Справа № 2а-3355/10/0370
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Київ К/800/24350/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Моторного
О.А. - головуючого,

Борисенко
І.В.,

Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області
Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 24.12.2010

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2013

у справі № 2а-3355/10/0370

за позовом Відкритого
акціонерного товариство «Луцький
райагропостач»

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області Державної податкової служби

про скасування рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 24.12.2010, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 20.03.2013, адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 08.06.2010 №
в частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 1360,00 грн.;
в задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ревізорами Державної податкової
адміністрації у Волинській області
проведено належну позивачу
господарську одиницю - торгівельний
павільйон, що розташований за адресою:
Луцький район, с. Гірка Полонка, вул.
Горохівська, 2В, з питань дотримання
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів,
ліцензій, за результатами якої
складено акт від 25.05.2010 № 201966, в якому
зафіксовано порушення п. 1, п. 9, п. 13 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме:
проведення розрахункової операції на
суму 05,00 грн. без застосування РРО та
без видачі касового чеку;
невідповідність сум готівкових коштів
на місці проведення розрахунків сумі
коштів, яка зазначена в денному звіті
РРО (різниця склала 152,00 грн.);
незабезпечення щоденного друкування
фіскальних звітних чеків фактично
п'яти звітів), а також, здійснення
діяльності без придбання торгового
патенту з 13.07.2009 по 11.12.2009.

На підставі зазначеного акта
перевірки, відповідачем прийнято
рішення від 08.06.2010 № про
застосування до позивача штрафних
санкцій у сумі 2 460,00 грн.

Колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновками судів про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.06.2010 № в частині застосування
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
1360,00 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 9, п. 13 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції; щоденно друкувати
на РРО фіскальні чеки і забезпечувати
їх зберігання в КОРО: забезпечувати
відповідність сум готівкових коштів на
місці проведення розрахунків сумі
кошті, яка зазначена в денному звіті
реєстратора розрахункових операцій, а
у випадку використання розрахункової
книжки - загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня.

Порушення позивачем зазначених норм
встановлено судами попередніх
інстанцій та у повній мірі
підтверджено наявними в матеріалах
справи доказами.

Однак, слід зазначити, що відповідно до
ст.17 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", до суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - у разі
невиконання щоденного друку
фіскального звітного чеку або його
незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій.

Аналізуючи зазначену норму, судами
попередніх інстанцій вірно зазначено,
що відповідальність передбачена за два
види порушень - за невиконання друку
фіскального звітного чеку та
незберігання в книзі обліку
розрахункових операцій фіскального
звітного чеку. При цьому, закон не
ставить застосування фінансових
санкцій у залежність від кількості
нероздрукованих або незбережених
фіскальних звітних чеків, а також,
кількості днів, впродовж яких не
відбувалося роздрукування фіскальних
звітних чеків, у зв'язку із чим, суди
дійшли вірного висновку про
невідповідність спірного рішення
Луцької ОДПІ № від 08.06.2010 в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 1360,00 грн.
вимогам закону.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, колегією суддів
відхиляються, оскільки вони не
спростовують обставин, що на підставі
належних та допустимих доказів
встановлені судами попередніх
інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та дано їм відповідну
правову оцінку. Порушень норм
матеріального чи процесуального права,
які могли призвести до зміни чи
скасування рішення суду апеляційної
інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області Державної
податкової служби - відхилити.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 24.12.2010 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 20.03.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) І.В. Борисенко
(підпис) В.В. Кошіль