Справа № 827/174/14-а
Суддя: Александров О.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2014 року Справа
№827/174/14-а

Окружний адміністративний суд міста
Севастополя у складі:

судді - Александрова О.Ю.,

за участю секретаря - Ополєвої О.Г.,

за участю представників:

прокуратури міста Севастополя -
Кожаріна Євгена Михайловича,
посвідчення №010588 від

20.10.2012,

відповідача - Гронцевої Олени
Анатоліївни, довіреність №28.-0.1-1435/2-14
від 06.02.2014,

третьої особи (ОК «Житлово-будівельне
товариство індивідуальних
забудовників «Зелений мис») - Мережка
Євгена Анатолійовича, довіреність б/н
від 19.02.2-14,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі
адміністративну справу за позовом
Заступника прокурора міста
Севастополя в інтересах держави в
особі Севастопольської міської Ради до
Севастопольської міської державної
адміністрації, за участю у справі у
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельне
товариство індивідуальних
забудовників «Зелений мис», ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_25, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, про визнання протиправними та
скасування розпоряджень,

встановив:

Заступник прокурора міста Севастополя,
на підставі статті 121 Конституції
України, статті 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» звернувся до суду з
позовом в інтересах держави в особі
Севастопольської міської Ради (далі -
позивач) до Севастопольської міської
державної адміністрації (далі -
відповідач) про визнання протиправним
і скасування: розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації № 870-р від 12.11.2009 р. «Про
затвердження матеріалів вибору
земельної ділянки і надання згоди на
розроблення проекту землеустрою
Обслуговуючого кооперативу
«Житлово-будівельного товариства
індивідуальних забудовників «Зелений
мис» на розроблення проекту
землеустрою і технічної документації
для індивідуального житлового
будівництва у районі села Колгоспне»;
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації № 746-р
від 24.03.2010 р. «Про передачу у власність
громадянам - членам Обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельного
товариства індивідуальних
забудовників «Зелений мис» земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки), розташованих за
адресою: с. Колхозне, вул. Ущільна, № 1-27,
№ 1-А- 25-А».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
порушення вимог статті 38 Земельного
кодексу України та пункту 12 розділу Х
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України, відповідач прийняв
оскаржувані розпорядження поза межами
своєї компетенції. Зазначає, що
неналежне і неправомірне використання
земель завдає шкоду економічним
інтересам держави у сфері
раціонального використання земельних
ресурсів.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 28.07.2010 за
вказаним позовом відкрито провадження
в адміністративній справі №2а-2244/10/2770,
призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 28.07.2010 частково
задоволено клопотання заступника
прокурора міста Севастополя про
забезпечення адміністративного
позову, зупинено дії розпоряджень №
746-р від 24.03.2010 р. та № 870-р від 12.11.2009 р.

У попередньому судовому засіданні
ухвалою суду від 04.08.2010 до участі у
справі у якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача,
залучено: Обслуговуючий кооператив
«Житлово-будівельне товариство
індивідуальних забудовників «Зелений
мис», Головне управління Держкомзему
м. Севастополя, Державне підприємство
«Центр державного земельного
кадастру» в особі Севастопольської
міської філії.

Також у попередньому судовому
засіданні 31.08.2010 представником
Севастопольської міської ради надано
до суду заяву про збільшення позовних
вимог та уточнення підстав позову,
згідно з якими заінтересована особа
просить суд: визнати протиправними та
скасувати:

- визнати протиправним та скасувати
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації № 870-р
від 12.11.2009 р. «Про затвердження
матеріалів вибору земельної ділянки і
надання згоди на розроблення проекту
землеустрою Обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельного
товариства індивідуальних
забудовників «Зелений мис» на
розроблення проекту землеустрою і
технічної документації для
індивідуального житлового будівництва
у районі села Колгоспне»;

- визнати протиправним та скасувати
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації № 746-р
від 24.03.2010 р. «Про передачу у власність
громадянам - членам Обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельного
товариства індивідуальних
забудовників «Зелений мис» земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки), розташованих за
адресою: с. Колхозне, вул. Ущільна, № 1-27,
№ 1-А- 25-А»;

- визнання протиправними дій Головного
управління Держкомзему у м.
Севастополі щодо підготування та
направлення на реєстрацію державних
актів громадян - членів ОК «ЖБТІЗ
«Зелений мис»;

- визнання протиправними дій
Севастопольської міської філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» щодо
державної реєстрації державних актів
громадян - членів ОК «ЖБТІЗ «Зелений
мис»;

- прийняти рішення щодо повороту
виконання пункту 3 розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації № 746-р від 24.03.2010 р. шляхом
зобов`язання Севастопольської міської
філії Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
скасувати державну реєстрацію
державних актів про право власності на
землю (згідно додатку) та внести
відповідні данні до державного реєстру
земель.

У судовому засіданні 31.08.2010 представник
відповідача надав суду заяву про
визнання позовних вимог /т.1, а.с.53/.

Ухвалою суду від 31.08.2010 до участі у
справі у якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача,
залучено: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_28, ОСОБА_26, ОСОБА_25,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 24.11.2010, залишеною без
змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 27.08.2012 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 14.11.2013 постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 24.11.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 27.08.2012 у
справі №2а-2244/10/2770 скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

20.01.2014 справа надійшла до Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя й за правилами статті 15-1
Кодексу адміністративного судочинства
України її розподілено судді
Александрову О.Ю.

Ухвалою суду від 22.01.2014 справу прийнято
до провадження суддею Александровим
О.Ю. та призначено до судового розгляду.

04.02.2014 третя особа - ОСОБА_16, надала суду
додаткові письмові заперечення проти
позову (вх. №977) /т.7, а.с.99-109/.

20.02.2014 позивач надав суду заяву (вх.
№1579), у який просив залишити без
розгляду частину позовних вимог, а
саме, про:

- визнання протиправними дій Головного
управління Держкомзему у м.
Севастополі щодо підготування та
направлення на реєстрацію державних
актів громадян - членів ОК «ЖБТІЗ
«Зелений мис»:

- визнання протиправними дій
Севастопольської міської філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» щодо
державної реєстрації державних актів
громадян - членів ОК «ЖБТІЗ «Зелений
мис»;

- прийняття рішення щодо повороту
виконання пункту 3 розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації № 746-р від 24.03.2010 р. шляхом
зобов`язання Севастопольської міської
філії Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру»
скасувати державну реєстрацію
державних актів про право власності на
землю (згідно додатку) та внести
відповідні данні до державного реєстру
земель /т.8, а.с.95-98/.

Ухвалою суду від 20.02.2014 вказані у заяві
позивача від 20.02.2014 (вх. №1579) позовні
вимоги залишені без розгляду.

У судовому засіданні 20.02.2014 прокурор
уточнені позовні вимоги підтримав,
наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні 20.02.2014 позов визнав повністю.

Представник третьої особи
(Обслуговуючого кооперативу
«Житлово-будівельне товариство
індивідуальних забудовників «Зелений
мис») у судовому засіданні 20.02.2014 проти
позову заперечував, просив у
задоволенні позову відмовити.

Позивач явку уповноваженого
представника у судове засідання 20.02.2014
не забезпечив, про час та місце
розгляду справи сповіщений належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив.

Треті особи - члени Обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельне
товариство індивідуальних
забудовників «Зелений мис», у судове
засідання 20.02.2014 не з'явилися, явку
уповноважених представників не
забезпечили, про час та місце розгляду
справи сповіщені належним чином, про
причини неявки суду не повідомили.

Керуючись статтею 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає справу у відсутність
представника позивача та у відсутність
третіх осіб, за наявними у ній
матеріалами.

Вислухавши пояснення прокурора,
представника відповідача та третьої
особи, дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Справою адміністративної юрисдикції
(адміністративною справою) є переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
(пункт 1 частини третьої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Пунктом 7 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено поняття суб'єктів
владних повноважень, до яких належать
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

На органи прокуратури відповідно до
статті 121 Конституції України
покладено функцію здійснення
представництва інтересів держави в
судах у випадках, передбачених законом.
Право на звернення прокурора або його
заступника до суду в інтересах
громадянина та держави передбачено
статями 60, 61 Кодексу адміністративного
судочинства України та статтями 20, 21, 35,
36-1 Закону України "Про прокуратуру" (у
редакції, що діяла на час подання
позову).

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про прокуратуру" прокурорський нагляд
за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів АРК,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про
прокуратуру" прокуратура України
становить єдину систему, на яку
відповідно до Конституції України та
цього закону покладаються такі
функції: 1) підтримання державного
обвинувачення в суді; 2) представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом; 3)
нагляд за додержанням законів
органами, які проводять
оперативно-розшукну діяльність,
дізнання, досудове слідство; 4) нагляд
за додержанням законів при виконанні
судових рішень у кримінальних справах,
а також при застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян.

Органи прокуратури, реалізуючи свої
завдання та функції, у правовідносинах
з фізичними та юридичними особами
виступають у якості суб'єкта владних
повноважень.

Відповідно до діючої редакції частини
другої статті 60 Кодексу
адміністративного судочинства України
з метою представництва інтересів
громадянина або держави в
адміністративному суді прокурор в
межах повноважень, визначених законом,
звертається до суду з адміністративним
позовом (поданням), бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, провадження в
якій відкрито за адміністративним
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду, подає апеляційну,
касаційну скаргу, заяву про перегляд
судового рішення Верховним Судом
України, про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами для
представництва інтересів громадянина
або держави. При цьому прокурор повинен
надати адміністративному суду докази,
які підтверджують неможливість
громадянина самостійно здійснювати
представництво своїх інтересів.
Прокурор, який звертається до
адміністративного суду в інтересах
держави, в позовній заяві (поданні)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до адміністративного суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Таким чином, органи прокуратури, у тому
числі Заступник прокурора міста
Севастополя, реалізуючи свої завдання
та функції, у правовідносинах з
фізичними та юридичними особами
виступає у якості суб'єкта владних
повноважень.

Пунктом 8 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що позивачем в
адміністративній справі може бути
суб'єкт владних повноважень, на
виконання повноважень якого подана
позовна заява до адміністративного
суду.

Відповідно до пункту 3 частини третьої
статті 20 Закону України "Про
прокуратуру" при здійсненні
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів прокурор має
право звертатись до суду в
передбачених законом випадках.

За приписами статті 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Предметом адміністративного позову є
визнання про визнання протиправним і
скасування розпорядження
Севастопольської міської державної
адміністрації № 870-р від 12.11.2009 р. «Про
затвердження матеріалів вибору
земельної ділянки і надання згоди на
розроблення проекту землеустрою
Обслуговуючого кооперативу
«Житлово-будівельного товариства
індивідуальних забудовників «Зелений
мис» на розроблення проекту
землеустрою і технічної документації
для індивідуального житлового
будівництва у районі села Колгоспне»;.
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації № 746-р
від 24.03.2010 р. «Про передачу у власність
громадянам - членам Обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельного
товариства індивідуальних
забудовників «Зелений мис» земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки), розташованих за
адресою: с. Колхозне, вул. Ущільна, № 1-27,
№ 1-А- 25-А».

Позов подано прокурором в інтересах
Держави в особі Севастопольської
міської Ради.

Враховуючи суб'єктний склад сторін та
зміст заявлених позовних вимог, а також
те, що спір, який виник між сторонами у
справі, є публічно-правовим, інший
порядок оскарження рішення та дій
суб'єкта владних повноважень для
позивача чинним законодавством не
передбачений, суд вважає, що справу
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

12.11.2009 Севастопольською міською
державною адміністрацією прийнято
розпорядження № 870-р «Про затвердження
матеріалів вибору земельної ділянки і
надання згоди обслуговуючому
кооперативу «ЖБТІЗ «Зелений мис» на
розроблення проекту землеустрою і
технічної документації для
індивідуального житлового будівництва
у районі села Колгоспне» /т.1, а.с.10/.

24.03.2010 Севастопольською міською
державною адміністрацією прийнято
розпорядження № 746-р «Про передачу у
власність громадянам - членам
обслуговуючого кооперативу
«Житлово-будівельне товариство
індивідуальних забудовників «Зелений
мис» земельних ділянок для будівництва
та обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки), розташованих за
адресою: с. Колхозне, вул. Ущільна, № 1-27,
№ 1-А- 25-А» /т.1, а.с.7/.

03.09.2010 прокурором міста Севастополя на
підставі статті 21 Закону України «Про
прокуратуру» до Севастопольської
міської державної адміністрації
внесено протести в порядку нагляду №
07-1367 вих-10 та № 07-1369 вих-10, з вимогою
скасування розпоряджень № 870-р від
12.11.2009, № 746-р від 24.03.2010, як таких, що
суперечать вимогам законодавства, а
саме статті 38 Земельного кодексу
України та пункту 12 розділу Х
Земельного кодексу України /т.2, а.с.123,
126/.

21.09.2010 Севастопольською міською
державною адміністрацією видано
розпорядження № 1843-р «Про скасування
розпорядження голови міської
державної адміністрації від 24.03.2010 №
746-р» та розпорядження № 1845-р «Про
скасування розпорядження голови
міської державної адміністрації від
12.11.2009 № 870-р2 /т.2, а.с.125, 127/.

Статтею 43 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) встановлено, що
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
законам України, рішенням
Конституційного Суду України, іншим
актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Таке узгоджується з положеннями
частини восьмої статті 118 Конституції
України про те, що рішення голів
місцевих державних адміністрацій, що
суперечать Конституції та законам
України, іншим актам законодавства
України, можуть бути відповідно до
закону скасовані Президентом України,
або головою місцевої державної
адміністрації вищого рівня.

Отже, голова Севастопольської міської
державної адміністрації вийшов за межі
наданих йому повноважень, скасувавши
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації № 870-р
від 12.11.2009, № 746-р від 24.03.2010.

З наведених підстав постановою
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 29.03.2011 у справі
№2а-191/11/2770, що набрала законної сили
13.09.2011, розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації від
21.09.2010 № 1843-р «Про скасування
розпорядження голови міської
державної адміністрації від 24.03.2010 №
746-р», № 1845-р «Про скасування
розпорядження голови міської
державної адміністрації від 12.11.2009 №
870-р, визнано протиправними та
скасовано /т.4, а.с.228-237/.

Відповідно до пункту 1 статті 3
Земельного кодексу України земельні
відносини регулюються Конституцією
України, цим Кодексом, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

За приписами статті 80 цього Кодексу
суб'єктами права власності на землю є:
а) громадяни та юридичні особи - на
землі приватної власності; б)
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності; в)
держава, яка реалізує це право через
відповідні органи державної влади, - на
землі державної власності.

Виходячи зі змісту статей 123, 186
Земельного кодексу України, одержання
у користування земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
проектами відведення цих ділянок, на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, передають у власність
або користування такі земельні
ділянки.

Відповідно до статті 9 Земельного
кодексу України до повноважень
Київської і Севастопольської міських
рад у галузі земельних відносин на їх
території належить:

а) розпорядження землями
територіальної громади міста;

б) передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 12 Розділу Х
Земельного кодексу України, який діяв
на час прийняття Севастопольською
міською державною адміністрацією
розпоряджень № 870-р від 12.11.2009, № 746-р від
24.03.2010, розпорядження землями в місті
Севастополі, до розмежування земель
державної та комунальної власності,
здійснювала Севастопольська міська
Рада, землі державної і комунальної
власності в місті Севастополі не було
розмежовано.

Відповідно до статті 133 Конституції
України систему
адміністративно-територіального
устрою України складають Автономна
Республіка Крим, області, райони, міста,
райони в містах, селища і села. До
складу України входять: Автономна
Республіка Крим, Вінницька, Волинська,
Дніпропетровська, Донецька,
Житомирська, Закарпатська, Запорізька,
Івано-Франківська, Київська,
Кіровоградська, Луганська, Львівська,
Миколаївська, Одеська, Полтавська,
Рівненська, Сумська, Тернопільська,
Харківська, Херсонська, Хмельницька,
Черкаська, Чернівецька, Чернігівська
області, міста Київ та Севастополь.

Даною конституційною нормою
встановлено, що
адміністративно-територіальною
одиницею є місто Севастополь, яке не
входить до складу іншої
адміністративно-територіальної
одиниці у складі України, в тому числі
області або Автономної Республіки
Крим.

Згідно з частинами першою, другою
статті 173 Земельного кодексу України,
межа району, села, селища, міста, району
у місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій;
межі району, села, селища, міста, району
у місті встановлюються і змінюються за
проектами землеустрою, які
розробляються відповідно до
техніко-економічного обґрунтування їх
розвитку, генеральних планів населених
пунктів.

Рішення про встановлення і зміну меж
районів і міст приймається Верховною
Радою України за поданням Верховної
Ради Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської чи
Севастопольської міської рад (частина
перша статті 174 Земельного кодексу
України).

Межі адміністративно-територіальних
утворень посвідчуються державним
актом України (частина перша статті 176
Земельного кодексу України).

Судом встановлено, що на час розгляду
справи межі міста Севастополя,
відповідно до вимог статей 173, 174
Земельного кодексу України не
встановлені, Державний акт України
щодо меж
адміністративно-територіального
утворення - місто Севастополь,
відсутній.

Разом з тим, законодавство не пов'язує
із видачею чи невидачею державного
акта на межі
адміністративно-територіального
утворення жодних правових наслідків.
Також відсутність реалізації
компетентними органами своїх
повноважень щодо встановлення меж
міста не свідчить про фактичну
відсутність таких меж.

Зі змісту абзацу першого пункту 12
розділу Х «Перехідні положення»
Земельного кодексу України не
вбачається, що повноваження рад щодо
розпорядження землями у межах
населених пунктів наявні лише у
випадку встановлення таких меж
відповідно до вимог статей 173, 174
Земельного кодексу України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України від 13.07.2011 №11-рп/2001 територія
України поділяється на
адміністративно-територіальні
одиниці, які складають систему
адміністративно-територіального
устроїв України.

Систему
адміністративно-територіального
устрою згідно з частиною першою статті
133 Конституції України складають:
Автономна Республіка Крим, області,
райони, міста, райони в містах, селища і
села.

Адміністративно-територіальна одиниця
- це компактна частина єдиної території
України, що є просторовою основою для
організації і діяльності органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування.

Функціонування і розвиток місцевого
самоврядування є визначальним для
будь-якої демократичної держави. Форми
місцевого самоврядування у кожній
державі зумовлюються її політичним,
територіальним устроєм, історичними,
національними, економічними та іншими
ознаками.

Україна є суверенною і незалежною,
демократичною, соціальною, правовою
державою (стаття 1 Конституції України).
Носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади в Україні є народ. Народ здійснює
владу безпосередньо і через органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування (частина друга статті 5
Конституції України). В Україні
визнається і гарантується місцеве
самоврядування (стаття 7 Конституції
України). Місцеве самоврядування є
правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України (частина перша статті
140 Конституції України).

Ці конституційні положення свідчать
про те, що Україна не тільки закріплює
гарантії місцевого самоврядування в
Конституції, а й визнає його як одну з
фундаментальних засад демократичного
устрою держави і суспільства. Система
місцевого самоврядування у своїй
основі визначається
адміністративно-територіальним
устроєм України.

Обсяг повноважень міських рад
встановлюється Конституцією України
(частина шоста статті 140), Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», Законом про столицю та іншими
законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
37 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать такі
власні (самоврядні) повноваження
підготовка і внесення на розгляд ради
питань щодо найменування
(перейменування) вулиць, провулків,
проспектів, площ, парків, скверів,
мостів та інших споруд, розташованих на
території відповідного населеного
пункту.

Згідно з пунктом 26 частини першої
статті 43 вказаного вище закону
виключно на пленарних засіданнях
районної, обласної ради вирішуються
такі питання: прийняття рішень з питань
адміністративно-територіального
устрою в межах і в порядку, визначених
законом.

Рішенням Виконавчого комітету
Севастопольської міської ради
депутатів трудящих «Про межі районів
міста Севастополя» від 08.02.1977 № 3/93
затверджено межі Балаклавського,
Гагарінського, Нахімовського районів і
міста Білокаменська. Дане рішення було
прийнято і межі міста Севастополя були
встановлені до набрання чинності
Земельним кодексом України 2001 року.
Жодним нормативним актом, у тому числі
і Земельним кодексом України 2001 року,
не було скасовано, визнано такими, що
втратили силу, або зупинено дію
будь-яких актів, якими раніше було
встановлено межі територій
адміністративно-територіальних
одиниць, областей, районів, населених
пунктів України /т.1, а.с.58-62).

Загальновідомим є той факт, що с.
Колхозне знаходиться у межах
Балаклавського району міста
Севастополя, визначених Рішенням
Виконавчого комітету Севастопольської
міської ради депутатів трудящих «Про
межі районів міста Севастополя» від
08.02.1977 № 3/93.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
планування і забудову територій» (у
редакції, діючій на час прийняття
оскаржених розпоряджень), принципи
вирішення розвитку, планування,
забудови та іншого використання
території населеного пункту
визначаються у генеральному плані
населеного пункту.

Рішенням Севастопольської міської
Ради «Про затвердження Генерального
плану міста Севастополя до 2025 року» від
13.12.2005 № 4114 затверджено Генеральний
план міста Севастополя до 2025 року на
планувальну територію загальною
площею 86,4 тис. га /т.7, а.с.130/.

З викопіровки з генерального плану
міста М 1:5000 з червоними лініями,
вбачається, що с. Колхозне безспірно
знаходиться у межах міста Севастополя
/т.1, а.с.126/.

У рішенні Севастопольської міської
ради № 9139 від 26.01.2010 «Про затвердження
тимчасового списку написання
російських назв проспектів, вулиць,
провулків, площ та інших об'єктів
топоніміки м. Севастополя в
української транслітерації» населений
пункт - с. Колхозне, зазначено як таке,
що знаходиться на території
Балаклавського району м. Севастополя, з
наступними вулицями: Колхозна, Горна,
Ущільна /т.2, а.с.128-147/.

Вказані нормативно-правові акти органу
місцевого самоврядування, прийняті у
різний період часу (1977 рік, 2005 рік, 2010
рік), свідчать про однозначну
визначеність щодо місця розміщення с.
Колхозне у межах міста Севастополя.

Крім того, навіть у довідці Управління
містобудування і архітектури
Севастопольської міської державної
адміністрації від 27.11.2009 за вих. №696/5-2
щодо адрес, присвоєних земельним
ділянкам, запитуваним Обслуговуючим
кооперативом «Житлово-будівельне
товариство індивідуальних
забудовників «Зелений мис», зазначено
адресу: м. Севастополь, с. Колхозне, вул.
Ущільна №1, 3, 5, 7, 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27; м.
Севастополь, с. Колохзне, вул. Ущільна
№1-А, 3-А, 5-А, 7-А, 9-А, 11-А, 13-А, 15-А, 17-А, 19-А,
21-А, 23-А, 25-А /т.1, а.с.99/.

Відповідно до акту погодження
встановлених меж земельної ділянки та
доданого до нього кадастрового плану
земельної ділянки, вона знаходиться на
території населеного-пункту міста
Севастополя /т.1, а.с.111, 112-113/.

У завданні на виконанні робіт від
20.11.2009, затвердженому головою ОК «ЖБТІЗ
«Зелений мис» та погодженому
Директором ТОВ «Землевпорядне бюро», у
пунктах «Виконувана робота» (1), «Місце
розташування об'єкту» (3.1) адреса
земельних ділянок, щодо відведення
яких має бути розроблений проект
землеустрою, зазначена така: м.
Севастополь, Балаклавський район, с.
Колгоспне, вул. Ущільна, 1 - 27, 1-а - 25-А.

Те ж саме випливає зі змісту Схеми
розміщення, ділянки, що проектується, у
системі міста /т.1, а.с.125/ та Акту прийому
передачі межових знаків від 30.11.2009 /т.1,
а.с.114/.

Тобто, однозначно визначено
приналежність населеного пункту - с.
Колхозне, до території міста
Севастополя.

Наведене вище свідчить про
безпідставність зазначення у висновку
Головного управління Держкомзему у м.
Севастополі від 27.10.2009 №8-4-3/7337 про те, що
місце розташування земельної ділянки в
районі с. Колхозне, розміщеного в
Балаклавському районі
адміністративно-територіального
утворення м. Севастополь, за межами
населених пунктів, встановлених
відповідно до ст. 173, 174 Земельного
кодексу України /т.1, а.с.119/, а також про
безпідставність протилежної правової
позиції третіх осіб - ОК «ЖБТІЗ
«Зелений мис» та ОСОБА_16, викладених у
запереченнях на позовні вимоги /т.1,
а.с.261-275, т.2, а.с.164-174, т.7, а.с.99-109/.

З тих же самих підстав є
необґрунтованим посилання третіх осіб
на факт прийняття Севастопольською
міською Радою рішення від 19.04.2011 № 695
«Про розробку проекту землеустрою щодо
встановлення меж міста Севастополя»
/т.7, а.с.134/.

Прийняття даного рішення
Севастопольською міською Радою не
можна вважати доказом того, що межі
міста Севастополя ніколи не існували і
дотепер не існують. Прийняттям даних
рішень Севастопольська міська Рада
вирішила про розроблення
землевпорядної документації щодо
існуючих меж міста Севастополя згідно
вимог діючого законодавства, а не
вирішила про утворення нової, раніше не
існуючої території та її меж.

Такий висновок викладний Вищим
адміністративним судом України в
ухвалі від 14.11.2013.

Помилковість тієї думки, що не
визначення меж міста Севастополя в
порядку статей 173, 174 Земельного кодексу
України надає повноваження
Севастопольській міській державній
адміністрації на розпорядження
земельними ділянками, місце
розташування яких щодо таких меж є
спірним, підтверджено й іншими
судовими рішеннями, що набрали
законної сили, зокрема: постановою
Вищого адміністративного суду України
від 19.12.2012 у справі №К-18734/10, постановою
Вищого адміністративного суду України
від 24.04.2013 у справі №2а-2246/10/2770,
постановою Вищого адміністративного
суду України від 22.01.2014 у справі
№2а-2144/10/2770, постановою Верховного Суду
України від 22.05.2013, постановою Вищого
господарського суду України від 23.09.2013
у справі № 5011-51/6750-20121 /т.8, а.с.101-133/.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Дії Севастопольської міської
державної адміністрації з
розпорядження земельними ділянками по
вул. Ущільна у с. Колхозне
Балаклавського району міста
Севастополя (а саме, надання згоди на
розробку проектів землеустрою з
відведення, затвердження проектів
відведення, передача у власність, та
інші дії, що передбачені статтями 116, 118,
123, 123 Земельного кодексу України), і
прийняття відповідних розпоряджень - є
протиправними. Акти з такого
розпорядження є такими, що прийняті з
невідповідністю повноваженням
(компетенції) і порушують норму статті
19 Конституції України.

З огляду на викладене уточнені позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

При вирішенні спору суд приймає
рішення щодо розподілу судових витрат.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз (частина друга статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Вказаних витрат під час розгляду
справи судом не встановлено, у зв'язку з
чим судові витрати, належні до
розподілу, відсутні.

У судовому засіданні 20.02.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, відповідно до вимог частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанову складено у повному обсязі
25.02.2014).

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації № 870-р
від 12.11.2009 р. «Про затвердження
матеріалів вибору земельної ділянки і
надання згоди на розроблення проекту
землеустрою Обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельного
товариства індивідуальних
забудовників «Зелений мис» на
розроблення проекту землеустрою і
технічної документації для
індивідуального житлового будівництва
у районі села Колгоспне».

3. Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Севастопольської
міської державної адміністрації № 746-р
від 24.03.2010 р. «Про передачу у власність
громадянам - членам Обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельного
товариства індивідуальних
забудовників «Зелений мис» земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки), розташованих за
адресою: с. Колхозне, вул. Ущільна, № 1-27,
№ 1-А- 25-А».

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста
Севастополя протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
О.Ю. Александров