Справа № 2/490/5848/2013
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

---------------------
У Х В А Л А

21 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2/490/5848/2013

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Тішко Д.А. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів - Романішина В.Л., Єщенка О.В.

за участю секретаря - Цуцкірідзе М.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Центрального районного суду
м. Миколаєва від 17 вересня 2013 року про
залишення позову без розгляду,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним вище адміністративним
позовом та просив: визнати
протиправним та скасувати рішення
виконавчого комітету Центральної
районної ради народних депутатів №160
від 21 червня 1991 року «Про оформлення
самочинно збудованих будівель» в
частині оформлення громадянці ОСОБА_2
сараю «Я» (3.27х3.37) по АДРЕСА_1.

За наслідками розгляду
адміністративного позову судом
Центрального районного суду м.
Миколаєва 17 вересня 2013 року
постановлено ухвалу про залишення
позову без розгляду з підстав,
передбачених ст. 100 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції
послався на ч.5 ст.99 КАС України, яка
передбачає місячний строк звернення до
адміністративного суду щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на допущені судом
порушення норм процесуального права,
просить скасувати оскаржуване судове
рішення та направити справу для
продовження розгляду до того ж суду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги позивач вказала, що дійсно знала
про зведення сараю під літерою «Я»,
проте вона не була, та не могла бути
обізнаною в порушенні відповідачем
процедури зведення господарської
будівлі та подальшому порушенні
законодавства при оформленні права
власності, і як наслідок, порушення її
прав і інтересів.

Суд апеляційної інстанції заслухав
суддю-доповідача, розглянув та
обговорив доводи апеляційної скарги,
перевірив матеріали справи та вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Перевіривши повноту з'ясування судом
першої інстанції обставин справи та
правильність застосування правових
норм, апеляційний суд звертає увагу на
таке.

Частиною 2 ст. 99 КАС України,
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, загальний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
становить шість місяців.

Частиною 5 ст. 99 КАС України передбачено
спеціальний строк - один місяць,
стосовно звернення до
адміністративного суду у випадку
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про скасування рішення органу
місцевого самоврядування, яке не
передбачає, в подальшому, стягнення
грошових коштів - посилання судді на ч.5
ст.99 КАС України є помилковим. Для
розв'язання питання щодо звернення
ОСОБА_1 необхідно застосовувати ч.2 ст. 99
КАС України.

Статтею 100 КАС України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками
Центрального районного суду м.
Миколаєва про відсутність підстав для
визнання поважними причин пропуску
ОСОБА_1 строку звернення до
адміністративного суду. Господарська
будівля під літерою «Я» (3.27х3.37) по
АДРЕСА_1, як це вказано в позові, була
побудована до 1991 року та прийнята в
експлуатацію на підставі рішення
виконавчого комітету Центральної
районної ради народних депутатів №160
від 21 червня 1991 року «Про оформлення
самочинно збудованих будівель».
Очевидно, що не саме по собі рішення
органу місцевого самоврядування стало
причиною звернення ОСОБА_1 з позовом
про захист прав та інтересів. Підставою
для звернення стала сама господарська
будівля, що існує з 1991 року та розміщена
на земельній ділянці, яка знаходиться у
спільній сумісній власності сторін і
третіх осіб.

Позивач не навів суду першої інстанції
обставин, які є об'єктивно
непереборними та не залежали від
волевиявлення ОСОБА_1, і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами та
труднощами для своєчасного вчинення
процесуальних дій.

Зважаючи на все вище викладене суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про залишення апеляційна скарга без
задоволення та зміну судового рішення
щодо підстав залишення позову без
розгляду.

Керуючись: ст.. ст..99, 100, 185, 195, 198, 201, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 17 вересня 2013 року змінити
з підстав викладених у мотивувальній
частині судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України на
протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: