Справа № 103/5900/13-а
Суддя: Атаманюк Г. С.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 Бахчисарайський районний
суд Автономної Республіки Крим в
складі:

головуючого судді - Атаманюка Г.С., при
секретарі - Оленіній Д.Д., з участю
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до інспектора ОПС ОСП м.
Херсон прапорщика міліції Карпенко
Дмитра Вікторовича, третя особа - УДАІ
УМВС України в Херсонській області, про
визнання незаконною та скасування
постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
незаконною та скасування постанови про
притягнення його до адміністративної
відповідальності від 08 листопада 2013
року, винесеної інспектором Карпенко
Д.В. Вимоги позову мотивовані тим, що 08
листопада 2013 року він, керуючи
автомобілем Мерседес-Бенц, держ. номер
НОМЕР_1, та рухаючись по автодорозі
Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч, був
зупинений відповідачем, який пред'явив
до нього претензії з приводу того, що
він пересік суцільну лінію дорожньої
розмітки, чим порушив вимоги п. 1.1 ПДР
України, і в той же день інспектор
міліції виніс відносно нього постанову
про притягнення до адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. З
даним рішенням він не згоден, оскільки
постанова винесена упереджено, без
врахування всіх обставин справи. Так,
він рухався поза межами населеного
пункту із швидкістю близько 70 км/год.
Орієнтовно за 40-50 кілометрів до м.
Армянськ, попереду нього рухався
завантажений автомобіль «Камаз» з
причепом зі швидкістю менш ніж 30 км/год.
Впевнившись у відсутності дорожніх
знаків, які забороняють обгін, у
відсутності інших транспортних
засобів та перешкод, він здійснив обгін
автомобілю «Камаз», що не заборонено
Правилами дорожнього руху України. На
даній ділянці дороги розмітка не видна.
Про це він повідомив інспектору та
заявив про надання йому для
ознайомлення матеріалів фото або відео
фіксації правопорушення. Проте
інспектором його вимоги були
проігноровані. Тому позивач вважає, що
він не вчиняв будь-яких порушень ПДР
України, а рішення про притягнення його
до відповідальності являється
незаконним і підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позов в повному
обсязі. Позивач у судове засідання не
прибув, надіславши заяву про розгляд
справи в його відсутність в порядку
письмового провадження.

Відповідач, сповіщений належним
чином, у судове засідання не з'явився,
про причини неявки суд не сповістив,
клопотань про відкладення слухання
справи не надсилав.

За таких обставин суд, керуючись
ч. 6 ст. 128 КАС України, вважає можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження.

Відповідно до ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи на
засадах змагальності сторін та свободи
в наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості; не інакше як за
позовною заявою і не може виходити за
межі позовних вимог і на підставі
представлених сторонами доказів, а ст.
71 КАС України визначає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 2 ст. 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах щодо протиправності рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкту владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності лежить на відповідачі,
якщо він заперечує проти позову.

Виходячи з меж судового розгляду,
обов'язку сторін з надання суду
доказів, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про те, що
позов підлягає задоволенню з
наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 08
листопада 2013 року ОСОБА_2 постановою
інспектора ОПС ОСП м. Херсон прапорщика
міліції Карпенко Д. В. був притягнутий
до адміністративної відповідальності
за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122
КУпАП, яке виразилося в тому, що він
пересік суцільну лінію дорожньої
розмітки, чим порушив п. 1.1. ПДР України.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтями 245, 280 КУпАП
завданням провадження в справах про
адміністративні правопорушення є
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом.

За приписами норм КУпАП підтвердженням
наявності чи відсутності
адміністративного правопорушення є
докази.

Відповідно до статті 251 КУпАП до
доказів відносять протокол про
адміністративне правопорушення,
пояснення особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновок експерта,
речові докази, показання технічних
приладів та технічних засобів, що мають
функції фото- і кінозйомки, відеозапису
чи засобів фото- і кінозйомки,
відеозапису, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху, протокол про
вилучення речей і документів, а також
інші документи.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції з
оформлення матеріалів про
адміністративні правопорушення
(затверджена наказом Міністерства
внутрішніх справ України №185 від 22.02.2001,
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 26.03.2001 №272/5463) на підтвердження
факту вчинення адміністративного
правопорушення до протоколу
долучаються відповідні матеріали
(рапорти посадових осіб, заяви,
пояснення правопорушників, потерпілих,
свідків правопорушення, протоколи
виявлення, знищення, тощо). Кожний
документ має свої реквізити (дату,
адресу, назву, підпис, штампи, печатки
тощо) і повинен відповідати своєму
призначенню, містити достовірну
інформацію, відповідати вимогам
законодавства.

Зібрані по справі про адміністративне
правопорушення докази відповідно до
статті 251 КУпАП повинні підтверджувати
наявність правопорушення, місце, час
його скоєння, наявність свідків,
потерпілих при обставинах, які
встановлюються, винність особи у
вчиненні правопорушення.

Відповідно до вимог процесуального
закону докази мають бути належними та
допустимими. Допустимими є ті докази,
які зібрані у відповідності до закону,
компетентними органами та в
установленому порядку, а належними -
якщо вони підтверджують факт даного
адміністративного проступку. Докази
повинні бути оформлені з дотриманням
визначеного законом порядку.

Між тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивач, не погодившись з
протоколом про адміністративне
правопорушення, зазначив, що відсутня
фото і відео фіксація правопорушення, а
дорожня розмітка на даній ділянці
взагалі не видна.

Будь-яких доказів вчинення ОСОБА_2
правопорушення відповідачем не надано.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, заперечень на позов не надав.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах щодо протиправності рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкту владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності лежить на відповідачі,
якщо він заперечує проти позову.

За таких обставин суд вважає, що
постанова про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності
підлягає скасуванню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 7-11, 15, 71, 128, 159-161, 163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити. Скасувати
постанову серії СА № 252440 від 08
листопада 2013 року про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1712 КАС
України, рішення місцевого загального
суду як адміністративного суду у
справах з приводу рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо притягнення до
адміністративної відповідальності є
остаточним і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Атаманюк Г.С.