Справа № 821/250/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/250/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції:
Пекний А.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до начальника
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Херсонській області
Літвіна Валерія Валерійовича про
скасування наказів та поновлення на
посаді, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з
адміністративним позовом, в якому
просив скасувати повністю наказ
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Херсонській області №
337 о/с від 31.10.2012р. «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівника Бериславського РВ УМВС» та
наказ УМВС України в Херсонській
області № 263 о/с від 14.11.2012р. в частині
звільнення його з органів внутрішніх
справ в запас Збройних Сил України за п.
«є» ст. 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.
Також позивач просить поновити його на
посаді оперуповноваженого сектору
державної служби боротьби з
економічною злочинністю
Бериславського районного відділу УМВС
України в Херсонській області.

В обгрунтування позовних вимог
зазначалось, що з 01.08.2003р. він проходив
службу в органах внутрішніх справ, в
тому числі з 29.10.2008р. на посаді
оперуповноваженого СДСБЕЗ
Бериславського РВ УМВС України в
Херсонській області. В подальшому
06.11.2012р. йому оголошено наказ УМВС
України в Херсонській області № 337 о/с
від 31.10.2012р. про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення за порушення
службової дисципліни. Трудову книжку
йому видано та проведено з ним повний
розрахунок лише 14.01.2013р., тоді ж він
виявив, що наказом УМВС України в
Херсонській області № 263 о/с від 14.11.2012р.
його звільнено з органів внутрішніх
справ в запас Збройних Сил України за п.
«є» ст. 64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
проте сам наказ чи витяг з нього йому не
видали. Відповідно до наказу УМВС
України в Херсонській області № 337 о/с
від 31.10.2012р. підставою для його
звільнення слугувало начебто допущене
ним порушення службової дисципліни,
яке полягало у тому, що він під час
супроводження кримінальної справи №
060139-12 вступив у неслужбові стосунки із
фігурантом кримінальної справи,
повідомляв про хід розслідування та
заплановані слідчі дії, чим порушив
вимоги Етичного кодексу працівника
міліції, присяги працівника міліції,
ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України.
Відповідачем рішення щодо його
звільнення прийняті передчасно, без
проведення повної і всебічної
перевірки, з порушенням вимог
трудового законодавства, а тому не
можуть бути законними. Зокрема, позивач
вказував, що всі висновки відповідача
про порушення ним службової дисципліни
є помилковими, оскільки:

він кримінальну справу № 060139-12 не
супроводжував і не міг знати про
заплановані слідчі дії;

у неслужбові стосунки із фігурантами
кримінальної справи не вступав,
оскільки законодавством не
передбаченого такого процесуального
статусу як фігурант, крім того,
спілкувався лише з громадянкою ОСОБА_3,
яка надавала йому консультативні
поради з приводу державних закупівель;

відсутнє систематичне невиконання ним
службових обов'язків, про що вказано у
спірному наказі, тому що на час
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності позивач не мав
незанятих чи непогашених стягнень;

жодних порушень вимог Етичного кодексу
працівника міліції, присяги працівника
міліції, ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України він не допускав і конкретних
фактів відповідачем не зазначено;

після звільнення відповідно до наказу
№ 337 о/с від 31.10.2012р. він продовжував
працювати, в тому числі пройшов
службову атестацію 13.11.2012р., тобто
відсутні підстави для прийняття наказу
№ 263 о/с від 14.11.2012р., який, до того ж, йому
не оголошувався і його копію чи витяг з
нього позивачу не надавався.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2013
року в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що
рішення судом першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач - ОСОБА_1 проходив службу в
органах внутрішніх справ з 01.08.2003р., в
тому числі з 29.10.2008р. на посаді
оперуповноваженого СДСБЕЗ
Бериславського РВ УМВС України в
Херсонській області, має спеціальне
звання старший лейтенант міліції.

Наказом УМВС України в Херсонській
області № 337 о/с від 31.10.2012р. «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівника
Бериславського РВ УМВС» до позивача
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення, а наказом № 263 о/с
від 14.11.2012р. його звільнено з посади за
п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Згідно із зазначеними наказами,
позивача звільнено за неправомірне
використання свого службового
становища в інтересах третьої особи,
вчинення дій всупереч інтересам служби
та розголошення даних досудового
слідства, скоєння дій, які негативно
впливають на імідж міліції,
систематичні порушення службової
дисципліни, ігнорування вимог Етичного
кодексу працівника міліції, присяги
працівника міліції, ст.ст. 1, 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, що
виразилось у тому, що позивач внаслідок
своїх низьких морально-ділових якостей
вступив у неслужбові стосунки із
фігурантом кримінальної справи №
060139-12, повідомляв його про хід
розслідування та заплановані слідчі
дії, що сприяло продовженню строків
розслідування кримінальної справи та
не притягненню винних осіб до
відповідальності.

До такого висновку відповідач дійшов
за результатами службового
розслідування.

Відповідно до висновку службового
розслідування від 30.10.2012р., встановлено,
що позивач, займаючи посаду
оперуповноваженого СДСБЕЗ
Бериславського РВ УМВС України в
Херсонській області, 21.06.2012р. у
телефонній розмові по мобільному
телефону із гр. ОСОБА_3, у відношенні
якої здійснювались
оперативно-розшукові заходи,
повідомляв останню про хід
розслідування та заплановані слідчі
дії у кримінальній справі № 060139-12,
порушеної відносно приватного
підприємця ОСОБА_4 за ознаками складу
злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст.
358 Кримінального кодексу України, про
що стало відомо в ході проведення
комплексу оперативно-розшукових
заходів під час досудового слідства у
зазначеній кримінальній справі.

З цього службовим розслідуванням
зроблено висновок, що ОСОБА_1 допустив
грубі порушення вимог Етичного кодексу
працівника міліції, присяги працівника
міліції, ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, що виразилось у тому, що
позивач внаслідок своїх низьких
морально-ділових якостей вступив у
неслужбові стосунки із фігурантом
кримінальної справи № 060139-12,
повідомляв його про хід розслідування
та заплановані слідчі дії, що сприяло
продовженню строків розслідування
кримінальної справи та не притягненню
винних осіб до відповідальності.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем згідно з його
повноваженнями, визначеними чинним
законодавством та підзаконними
нормативно-правовими актами, а також
Положенням про УМВС України в
Херсонській області, вчинено дії з
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України, Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, Закону України «Про
міліцію», Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України.

Порядок та підстави проходження і
припинення служби в органах внутрішніх
справ регулюються Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року № 114
(далі - Положення). Сутність службової
дисципліни, обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначаються Законом України «Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України».

За змістом п. «є» ст. 64 Положення особи
рядового і молодшого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік) за
порушення дисципліни.

На підставі статті 1 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України службова дисципліна - це
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

У відповідності до статті 7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України визначені
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України, до яких
віднесено: дотримання законодавства,
неухильне виконання вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників; обов'язок захищати і
охороняти від протиправних посягань
життя, здоров'я, права та свободи
громадян, власність, довкілля, інтереси
суспільства і держави; дотримання норм
професійної та службової етики;
сприяння начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;
виявлення повагу до колег по службі та
інших громадян, обов'язок бути
ввічливим, дотримуватися правил
внутрішнього розпорядку, носіння
встановленої форми одягу, вітання та
етикету, з гідністю і честю поводитися
в позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють, тощо.

Згідно ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про
міліцію» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
основними завданнями міліції, зокрема,
є: забезпечення особистої безпеки
громадян, захист їх прав і свобод,
законних інтересів; запобігання
правопорушенням та їх припинення;
охорона і забезпечення громадського
порядку; виявлення і розкриття
злочинів, розшук осіб, які їх вчинили.

Діяльність міліції будується на
принципах законності, гуманізму,
поваги до особи, соціальної
справедливості, взаємодії з трудовими
колективами, громадськими
організаціями й населенням.

Діяльність міліції є гласною. Вона
інформує органи влади і управління,
трудові колективи, громадські
організації, населення і засоби
масової інформації про свою
діяльність, стан громадського порядку
та заходи щодо його зміцнення. За
погодженням з міліцією засоби масової
інформації можуть акредитувати своїх
журналістів при її органах. Не
підлягають розголошенню відомості, що
становлять державну або службову
таємницю.

Правовою основою діяльності міліції є:
Конституція України, цей Закон, інші
законодавчі акти України, постанови
Верховної Ради України, укази
Президента України, постанови Кабінету
Міністрів України, нормативні акти
Міністерства внутрішніх справ України,
Загальна декларація прав людини,
міжнародні правові норми, ратифіковані
у встановленому порядку.

Заборона розголошувати дані про хід
слідства чи слідчі дії встановлена
Законом України «Про
оперативно-розшукову діяльність» (ст.9),
Кримінально-процесуальним кодексом
України (ст. 121) та іншими
нормативно-правовими актами.

Положеннями статті 2 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України передбачено, що дисциплінарний
проступок - невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
дисципліни.

Згідно ст. 5 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
передбачено, що за вчинення
дисциплінарних проступків особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

За змістом статті 12 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх України
справ на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни може бути
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ.

Вимогами статті 14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України передбачено, що з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Службове розслідування
має бути завершене протягом одного
місяця з дня його призначення
начальником.

У разі необхідності цей термін може
бути продовжено начальником, який
призначив службове розслідування, або
старшим прямим начальником, але не
більш як на один місяць.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення.

Небажання порушника надавати
пояснення не перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу.

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами УМВС України в
Херсонській області було проведено
службове розслідування за рапортом в.о.
начальника УДСБЕЗ УМВС України в
Херсонській області від 03.09.2012р. про
вчинення позивачем дій, які можуть бути
складом дисциплінарного проступку,
оформлене висновком від 30.10.2012р., з яким
позивач був ознайомлений під підпис
06.11.2012р.

Підчас службового розслідування у
позивача 10.09.2012р. відібрані пояснення,
досліджені інші матеріали, зокрема,
такі як витяг із протоколу від 16.08.2012р.
№ 4/6-4330цт за результатами проведення
оперативно-розшукових заходів (зняття
інформації з технічного каналу зв'язку
- мобільного телефону, яким
користувалась гр. ОСОБА_3), відповідно
до якого зафіксовано повідомлення
позивачем стороннім особам інформації
про заплановані слідчі дії в межах
кримінальної справи № 060139-12.

Водночас службовим розслідуванням
визнано доведеним факт порушення
позивачем службової дисципліни у
вигляді розголошення відомостей про
хід розслідування та заплановані
слідчі дії у конкретній кримінальній
справі, що на думку відповідача, є
підставою для звільнення ОСОБА_5 з
органів внутрішніх справ за п. «є» ст. 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вчинення позивачем дисциплінарного
проступку належним чином встановлено в
ході службового розслідування, що
підтверджується наявними матеріалами
справи: рапортом в.о. начальника УДСБЕЗ
УМВС України в Херсонській області від
03.09.2012р. про вчинення позивачем дій, які
можуть бути складом дисциплінарного
проступку; висновком службового
розслідування від 30.10.2012р.; поясненнями
позивача, наданими під час проведення
службового розслідування; витягом із
протоколу від 16.08.2012р. № 4/6-4330цт за
результатами проведення
оперативно-розшукових заходів (зняття
інформації з технічного каналу зв'язку
- мобільного телефону), яким
зафіксовано повідомлення позивачем
стороннім особам про заплановані
слідчі дії в межах кримінальної справи
№ 060139-12; постановою слідчого
прокуратури Бериславського району від
19.11.2012р. про відмову у порушенні
кримінальної справи; поясненнями
позивача, наданими в ході судового
розгляду, відповідно до яких він не
спростовує факту позаслужбових
відносин із особою, щодо якої
здійснювались оперативно-розшукові
заходи та повідомлення їй інформації
про діяльність підрозділу міліції, у
якому він працював.

Вчинені позивачем дії суперечать
сутності його правового статусу як
посадової особи органу внутрішніх
справ та покладеним на нього чинним
законодавством завдань із захисту
життя, здоров'я, прав і свобод громадян,
інтересів суспільства і держави від
протиправних посягань, запобігання
правопорушенням та їх припинення,
виявлення і розкриття злочинів,
розшуку осіб, які їх вчинили, а також
охорони і забезпечення громадського
порядку.

В контексті норм Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх України
можна дійти висновку, що підставою для
притягнення до дисциплінарної
відповідальності слугує сам факт
порушення особою службової дисципліни,
а не настання будь-яких негативних
наслідків, які враховуються тільки для
визначення тяжкості проступку.

Таким чином, для висновку про вчинення
позивачем дисциплінарного проступку
та притягнення його до дисциплінарної
відповідальності не є обов'язковим
виникнення будь-яких негативних
наслідків внаслідок дій позивача чи
заподіяння ними шкоди.

Також з огляду на те, що позовні вимоги
звернуті позивачем не до органу
державної влади - УМВС України в
Херсонській області, а до її посадової
особи - начальника УМВС України в
Херсонській області Літвіна В.В. -
будь-яких належних доводів про
протиправність дій чи рішень саме
відповідача як посадової особи позивач
не навів.

Отже відповідачем згідно з його
повноваженнями, визначеними чинним
законодавством та підзаконними
нормативно-правовими актами, а також
Положенням про УМВС України в
Херсонській області, вчинено дії з
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності.

Зокрема, ним призначено службове
розслідування та за його результатами
підписано оскаржені накази УМВС
України в Херсонській області про
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
його звільнення.

Також слід зауважити, що було дотримано
процедуру притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності,
зокрема, проведено службове
розслідування та отримано від нього
письмові пояснення стосовно обставин
порушення службової дисципліни.

Не було порушено і строків
застосування заходу дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення.

За змістом статті 16 Статуту
дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику. У
разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
провадження в кримінальній справі або
справі про адміністративне
правопорушення на осіб рядового і
начальницького складу дисциплінарне
стягнення може бути накладено не
пізніше одного місяця з дня закінчення
службового розслідування, провадження
в кримінальній справі чи справі про
адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, яка
регулює питання виконання та зняття
дисциплінарних стягнень, передбачено,
що дисциплінарне стягнення
виконується негайно, але не пізніше
місяця з дня його накладення, не
враховуючи періоду перебування особи
рядового або начальницького складу у
відпустці, відрядженні або її
тимчасової непрацездатності.

Після закінчення цього строку
дисциплінарне стягнення не
виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як
звільнення з посади та звільнення з
органів внутрішніх справ, накладені на
осіб рядового і начальницького складу,
які тимчасово непрацездатні або
перебувають у відпустці, відрядженні,
виконуються після їх прибуття до місця
проходження служби.

В ході судового розгляду встановлено,
що порушення вчинено позивачем 21.06.2012р.,
службове розслідування закінчено
30.10.2012р. та 31.10.2012р. прийнято
оскаржуваний наказ № 337 о/с про
застосування до позивача заходу
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення, з яким позивач
ознайомлений 06.11.2012р., про що свідчить
його підпис на наказі.

Наказом № 263 о/с від 14.11.2012р. позивача
звільнено зі служби, що відповідає
вимогам ст.ст. 14, 18 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ.

На підставі ст. 14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, про накладення
дисциплінарного стягнення видається
наказ, зміст якого оголошується
особовому складу органу внутрішніх
справ.

Наказом УМВС України в Херсонській
області від 31.10.2012р. № 337 о/с на позивача
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення.

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, дисциплінарне стягнення
виконується негайно, але не пізніше
місяця з дня його накладення, не
враховуючи періоду перебування особи
рядового або начальницького складу у
відпустці, відрядженні або її
тимчасової непрацездатності.

Після закінчення цього строку
дисциплінарне стягнення не
виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як
звільнення з посади, пониження в
спеціальному званні та звільнення з
органів внутрішніх справ, вважаються
виконаними після видання наказу по
особовому складу.

На виконання цієї правової норми
відповідачем і прийнято наказ № 263 о/с
від 14.11.2012р. про звільнення позивача з
органів внутрішніх справ.

14.11.2012р. за вих. № 2/3394 позивачу
надіслано запрошення з'явитись для
отримання особистих документів та
отримання копії наказу № 263 о/с від
14.11.2012р..

До управління кадрового забезпечення
позивач з'явився лише 14.01.2013р., де і
отримав особисті документи та витяг з
наказу про звільнення.

Отже вимоги позивача про скасування
наказів УМВС України в Херсонській
області № 337 о/с від 31.10.2012р. та № 263 о/с
від 14.11.2012р. є безпідставними, як і
доводи позивача щодо його незаконного
звільнення, оскільки при визначенні
виду дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення, відповідачем
проведено службове розслідування з
метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку та
враховано характер та тяжкість
вчиненого позивачем проступку, а тому
звільнення позивача було здійснене з
дотриманням вимог Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів
суду ті обставини, на які він посилався
в обґрунтування заявлених вимог, а
відповідач надав суду належні докази
на підтвердження своїх заперечень
проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та
рішень органів владних повноважень,
суд керується критеріями, закріпленими
у ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на суб'єктивній оцінці фактичних
обставин справи та доказів, а також на
невірному тлумаченні норм
матеріального права. Зазначені доводи
не містять посилань на конкретні
обставини чи факти або на нові докази,
які б давали підстави для скасування
рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в
ході судового розгляду обставин, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2013 року у справі № 821/250/13-а -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян