Справа № 9101/104138/2012
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2014 рокусправа № 2а-15294/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А.
Баранник Н.П.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсік Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровськ
апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя на постанову
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 02 листопада 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя про
визнання незаконними дій суб'єкта
владних повноважень щодо перерахунку
та виплатити державної соціальної
допомоги як дитині війни, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
незаконною бездіяльність відповідача
щодо нарахування підвищення до пенсії
у меншому розмірі, ніж це передбачено
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити різницю у період за останні
шість місяців, що передують даті
звернення до суду по дату винесення
рішення по справі

Постановою Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 02 листопада 2011 року
позовні вимоги задоволені частково.
Визнано протиправними дії відповідача
щодо нездійснення перерахунку та
виплати позивачу підвищення до пенсії
згідно ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 26.03.2011 року по 23.07.2011
року в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком з урахуванням проведених
виплат.

Не погодившись з постановою суду,
сторони подали апеляційні скарги.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явились, про день розгляду
справи повідомлені належним чином, що
дає судові підстави для застосування
положень ч.4 ст.196 КАС України та у
зв'язку з чим фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно до ст.41 КАС України не
здійснювалось.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни, що
підтверджується відміткою в
пенсійному посвідченні і має право
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році дія ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
відновлена рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року
та в подальшому не призупинялася, а
застосування відповідачем положень
постанови КМ України № 530 від 28.05.2008
року щодо визначення розміру
підвищення пенсії є безпідставним,
оскільки розмір підвищення пенсії
визначений Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", який
має вищу юридичну силу, ніж постанова
КМ України.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно обраховувати відповідно до
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Щодо вимог позивача забов'язати
відповідача надалі нараховувати та
виплачувати соціальну допомогу згідно
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", виходячи з 30%
мінімальної пенсії за віком,
розрахованої відповідно до норм статті
28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування" до змін в законодавстві
або зміни статусу особи колегія судів
зазначає наступне.

Оскільки правовою підставою для
звернення до адміністративного є
захист порушених прав, свобод чи
інтересів, то право на позов у особи
виникає лише після порушення
відповідачем її права, тобто захисту
підлягає вже порушене право, а не те,
яке може бути порушене у майбутньому і
щодо якого невідомо, буде воно порушено
чи ні.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції було повно встановлені
обставини справи та надана правильна
юридична оцінка, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційних
скарг та скасування постанови суду
відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206
КАС України, суд, -

у х в а л и В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя - залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 02 листопада 2011 року у
справі № 2-а-15294/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Відповідно до ст.254 КАС
України ухвала може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Н.П. Баранник