Справа № 712/21814/12
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року
Справа №
876/8758/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Ужгородського міського центру
зайнятості на постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12.04.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Ужгородського
міського центру зайнятості про
зобов'язання здійснити перерахунок
розміру соціальної допомоги по
безробіттю та стягнення грошових
коштів у розмірі 8747 грн.,-

В С Т А
Н О В И В :

06.08.2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Ужгородського міського центру
зайнятості про зобов'язання здійснити
перерахунок розміру соціальної
допомоги по безробіттю та стягнення
грошових коштів у розмірі 8747 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що з
07.02.2012 року по 02.11.2012 року позивачу
виплачувалась мінімальна соціальна
допомога по безробіттю. Вважаючи, що
соціальна допомога по безробіттю йому
виплачується у неналежному розмірі,
позивач звернувся до відповідача із
заявою здійснити перерахунок розміру
соціальної допомоги, однак йому
відмовили, оскільки роботодавцем
позивача не були сплачені страхові
внески до Пенсійного фонду України за
період з вересня 2011 року по січень 2012
року, а довідку про середню заробітну
плату позивач надав відповідачу після
спливу шести місяців з дня призначення
допомоги по безробіттю. Проте вважає,
що вини у вище наведеному немає,
оскільки затримка в наданні довідки
сталася з вини роботодавця, так як
останній її видав лише після сплати
страхових внесків до Пенсійного фонду
України у вересні 2012 року.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12.04.2013 року позов
задоволено частково, а саме зобов'язати
Ужгородський міський центр зайнятості
здійснити перерахунок і виплату
розміру соціальної допомоги по
безробіттю ОСОБА_1, у розмірі
передбаченому ст. 23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 20.03.2000 року №1533-ІІІ, за
врахуванням раніше виплачених сум, з
07.02.2012 року.

З прийнятою постановою суду не
погодився відповідач - Ужгородський
міський центр зайнятості та оскаржило
її в апеляційному порядку.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що довідку
про середню заробітну плату від 21.09.2012
року № 24 надано позивачем після спливу
шести місяців, відповідачем даний
документ не прийнято до увагу, що
відповідає п. 6.5 Порядку надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20.11.2000 року № 307.

Тому апелянт просить скасувати
постанову суду та прийняти нову про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Стаття 6 Конституції України
передбачає, що органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
законів України.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції встановив і цього
не заперечують сторони, що перебував у
трудових відносинах з КП «Боздоський
Парк», та 03.01.2012 року був звільнений з
роботи за згодою сторін.

27.01.2012 року Ужгородським міськрайонним
судом Закарпатської області за заявою
прокурора м. Ужгород було видано
судовий наказ № 712/852/2012 від 27.01.2012 року
про стягнення з КП «Боздоський Парк» на
користь ОСОБА_1 суми заборгованості по
виплаті заробітної плати у розмірі
11322,22 грн.

31.01.20012 року в Ужгородському міському
центрі зайнятості зареєструвався у
пошуках роботи ОСОБА_1 та з 07.02.2012 року
йому було надано статус безробітного,
та призначеного мінімальний розмір
соціальної допомоги по безробіттю,
оскільки страховий стаж останнього
становив менше як шість місяців
протягом останніх 12 місяців, що
передували реєстрації особи як
безробітної.

15.06.2012 року в порядку примусового
виконання судового наказу № 712/852/2012
року, виданого 27.01.2012 року Ужгородським
міськрайонним судом Закарпатської
області, з КП «Боздоський Парк»
стягнуто на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі,
однак, страхові внески до Пенсійного
фонду України перераховані не були.

Страхові внески до УПФ України було
стягнуто з КП «Боздоський Парк» лише у
вересні місяці 2012 року, зокрема, згідно
розпоряджень судового виконавця №
9-32918361 від 03.09.2012 року стягнуто 18 172,79
грн., № 9-32918361 від 10.09.2012 року - 16 881,83 грн.
та № 9-32918361 від 26.09.2012 року - 15 685,30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 22
Закону України" від 20.03.2000 року №1533-ІІІ
право на допомогу по безробіттю
залежно від страхового стажу мають
застраховані особи, визнані в
установленому порядку безробітними,
страховий стаж яких протягом 12 місяців,
що передували реєстрації особи як
безробітної, становить не менше ніж
шість місяців за даними Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Частиною 1 ст.17 Закону України" від
20.03.2000 року №1533-ІІІ встановлено, що
кошти, що надходять на страхування на
випадок безробіття від сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, повинні
забезпечувати виплату застрахованим
особам забезпечення та надання
соціальних послуг.

У відповідності до ч.1 ст. 23 Закону
України" від 20.03.2000 року №1533-ІІІ,
передбачено, що застрахованим особам,
зазначеним у частині першій статті 22
цього Закону, розмір допомоги по
безробіттю визначається у відсотках до
їх середньої заробітної плати
(доходу), визначеної відповідно до
порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням ( 1266-2001-п ),
затвердженого Кабінетом Міністрів
України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 34 Закону України" від
20.03.2000 року №1533-ІІІ вище вказаного
Закону, фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України зобов'язаний виплачувати
забезпечення та надавати соціальні
послуги.

Відповідно до п. 6.2 наказу Міністерства
праці та соціальної політики України №
307 від 20.11.2000 року «Про затвердження
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14.12.2000 року за № 915/5136,
допомога по безробіттю призначається
на підставі особистої заяви
безробітного, довідки про середню
заробітну плату (дохід) за останнім
місцем роботи, трудової книжки,
військового квитка, копії
цивільно-правового договору, за
пред'явленням, у разі наявності,
свідоцтва про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
паспорта або іншого документа, що
посвідчує особу.

21.09.2012 року підприємством надано
позивачу довідку про середню заробітну
плату, яку в цей день подав до
Ужгородського міського центру
зайнятості для здійснення перерахунку
розміру соціальної допомоги по
безробіттю.

12.10.2012 року відповідачем надано ОСОБА_1
відповідь вих. № 1410, якою останньому
відмовлено в перерахунку розміру
соціальної допомоги по безробіттю, у
зв'язку з наданням відповідачу довідки
про середню заробітну плату після
спливу шести місяців, покликаючись на
п. 6.5 Порядку, за яким якщо в день
призначення допомоги по безробіттю
відсутні відомості, що впливають на
розмір допомоги по безробіттю, то вона
призначається у розмірі, установленому
законодавством, до отримання
необхідних відомостей, але не більше
шести місяців з дня призначення цієї
допомоги. Після їх отримання
здійснюється перерахунок допомоги по
безробіттю. Якщо зазначені відомості
отримані пізніше шести місяців з вини
безробітного, то перерахунок допомоги
по безробіттю не здійснюється.

Суд погоджується з висновком суду
першої інстанції, що затримка в наданні
позивачем відповідачу довідки про
середню заробітну плату викликана з
вини роботодавця, у зв'язку з чим вимога
позивача про зобов'язання
Ужгородського міського центру
зайнятості здійснити перерахунок
розміру соціальної допомоги по
безробіттю є законною.

Щодо покликання апелянта на вимоги п. 6.5
Порядку, то необхідно зазначити, що
такий є підзаконним нормативним актом,
який звужує права особи на отримання
соціальної допомоги по безробіттю,
встановленої Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" від 20.03.2000 року №1533-ІІІ.

Також вірним є висновок суду щодо того,
що визначення розміру допомоги по
безробіттю проводиться відповідно до
порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, і до компетенції суду не
входить.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на встановлені обставини
справи колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції
підставно задовольнив позовні вимоги,
оскільки відповідач як суб'єкт владних
повноважень надав суду достатні та
беззаперечні докази в обгрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
вимоги.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Ужгородського
міського центру зайнятості - залишити
без задоволення.

Постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 12.04.2013 року у справі
№712/21814/12 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій сторонам у справі
та може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко