначених Договорів
про умови надання кредитних гарантій
позивач надавав суб'єктам
господарської діяльності гарантії, в
яких виступав Гарантом.

Відповідно до предмету зазначених
договорів Гарант зобов'язується видати
гарантію на користь Бенефіціара по
забезпеченню зобов'язань Принципала по
оплаті цінних паперів за договором
купівлі-продажу цінних паперів, а
Принципал зобов'язується сплатити
вказану послугу відповідно до умов
договору.

Гарант має право на зворотну вимогу
(регрес) до боржника в межах суми,
сплаченої ним за гарантією
кредиторові (Бенефіціару), а боржник
(Принципал) зобов'язаний повернути
суму, сплачену Гарантом за наданою
гарантією.

У випадку виплати за гарантією
Принципал зобов'язаний повернути
Гаранту сплачену суму протягом
встановленого договором строку та
сплатити Гаранту проценти за
користування грошовими коштами в
розмірі 25 % річних від суми, сплаченої
Гарантом і не повернутої Принципалом
за період, починаючи з дня отримання
вимоги від Гаранта по день повернення
на користь Гаранта.

Відповідач у своїх запереченнях
посилається на ст. 47 та ст. 49 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» в яких визначаються
кредитні операції банку. На підставі
вказаних норм, відповідач робить
висновок про те, що надання кредитних
гарантій є банківською послугою, яку
мають надавати лише банки.

Суд не погоджується із твердженням
відповідача на підставі наступного.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» до
банківських послуг належать: 1)
залучення у вклади (депозити) коштів та
банківських металів від необмеженого
кола юридичних і фізичних осіб; 2)
відкриття та ведення поточних
(кореспондентських) рахунків клієнтів,
у тому числі у банківських металах; 3)
розміщення залучених у вклади
(депозити), у тому числі на поточні
рахунки, коштів та банківських металів
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик. Банківські послуги
дозволяється надавати виключно банку.

Отже, послуги з надання кредитних
гарантій не є послугами, які можуть
надавати виключно банки.

Відповідно до ст. 4. Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
послуги у сфері надання гарантій та
поручительств відносяться до
фінансових послуг.

Право на здійснення операцій з надання
фінансових послуг мають фінансові
установи, а також, якщо це прямо
передбачено законом, фізичні особи -
підприємці.

Виключне право або інші обмеження щодо
надання окремих фінансових послуг
встановлюються законами про
діяльність відповідної фінансової
установи та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання ринків
фінансових послуг.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1
статті 1 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» до фінансових
установ відносяться в тому числі
страхові компанії.

Судом встановлено, що ПАТ СК «ЛЕММА»
має право надавати послуги у сфері
надання гарантій, оскільки ПАТ СК
«ЛЕММА» є фінансовою установою,
відомості про яку внесені до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку, про що свідчить
Свідоцтво про реєстрацію фінансової
установи ПАТ СК «ЛЕММА» серії СТ № 205
від 21.08.2004 р.

Відповідно до ст.560 Цивільного кодексу
України визначено, що за гарантією
банк, інша фінансова установа, страхова
організація (гарант) гарантує перед
кредитором (бенефіціаром) виконання
боржником (принципалом) свого
обов'язку.

Відповідно до ст. 200 Господарського
кодексу України гарантія є специфічним
засобом забезпечення виконання
господарських зобов'язань шляхом
письмового підтвердження
(гарантійного листа) банком, іншою
кредитною установою, страховою
організацією (банківська гарантія) про
задоволення вимог управленої сторони у
розмірі повної грошової суми,
зазначеної у письмовому підтвердженні,
якщо третя особа (зобов'язана сторона)
не виконає вказане у ньому певне
зобов'язання, або настануть інші умови,
передбачені у відповідному
підтвердженні.

Отже, у Законі України «Про
страхування» йдеться про
«безпосередню», а не «виключну»
діяльність страховика. Тобто термін
"безпосередня" допускає, окрім
страхової, здійснення страховиком
інших видів діяльності згідно з
вимогами чинного законодавства
України, таким чином іншим видом
діяльності може бути надання гарантій.

Державна комісія з регулювання ринків
фінансових послуг в Листі
Держфінпослуг № 6592/07-08 від 05.06.2008 г.,
який знаходиться в матеріалах справи,
роз'яснює, що з метою забезпечення
платоспроможності, страховик може
надавати послуги з надання гарантій.

Такої ж позиції дотримується
Національна комісія з регулювання
ринків фінансових послуг, про що
свідчить Лист № 5251/13-8 від 20.11.2012 р., який
знаходиться в матеріалах справи.

Також , в матеріалах справи наявна
відповідь Національного банку України
на запит відповідача № 5447/10/50.1-20 від
22.05.2013 р. щодо визначення поняття
«кредитна гарантія», якою НБУ
повідомляє, що порядок здійснення
операцій за гарантіями в Україні
регулюється Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, а порядок, умови надання та
отримання банками гарантій регулює
Положення про порядок здійснення
банками операцій за гарантіями в
національній та іноземних валютах і,
водночас, зазначає, що
нормативно-правовими актами
Національного банку України не
визначено термін «кредитна гарантія»,
а також порядок її надання та
використання. Крім цього, в своїй
відповіді НБУ визначає поняття
«гарантії» - за гарантією банк, інша
фінансова установа, страхова
організація (гарант) гарантує перед
кредитором (бенефіціаром) виконання
боржником (принципалом) свого
обов'язку. Таким чином, Національний
банк України спростовує позицію
відповідача щодо того, що надання
кредитних гарантій є банківською
послугою, яку має право надавати лише
банк.

Отже, суд приходить до висновку, що
надання гарантій банком відноситься до
інших фінансових послуг, які, в тому
числі, має право надавати банк, але не є
виключно банківською послугою, а також,
що надання гарантій здійснюється
фінансовими установами, якими в тому
числі є страхові компанії.

Питання правомірності надання ПАТ СК
«ЛЕММА» кредитних гарантій було
проаналізоване також Харківською
торгово-промисловою палатою (ХТПП), яка,
згідно зі ст. 3 Закону України «Про
торгово-промислові палати України» та
Статутом Харківської
торгово-промислової палати, має
повноваження для надання консультацій
своїм членам з будь-яких питань
господарської діяльності. Згідно
письмової консультації № 544/6301-6 від
24.09.2013 р. ХТПП зроблено висновок, що
страхова компанія (ПАТ СК «ЛЕММА») має
право надавати «кредитні гарантії»
шляхом укладення договорів про умови
надання кредитних гарантій.

Відповідно до пп.196.1.5. п.196.1 ст.196
Податкового кодексу України не є
об'єктом оподаткування операції з :
надання послуг платіжних організацій
платіжних систем, пов'язаних з
переказом коштів, з інкасації,
розрахунково-касового обслуговування,
залучення, розміщення та повернення
коштів за договорами позики, депозиту,
вкладу (у тому числі пенсійного),
управління коштами та цінними паперами
(корпоративними правами та
деривативами), доручення, надання,
управління і відступлення прав вимоги
за фінансовими кредитами фінансових
установ, кредитних гарантій і
банківських поручительств особою, що
надала такі кредити, гарантії або
поручительства.

Податкове законодавство не містить
визначення поняття «кредитна
гарантія» та «особа, що надає кредитні
гарантії», при цьому, не містить також
будь-якої вказівки, що такою особою
може бути лише банк.

Згідно Наукового висновку
Національного університету «Юридична
академія України імені Ярослава
Мудрого» № 126-01-2754 від 10.09.2013 р., який
знаходиться в матеріалах справи,
страхова компанія має право надавати
«кредитні гарантії» у контексті
положень підпункту 3.2.5. п. 3.2. Закону
України «Про податок на додану
вартість», абз. 1 підпункту 196.1.5 пункту
196.1 статті 196 Податкового кодексу
України і кредитні гарантії, надані
страховою організацією (ПАТ СК «ЛЕММА»)
на підставі Договорів про умови
надання кредитних гарантій не є
об'єктом оподаткування.

Відповідно до ст. 6, ст. 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Таким чином, ПАТ СК «ЛЕММА» правомірно
скориставшись своїм правом на
самостійне визначення умов договору,
визначила договір як Договір про умови
надання кредитних гарантій, а тому
кредитні гарантії, надані ПАТ СК
«ЛЕММА», не підлягають оподаткуванню в
розумінні пп.196.1.5. п.196.1 ст. 196
Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що ПАТ СК «ЛЕММА»
отримувало послуги контр-гарантій від
IRT Corporation, (Великобританія) відповідно
до Договорів про умови надання
кредитних гарантій (контр-гарантій) №
10/04-02 від 20.04.2010 р., № 10/04-01 від 01.04.2010 р., №
10/05-02 від 20.05.2010 р., № 10/05-01 від 07.05.2010 р., №
10/06-02 від 21.06.2010 р., № 10/06-01 від 04.06.2010 р., №
10/07-01 від 05.07.2010 р., № 10/08-01 від 19.08.2010 р., №
10/09-01 від 07.09.2010 р., № 10/10-02 від 29.10.2010 р., №
10/10-01 від 15.10.2010 р., № 10/11-02 від 30.11.2010 р., №
10/11-01 від 17.11.2010 р., № 10/12-02 від 27.12.2010 р., №
10/12-01 від 07.12.2010 р., в яких ПАТ СК «ЛЕММА»
є Гарантом, а IRT Corporation - Контр-гарантом
та які гарантували виконання кредитних
гарантій, наданих ПАТ СК «ЛЕММА».

Згідно вказаних договорів,
Контр-гарант надавав контр-гарантії,
які є також кредитними гарантіями,
оскільки вони гарантували виконання
кредитних гарантій, що надавались
Позивачем.

Згідно Листа Міністерства доходів і
зборів від 03.07.2013 р. N 10272/7/99-99-19-04-02-17,
оскільки послуга з надання кредитних
гарантій включена до переліку
операцій, які не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, то у випадку, якщо така
послуга надається нерезиденту, а також
у випадку, якщо така послуга від
нерезидента отримується, податок на
додану вартість при здійсненні таких
операцій не нараховується.

Зі змісту Наукового висновку
Національного університету «Юридична
академія України імені Ярослава
Мудрого» № 126-01-3995 від 13.01.2014 р., який
знаходиться в матеріалах справи,
слідує що «контр-гарантії», у контексті
положень підпункту 3.2.5 п. 3.2. Закону
України «Про податок на додану
вартість», абз. 1 пп 196.1.5 п. 196.1 ст. 196
Податкового кодексу України,
охоплюється поняттям «кредитна
гарантія» і послуга із
надання/отримання «контр-гарантій»,
якщо така послуга надається
нерезиденту або від нерезидента
отримується не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість.

Відповідач не надав до суду доказів,
які б підтверджували їх висновок про
те, що договори про умови надання
кредитних гарантій та договори
контр-гарантій, укладені ПАТ СК
«ЛЕММА», не є кредитними гарантіями.

Відповідно до п. 4.1.4. Податкового
кодексу України, у разі якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу, то діє
презумпція правомірності рішень
платника податку.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за
необхідне зазначити, що кредитні
гарантії, надані ПАТ СК «ЛЕММА» на
підставі договорів про умови надання
кредитних гарантій, так само, як і
кредитні гарантії (контр-гарантії),
надані IRT Corporation не є об'єктом
оподаткування, а тому податкове
повідомлення-рішення № від 04.07.2013
р. підлягає скасуванню.

Щодо нарахування грошового
зобов'язання - пені за порушення
термінів розрахунків у сфері ЗЕД у
загальній сумі 29331109,65 гривень,
відповідач вказує на безпідставність
проведення зарахування зустрічних
вимог ПАТ СК «ЛЕММА» за договорами
перестрахування, помилково вважаючи,
що зобов'язання щодо здійснення
страхових виплат нерезиденту не може
бути припинено зарахуванням
зустрічних однорідних вимог, і як
наслідок помилково встановлює
порушення ст. 1 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті», на підставі п. 54.3.3. п.
54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та
ст. 4 ЗУ «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті».

На сторінці 57-69 Акту перевірки
зазначено, що за перевірений період по
20 договорам перестрахування ризиків за
межами України ПАТ СК «ЛЕММА» не
отримало страхових премій на суму 280089,92
Євро (2688048,13 грн.) та 3850541,97 дол. США
(28481919,72 грн.), нарахованих за договорами
перестрахування з нерезидентами: ОАО
«Трансибирская перестраховочная
корпорація», Росія, Договір
облігаторного квотного
перестрахування № ОР0012-10 від 01.01.2010; Asset
Franct Sarl, Франція договір про
посередницькі послуги в сфері
перестрахування № 9000 від 01.01.2010 р.; Fenchurch
Faris Ltd, Греція, договір про
посередницькі послуги в сфері
перестрахування № 9132 від 23.04.2007; GRS General
Reinsurance Services Ltd, Ліван, Генеральна угода
про факультативне перестрахування №
9167; Heads Ltd Insuransce&Reinsuranse Brokers,Греція (Matrix
Insurance), генеральна угода № 9169 від 16.04.2009;
Cooper Gey&Co Ltd, Англія, Генеральна угода №
9114/IHLG від 20.01.2006 р.; СК Актив, Росія,
договір № 005/08 від 01.04.2008; ОСАО
Ингострах, Росія, договір
перестрахування авіаційних ризиків №
1541/07-40 від 10.01.2008; COMMERCIAL AND GENERAL SAL REINSURANCE
BROCERS THE NETHERLANDS LEBANON, Ліван, генеральна
угода про факультативне
перестрахування № 9185 від 09.09.2009; International
Reinsurance Consultants, Єгипет, генеральна угода
про факультативне перестрахування №
9165 від 23.03.2009; Fremir, Єгипет, генеральна
угода № 9191 від 05.08.2009; Zaris S.F.L, Ліван,
генеральна угода про факультативне
перестрахування № 9184 від 22.05.2009; DHOFAR
INSURANCE COMPANY, Оман, договори квотного
перестрахування від 22.12.2010, від 19.01.2010 р.;
KAY International PLC, Англія, генеральна угода №
9130 від 16.03.2007 р; Sarnia marine Insurance brokerage Co LTD,
Кіпр, генеральна угода про
факультативне перестрахування № 9148
від 14.12.2007; JB Boda Reinsurance brokers PVT LTD, Індія,
перестрахувальні сліпи від 22.02.11; Bectic
Union insurance Brokers LTD, Hong Kong, угода № 1/2010 від
20.01.2011; Nasco Karaolgan France,Франція, брокерська
угода від 22.03.2004 р; Малакут СК, Росія,
договори перестрахування № 07FR0434RPR-21
від 30.06.2007, № 08FR0318TPR-21 від 01.07.2008; ООО
«Mobilus Re», Латвія, договір
перестрахування (ретроцесії) № О04В0002
від 31.03.2009, розрахунки за якими
припинено шляхом проведення заліку
грошових зобов'язань по сплаті за цими
договорами перестрахування страхових
премій на грошові зобов'язання по
сплаті страхового відшкодування.

Також , зі змісту Акта перевірки
встановлено, що відповідачем вставлено
порушення ст. 9 Декрету КМУ від 19.02.1993 р.
№ 15-93 Про систему валютного
регулювання та валютного контролю», ст.
1 Указу Президента України від 18.06.1994
«Про невідкладні заходи щодо
повернення в Україну валютних
цінностей, що незаконно знаходяться за
її межами», абз. 4 п. 2.7. ст. 2 Постанови
НБУ № 49 від 08.02.2000 р., щодо
невідображення суми простроченої
дебіторської заборгованості ПАТ СК
«ЛЕММА» за вищезазначеними договорами
перестрахування з нерезидентами, у
зв'язку з чим нараховано штрафну
санкцію за порушення вимог валютного
законодавства.

Судом досліджено документи, на які
посилається відповідач в акті
перевірки та на підставі яких
відповідачем встановлено порушення ст.
1 Закону України від 23.09.1994 р. № 185/94-ВР
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» і встановлено, що
згідно цих документів зобов'язання
щодо сплати страхового відшкодування
нерезидентами припинилось шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Закон України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
регулює порядок припинення зобов'язань
між резидентом і нерезидентом шляхом
виконання, проте це не виключає
можливості припинити зобов'язання в
інший спосіб, зокрема зарахуванням.

Частиною четвертою статті 6 Закону
України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про
зовнішньоекономічну діяльність"
передбачено, що суб'єкти ЗЕД мають
право укладати будь-які види
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів), крім тих, які прямо та у
виключній формі заборонені законами
України.

Даний закон не передбачає
неприпустимість припинення
зобов'язань за зовнішньоекономічними
договорами шляхом зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Господарське зобов'язання може бути
припинено зарахуванням страхового
зобов'язання, якщо інше не випливає з
закону або змісту основного чи
страхового зобов'язання.

Зарахування є односторонньою
операцією, для якої достатньо заяви
однієї сторони. Проте воно може
здійснюватися за згодою обох сторін - у
разі підписання ними угоди про
припинення зобов'язання шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог. Відповідно зарахування
вважається вчиненим із дати підписання
заяви однією стороною або угоди - обома.

Статті 601, 602 ЦК не містять застереження
про неможливість зарахування вимоги
щодо сплати страхових премій та/або
страхових відшкодувань. Таке
зобов'язання може бути припинене
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог на загальних
підставах.

Здійснення взаємозаліку зустрічних
однорідних вимог по сплаті страхових
платежів та/або страхового
відшкодування за договорами
страхування/перестрахування не
суперечить чинному законодавству
України.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно ст.16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Отже, відповідно до наведених норм у
страховика за договором страхування у
разі настання певної події (страхового
випадку) лише виникає зобов'язання
виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі грошову суму
(страхову виплату). Тобто за певних умов
у страховика може виникнути
зобов'язання здійснити виплату
грошової суми (страхову виплату).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
страхування» страхова виплата - це
грошова сума, що виплачується
страховиком відповідно до умов
договору при настанні страхового
випадку, тобто зобов'язання щодо
виплати страхового відшкодування за
договорами страхування
(перестрахування) здійснюється в
грошовій формі.

Разом з цим, Закон України «Про
страхування» не містить заборони в
частині можливості здійснення
зарахування зустрічних однорідних
вимог за договорами страхування
(перестрахування).

Водночас ст.601 ЦКУ встановлено, що
зобов'язання може бути припинено
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Зобов'язання сплатити страхові премії
страхових премій з однієї сторони та
зобов'язання здійснити страхові
виплати з іншої сторони є зустрічними
вимогами, оскільки вони є грошовими,
враховуючи, що предметом зарахування є
речі одного виду, роду - гроші.

Таким чином, припинення дебіторської
та кредиторської заборгованості між
ПАТ СК «ЛЕММА» та нерезидентами по
сплаті страхових платежів і виплат
страхового відшкодування за договором
перестрахування шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог не
суперечить чинному законодавству
України і є правомірним.

Відповідно до Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" Правлінням НБУ
постановлено затвердити Інструкцію
про порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями,
яка прямо передбачає можливість
проведення зарахування зустрічних
однорідних вимог за експортними,
імпортними та лізинговими операціями.

Відповідно до пункту 1.10 Постанови НБУ
«Про затвердження Інструкції про
порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями» №
136 від 24.03.99 р., експортна, імпортна та
лізингова операції можуть бути зняті з
контролю за наявності належним чином
оформлених документів про припинення
зобов'язань за цими операціями
зарахуванням, якщо: - вимоги випливають
із взаємних зобов'язань між резидентом
і нерезидентом, які є контрагентами за
цими операціями; - вимоги однорідні; -
строк виконання за зустрічними
вимогами настав або не встановлений,
або визначений моментом пред'явлення
вимоги; - між сторонами не було спору
щодо характеру зобов'язання, його
змісту, умов виконання тощо.

ПАТ «РЕАЛ БАНК», в якому ПАТ СК «ЛЕММА»
мало відкриті рахунки в гривні, в
доларах США та Євро, Листом № 08-306/3904 від
17.12.2013 р. підтверджує, що у період з
01.04.2010 р. по 31.12.2012 р. відповідно до ст. 1.10
Інструкції про порядок здійснення
контролю за експортними, імпортними
операціями, затвердженою Постановою
Правління НБУ від 24.03.99 № 136 дійсно
здійснював зняття з валютного контролю
операцій ПАТ СК «ЛЕММА» з
нерезидентами за договорами
страхування (перестрахування) у зв'язку
з припиненням зобов'язань, що
здійснюються зарахуванням зустрічних
однорідних вимог.

Таким чином, такого роду операції ПАТ
СК "ЛЕММА" були зняті банком з валютного
контролю в зв'язку з припиненням
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог в межах своїх
повноважень та у відповідності із
порядком, встановленим у Інструкції
про порядок здійснення контролю за
експортними, імпортними операціями,
затвердженою Постановою Правління НБУ
від 24.03.99 № 136. При цьому, банк, як агент
валютного контролю, не виявив жодних
порушень з боку ПАТ СК «ЛЕММА».

Згідно Наукового висновку № 126-01-2754 від
10.09.2013 р. ПАТ СК «ЛЕММА» під час
зовнішньоекономічної діяльності
правомірно здійснено погашення
заборгованості за договорами
страхування/перестрахування із
нерезидентами шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог за
наявності належним чином оформлених
документів про припинення зобов'язань
відповідно до п. 1.10 Постанови НБУ «Про
затвердження Інструкції про порядок
здійснення контролю за експортними,
імпортними операціями» № 136.

Конституція України гарантує право на
підприємницьку діяльність, яка не
заборонена законом.

Ст. 6, ч. 1 ст. 43 Господарського кодексу
України закріплює принцип згідно якого
суб'єктам господарювання - резидентам
гарантовано свободу підприємницької
діяльності, яка здійснюється у порядку
та у спосіб, що не заборонені законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
передбачено презумпцію правомірності
правочину та визначено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або він не
визнаний судом недійсним.

Оскільки угоди про зарахування
зустрічних однорідних вимог є
правомірними, Позивач був зобов'язаний
відобразити наслідки вчинення цих
правочинів в бухгалтерському та
податковому обліку.

Відповідно до абз. 1 ст. 2 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів»
Верховний Суд України має повноваження
переглядати справи з підстав
неоднакового застосування судами
(судом) касаційної інстанції однієї і
тієї ж норми матеріального права у
подібних правовідносинах у порядку,
передбаченому процесуальним законом.

Верховний суд України в Постанові від 6
травня 2008 року N 08/47, розглянувши по суті
аналогічну справу, прийшов до висновку
про правомірність припинення
зобов'язань за зовнішньоекономічними
договорами шляхом зарахування.

Відповідач не надав до суду жодних
доказів, які б підтверджували його
висновки щодо встановленого порушення.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку про помилковість вказаного
висновку відповідача.

Згідно ст.71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (стаття 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

За наведених обставин, суд дійшов
висновку про те, що вимоги стосовно
скасування податкових
повідомлень-рішень від 04.07.2013 р. №
, від 04.07.2013 р. № , від 04.07.2013 р.
№ , як таких, що прийняті з
порушенням норм чинного законодавства
України, підтверджуються матеріалами
справи, не спростовані відповідачем.

Враховуючи зазначене суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
враховуючи, що рішення приймається на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд дійшов
висновку про необхідність стягнення
документально підтверджених судових
витрат з держбюджету на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст.9, 11,71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Лемма" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про скасування
податкових повідомлень-рішень-
задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від
04.07.2013 р., № від 04.07.2013 р., №
від 04.07.2013 р.

Стягнути з Державного бюджету
України (р/р 4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова
Харківської області, код 37999628, МФО 851011,
банк ГУДКСУ у Харківській області) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Лемма" (
) судовий збір у розмірі
2294,0 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
на постанову суду протягом десяти днів
з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Головуючий суддя
Бідонько А.В.

Судді
Бабаєв А.І.

Котеньов О.Г.