Справа № 357/16286/13-а(2а/357/503/13)
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Ярмола О.Я.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання
Арсенійчук М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2,

від відповідача Гаврилюк М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Білоцерківської міської ради
про визнання протиправним та
скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Білоцерківської міської ради, в якому
просив визнати незаконним та скасувати
рішення № 1070047-IV «Про визнання таким, що
втратило чинність, рішення міської
ради від 21 серпня 2006 року № 68 «Про
затвердження Положення «Про
громадські слухання територіальної
громади міста Біла Церква».

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 грудня 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким в позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31
жовтня 2013 року Білоцерківською міською
радою за поданням міського голови
Савчук В.П. було прийнято рішення №
1070-47-VI «Про визнання таким, що втратило
чинність, рішення міської ради від 21
серпня 2006 року № 68 «Про затвердження
Положення «Про громадські слухання
територіальної громади міста Біла
Церква».

Вважаючи зазначене рішення міської
ради таким, що порушує права
територіальної громади, позивач
звернувся до суду з позовом про його
скасування.

Обґрунтовуючи вимоги
адміністративного позову, позивач
посилався на ту обставину, що визнання
таким, що втратило чинність, рішення
міської ради від 21 серпня 2006 року № 68
«Про затвердження Положення «Про
громадські слухання територіальної
громади міста Біла Церква» позбавляє
усіх мешканців міста, до яких
відноситься і позивач, права на участь
громадськості у здійсненні
повноважень місцевого самоврядування,
передбачених Конституцією України та
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення прийняте
відповідачем у спосіб та в порядку,
встановленому законодавством.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

У справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють,
серед іншого, чи вчинені вони
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (п. 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
члени територіальної громади мають
право ініціювати розгляд у раді (в
порядку місцевої ініціативи)
будь-якого питання, віднесеного до
відання місцевого самоврядування.

Порядок внесення місцевої ініціативи
на розгляд ради визначається
представницьким органом місцевого
самоврядування або статутом
територіальної громади з урахуванням
вимог Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності».

Місцева ініціатива, внесена на розгляд
ради у встановленому порядку, підлягає
обов'язковому розгляду на відкритому
засіданні ради за участю членів
ініціативної групи з питань місцевої
ініціативи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
територіальна громада має право
проводити громадські слухання -
зустрічатися з депутатами відповідної
ради та посадовими особами місцевого
самоврядування, під час яких члени
територіальної громади можуть
заслуховувати їх, порушувати питання
та вносити пропозиції щодо питань
місцевого значення, що належать до
відання місцевого самоврядування.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
громадські слухання проводяться не
рідше одного разу на рік.

Пропозиції, які вносяться за
результатами громадських слухань,
підлягають обов'язковому розгляду
органами місцевого самоврядування.

Порядок організації громадських
слухань визначається статутом
територіальної громади.

Посилаючись на ту обставину, що статут
територіальної громади м. Біла Церква
не приймався, ОСОБА_4 зазначає, що у
зв'язку з відсутністю статуту, визнання
таким, що втратило чинність Положення
«Про громадські слухання
територіальної громади міста Біла
Церква», затверджене рішенням
Білоцерківської міської ради від 21
серпня 2006 року № 68, що визначало
порядок проведення громадських
слухань, унеможливило участь
громадськості у здійсненні
повноважень місцевого самоврядування,
передбачених Конституцією України та
законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

З пояснювальної записки до
оскаржуваного рішення вбачається, що
прийняття рішення зумовлено
необхідністю приведення
нормативно-правових актів міської ради
у відповідність до норм чинного
законодавства України.

Зокрема, порядок проведення
громадських слухань щодо питань, які
стосуються містобудівної діяльності
визначає стаття 21 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Положеннями зазначеної статті
встановлено наступне.

Громадським слуханням підлягають
розроблені в установленому порядку
проекти містобудівної документації на
місцевому рівні: генеральні плани
населених пунктів, плани зонування
територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні
містобудівної документації,
зазначеної у частині першій цієї
статті, без проведення громадських
слухань щодо проектів такої
документації забороняється.

При вирішенні відповідно до Закону
України "Про відчуження земельних
ділянок, інших об'єктів нерухомого
майна, що на них розміщені, які
перебувають у приватній власності, для
суспільних потреб чи з мотивів
суспільної необхідності" питань
відчуження для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності
земельних ділянок, інших об'єктів
нерухомого майна, що на них розміщені,
які перебувають у власності фізичних
або юридичних осіб, громадські
слухання не проводяться.

Сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи зобов'язані
забезпечити:

1) оприлюднення прийнятих рішень щодо
розроблення містобудівної
документації на місцевому рівні з
прогнозованими правовими,
економічними та екологічними
наслідками;

2) оприлюднення проектів містобудівної
документації на місцевому рівні та
доступ до цієї інформації
громадськості;

3) реєстрацію, розгляд та узагальнення
пропозицій громадськості до проектів
містобудівної документації на
місцевому рівні (у разі її утворення);

4) узгодження спірних питань між
громадськістю і замовниками
містобудівної документації на
місцевому рівні через погоджувальну
комісію;

5) оприлюднення результатів розгляду
пропозицій громадськості до проектів
містобудівної документації на
місцевому рівні.

Оприлюднення проектів генеральних
планів, планів зонування територій,
детальних планів територій
здійснюється не пізніш як у місячний
строк з дня їх надходження до
відповідного органу місцевого
самоврядування.

Оприлюднення проектів містобудівної
документації на місцевому рівні є
підставою для подання пропозицій
громадськості до відповідного органу
місцевого самоврядування.

Пропозиції громадськості мають бути
обґрунтовані в межах відповідних
законодавчих та нормативно-правових
актів, будівельних норм, державних
стандартів і правил та надаватися у
строки, визначені для проведення
процедури громадських слухань.

Пропозиції, надані після встановленого
строку, не розглядаються.

Пропозиції до проектів містобудівної
документації на місцевому рівні мають
право надавати:

1) повнолітні дієздатні фізичні особи,
які проживають на території, щодо якої
розроблено відповідний проект
містобудівної документації на
місцевому рівні;

2) юридичні особи, об'єкти нерухомого
майна яких розташовані на території,
для якої розроблено відповідний проект
містобудівної документації на
місцевому рівні;

3) власники та користувачі земельних
ділянок, розташованих на території,
щодо якої розробляється документація,
та на суміжній з нею;

4) представники органів
самоорганізації населення, діяльність
яких поширюється на відповідну
територію;

5) народні депутати України, депутати
відповідних місцевих рад.

Для розгляду спірних питань, що
виникають у процесі громадських
слухань, може утворюватися
погоджувальна комісія.

До складу погоджувальної комісії
входять:

1) посадові особи відповідного органу
місцевого самоврядування;

2) представники органу земельних
ресурсів, природоохоронного і
санітарно-епідеміологічного органу,
органу містобудування та архітектури,
охорони культурної спадщини та інших
органів;

3) представники професійних об'єднань
та спілок, архітектори, науковці;

4) уповноважені представники
громадськості, які обираються під час
громадських слухань. Кількість
представників громадськості має
становити не менше 50 відсотків і не
більше 70 відсотків загальної
чисельності комісії.

Головою погоджувальної комісії є
посадова особа відповідного органу
місцевого самоврядування.

Погоджувальна комісія протягом двох
тижнів після її створення розглядає
спірні питання, зафіксовані у
протоколі громадських слухань, та
ухвалює рішення про врахування або
мотивоване відхилення цих пропозицій
(зауважень).

Засідання погоджувальної комісії є
правомочним, якщо у ньому взяли участь
не менше двох третин її членів (з них не
менше половини представників
громадськості).

Рішення погоджувальної комісії
приймається більшістю присутніх
членів та оформлюється відповідним
протоколом.

У разі неспроможності погоджувальної
комісії врегулювати спірні питання між
сторонами остаточне рішення приймає
відповідний орган місцевого
самоврядування. Урегульовані
погоджувальною комісією спірні
питання між сторонами або прийняті
відповідним органом місцевого
самоврядування рішення є підставою для
внесення змін до проекту відповідної
документації.

Оприлюднення результатів розгляду
пропозицій громадськості до проектів
містобудівної документації на
місцевому рівні здійснюється у
двотижневий строк з дня їх прийняття
шляхом опублікування в засобах масової
інформації, що поширюються на
відповідній території, а також
розміщення таких рішень на офіційних
веб-сайтах цих органів.

Особи, які оприлюднюють проекти
генеральних планів населених пунктів,
зонування територій, детальних планів
територій, є відповідальними за їх
автентичність.

Фінансування заходів щодо врахування
громадських інтересів здійснюється за
рахунок органів місцевого
самоврядування.

Порядок проведення громадських
слухань визначає Кабінет Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 25.05.2011 року № 555 затверджено Порядок
проведення громадських слухань щодо
врахування громадських інтересів під
час розроблення проектів
містобудівної документації на
місцевому рівні.

Крім цього, Порядок залучення
громадськості до обговорення питань
щодо прийняття рішень, які можуть
впливати на стан довкілля,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 2011 року
№ 771.

З наведеного вбачається, що Законами
України та нормативно-правовими актами
центральних органів виконавчої влади
визначено порядок проведення
громадських слухань, дотримання якого
є обов'язковим як для органів місцевого
самоврядування, так і для
територіальної громади відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Виходячи з цього, посилання позивача на
ту обставину, що рішення № 1070047-IV «Про
визнання таким, що втратило чинність,
рішення міської ради від 21 серпня 2006
року № 68 «Про затвердження Положення
«Про громадські слухання
територіальної громади міста Біла
Церква» позбавляє територіальну
громаду м. Біла Церква можливості
реалізовувати право на проведення
громадських слухань є помилковим,
оскільки такий порядок врегульовано
нормативно-правовими актами, що мають
вищу юридичну силу. Крім того, місцева
рада не позбавлена можливості
затвердити новий Порядок проведення
громадський слухань, в якому
конкретизувати положення наведених
вище нормативно-правових актів.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Згідно з ч. 1 ст. 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

Питання, що відносяться до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад вирішуються на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради (ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»).

На основі цього положення Конституції
України в Законі визначено, що у формі
рішень рада приймає нормативні та інші
акти (частина перша статті 59).

Органи місцевого самоврядування,
вирішуючи питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію.

З аналізу положень зазначеного закону
вбачається, що органи місцевого
самоврядування, здійснюючи владу і
самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
проект рішення № 1070047-IV «Про визнання
таким, що втратило чинність, рішення
міської ради від 21 серпня 2006 року № 68
«Про затвердження Положення «Про
громадські слухання територіальної
громади міста Біла Церква» у
встановленому порядку було
підготовлено до розгляду, винесено на
обговорення та прийнято більшістю
голосів депутатів Білоцерківської
міської ради на пленарному засіданні,
тобто з дотриманням встановленої
законодавством процедури.

Перевіряючи посилання позивача на
рішення Конституційного суду України у
справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» м.
Київ від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 щодо
можливості місцевої ради скасовувати
власні рішення, колегія суддів
зазначає наступне.

У вказаному рішенні конституційний суд
України висловив наступну правову
позицію.

В законах України також передбачено
право органів місцевого
самоврядування скасовувати та
змінювати свої рішення.

Системний аналіз наведених положень
Конституції і законів України дає
підстави вважати, що за органами
місцевого самоврядування законодавцем
закріплюється право на зміну та
скасування власних рішень. Таке право
випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення чи скасування.

Отже, Конституційний Суд України
дійшов висновку, що органи місцевого
самоврядування мають право приймати
рішення, вносити до них зміни та
скасовувати їх на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією і законами України,
керуючись у своїй діяльності ними та
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України.

Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року N 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Рішення Білоцерківської міської ради
від 21 серпня 2006 року № 68 «Про
затвердження Положення «Про
громадські слухання територіальної
громади міста Біла Церква» є
нормативно-правовим актом, а тому
визнання його таким, що втратило
чинність спірним рішенням відповідача,
відповідає наведеним вище положенням
законодавства.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскаржуване рішення не
може вважатися таким, що порушує права
та законні інтереси позивача, прийняте
в порядку та у спосіб, передбачених
законодавством, а тому скасуванню не
підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
і апеляційним судом відхиляються так,
як є помилковими.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення
відповідно до норм матеріального та
процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 196, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 26 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення (ч. 5 ст.254 КАС України) та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

А.Б. ПаріновСудді
І.О. Грибан О.А.
Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено
17.02.2014 року

Головуючий суддя
Парінов А.Б.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.