Справа № 127/27377/13-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Медяна Ю. В.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

за участю: секретаря судового
засідання Швець А.І.

представника позивача Бажукова А. К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Державний експортно-імпортний банк
України" на постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 08
січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" до
виконавчого комітету Вінницької
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення суб'єкта владних
повноважень , -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року до суду з
адміністративним позовом звернувся
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» в особі філії в м. Вінниці
до Виконавчого комітету Вінницької
міської ради, в якому просив суд
визнати протиправним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради №2107 від 26
вересня 2013 року в частині відмови
Староміському відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції у наданні
дозволу на реалізацію в примусовому
порядку квартири АДРЕСА_1, право
користування якою має малолітня дитина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати
виконавчий комітет Вінницької міської
ради повторно розглянути по суті
звернення державного виконавця
Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
Заплетнюка Б.І., викладене в листі від 25
лютого 2013 року за вих. № 3624/10-33.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 08 січня 2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 08 січня 2014 року та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги повністю, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом при ухваленні
рішення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник відповідача, будучи
належним чином повідомленим про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, в судове засідання не з'явився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 08
січня 2014 року - без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26
лютого 2007 року між ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
ОСОБА_5 укладено кредитний договір №
7407с7, відповідно до умов якого
позичальнику надано кредит в розмірі 29
700, 00 доларів США з терміном повернення
до 18 лютого 2017 року.

27 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_5 з
метою забезпечення виконання
позичальником умов, прийнятих на себе
вищевказаних зобов'язань, укладено
договір іпотеки № 7407217, відповідно до
якого в іпотеку банку була надана
квартира за адресою: м. Вінниця, вул.
Шмідта, 34, кв. 1

Відповідно до ухвали Апеляційного суду
Вінницької області від 14 жовтня 2010 року
мирову угоду між ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано укладеною,
відповідно до якої у разі порушення
строків погашення кредиту, вказаних у
графіках погашення кредиту більш як на
40 днів банк має право звернутись до
органів державної виконавчої служби
про відкриття виконавчого провадження
про стягнення боргу шляхом реалізації
предмета іпотеки згідно іпотечного
договору № 7407717 від 27 лютого 2007 року, а
саме: трьохкімнатної квартири житловою
площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62, 1
кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

24 листопада 2011 року Староміський
районний суд Вінницької області видав
виконавчий лист у цивільній справі №
2-79/10 за позовом ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

У вищевказаному виконавчому листі
зазначається, що у зв'язку з
невиконанням умов мирової угоди:
звернути стягнення на користь ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» в особі філії АТ
«Укрексімбанк» на предмет іпотеки, а
саме:

- трьохкімнатної квартири житловою
площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62, 1
кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, за зобов'язання повернення
кредиту;

- виселення усіх мешканців з квартири
та скасування реєстрації усіх осіб, які
зареєстровані та будуть зареєстровані
та проживають у цій квартирі.

З листа старшого державного виконавця
Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
Заплетнюка Б.І. від 25 лютого 2013 року №
3624/10-33, адресованого Вінницькому
міському голові, вбачається, що у
Староміському ВДВС ВМУЮ на примусовому
виконанні знаходиться виконавчий лист
№ 2-79/10 від 24 листопада 2011 року та під
час проведення виконавчих дій у
боржника виявлено квартиру в АДРЕСА_1, в
якій зареєстровані неповнолітні діти,
а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Державним
виконавцем було здійснено опис і арешт
зазначеної вище трьохкімнатної
квартири.

Однак, керуючись Інструкцією з
організації примусового виконання
рішення від 17 квітня 2012 року, державний
виконавець просив надати дозвіл на
реалізацію трьохкімнатної квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 26 вересня
2013 року № 2107 Староміському відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції було відмовлено у наданні
дозволу на реалізацію в примусовому
порядку квартири АДРЕСА_1, право
користування якою має малолітня дитина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Підставою для винесення оскаржуваного
рішення стало те, що на засіданні
комісії з питань захисту прав дитини
при виконавчому комітеті Вінницької
міської ради від 17 вересня 2013 року
ОСОБА_5, батько малолітньої дитини
ОСОБА_3, повідомив комісії про
відсутність в їхньої сім'ї іншого
житла, окрім квартири АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про необґрунтованість позовних вимог,
а тому відмовив в задоволенні позову
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України».

Суд апеляційної інстанції
погоджується з прийнятим рішення суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 вищенаведеного
Закону звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Згідно частини 1 ст. 41 вищенаведеного
Закону реалізація предмета іпотеки, на
який звертається стягнення за рішенням
суду або за виконавчим написом
нотаріуса, проводиться, якщо інше не
передбачено рішенням суду, шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження», з дотриманням
вимог цього Закону.

Зокрема, підпунктом 4.5.9 пункту 4.5
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, передбачено, що у разі
передачі на реалізацію нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

Крім того, відповідно до приписів ст.. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей» Держава охороняє
і захищає права та інтереси дітей під
час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень. Органи опіки та піклування
здійснюють контроль за дотриманням
батьками та особами, які їх замінюють,
житлових прав і охоронюваних законом
інтересів дітей відповідно до закону.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.

Згідно частини 4 статті 177 Сімейного
кодексу України дозвіл на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна
дитини надається органом опіки та
піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло.

Разом з тим, пунктом 67 вказаного
Порядку провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що
дозвіл на вчинення правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким має
дитина надається районною, районною у
містах Києві та Севастополі
держадміністрацією, виконавчим
органом міської, районної в місті ради
за поданням служби у справах дітей
після проведення зазначеною службою
перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини»,
схваленої резолюцією 44 сесії
Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 №
44/25, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 №
789-ХІІ, встановлено, що в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» Держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Таким чином, у разі наявності будь-якої
правової колізії, неповноти,
нечіткості або суперечливості
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, що стосуються
інтересів дитини, з урахуванням
положень статті 3 Конвенції «Про права
дитини», пріоритети повинні надаватися
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини.

Підпунктом 4 пункту «б» ст. 34 Закону
України «Про місцеве самоврядування»
встановлено, що до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать вирішення у встановленому
законодавством порядку питань опіки і
піклування.

Отже, здійснивши системний аналіз
діючого на момент вчинення спірних
правовідносин законодавства та
наданих у справі доказів, суд
апеляційної інстанції вважає, що
Вінницький міський суд Вінницької
області дійшов вірного висновку щодо
доведення представником виконавчого
комітету Вінницької міської ради по
даній справі правомірності прийняття
рішення виконавчим комітетом
Вінницької міської ради № 2107 від 26
вересня 2013 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не
було надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
правомірність заявлених позовних
вимог, а доводи апеляційної скарги не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України", -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 08 січня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
25 лютого 2014 року .

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.