Справа № 810/4768/13-а
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4768/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Міщук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В.,
Гром Л.М. Коток А.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду у справі за
позовом Київського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до приватного акціонерного
товариства «Фоззі» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

5 вересня 2013 року Київське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі Фонд або позивач)
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду із позовом до
приватного акціонерного товариства
«Фоззі» (далі Товариство або
відповідач), у якому просило стягнути
адміністративно-господарські санкції
в сумі 10 590 грн. 91 коп. та пені за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 290 грн. 44 коп.

Київський окружний адміністративний
суд постановою від 16 вересня 2013 року у
задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі про скасування
постанови Фонд посилається на те, що
відповідач порушив вимоги статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
тому повинен сплатити
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання позивач та відповідач в
судове засідання не з'явились,
фіксування звукозаписувального засобу
при розгляді справи не здійснювалось.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з наступного.

Згідно із частиною 9 статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» №
875-ХІІ від 21 березня 1991 року (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, далі Закон № 875-ХІІ)
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 19
Закону № 875-ХІІ для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону №
875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Отже, стаття 18 Закону № 875-ХІІ не
встановлює правил, за якими
підприємство було б зобов'язане
самостійно здійснювати пошук
інвалідів для їх працевлаштування.

Частиною третьою статті 18 Закону №
875-ХІІ визначено зобов'язання
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною третьою статті 18-1 Закону №
875-ХІІ передбачено, що державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно із частиною 3 статті 19 Закону №
875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць
відповідно до змісту частини 5 статті 19
Закону № 875-ХІІ вважається
працевлаштування підприємством,
установою, організацією, у тому числі
підприємством, організацією
громадських організацій інвалідів,
фізичною особою, яка використовує
найману працю, інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

До виконання підприємствами,
установами, організаціями, фізичними
особами, які використовують найману
працю, нормативу робочих місць,
визначеного згідно з частиною першою
цієї статті, може бути зараховано
забезпечення роботою інвалідів на
підприємствах, в організаціях
громадських організацій інвалідів
шляхом створення господарських
об'єднань підприємствами, установами,
організаціями, фізичними особами, які
використовують найману працю, та
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів з
метою координації виробничої, наукової
та іншої діяльності для вирішення
спільних економічних та соціальних
завдань (частина 6 статті 19 Закону).

Статтею 20 Закону № 875-ХІІ встановлено
обов'язок підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Таким чином, законодавство України
покладає обов'язок працевлаштування
інвалідів на орган державної влади з
питань праці та соціальної політики,
орган місцевого самоврядування та
громадські організації інвалідів за
умови створення робочих місць для
інвалідів та інформування зазначених
органів з метою їх працевлаштування.

Відповідно до загальних положень
Закону України «Про зайнятість
населення» № 803-XІІ від 01.03.1991 року
підприємства, установи й організації,
їх структурні підрозділи та філії
незалежно від форми власності та
господарювання повинні за наявності
вакансій у повному обсязі подавати
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків.

Порядок заповнення форми 3-ПН, вимоги до
претендента на вакансію та додаткові
вимоги визначає Інструкція щодо
заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт
про наявність вакансій", яка
затверджена Наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19.12.2005 № 420 (далі Інструкція щодо
заповнення форми звітності № 3-ПН).

Відповідно до загальних положень
Інструкції щодо заповнення форми
звітності № 3-ПН підприємства, установи
й організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від
форми власності та господарювання
повинні за наявності вакансій у
повному обсязі надавати інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакансій) центрам зайнятості за місцем
їх реєстрації як платника страхових
внесків.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство є працедавцем, який
відповідно до статті 18 Закону № 875-ХІІ
зобов'язаний виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

Позивач зазначає, що оскільки
відповідачем не працевлаштовано 1
особу-інваліда, відповідач повинен був
самостійно сплатити
адміністративно-господарські санкції
у розмірі та пеню.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач починаючи з січня 2012 року по
грудень 2012 року до
Києво-Святошинського районного центру
зайнятості подавав відповідні звіти
форми 3-ПН, які заповнені згідно з
вимогами Інструкції щодо заповнення
форм звітності № 3-ПН.

Зі змісту вказаних звітів вбачається,
що Товариство протягом 2012 року було
створено вакантне місце саме для
інваліда.

Крім того, з наявних матеріалів справи
вбачається, що Товариство зверталось
до Фонду соціального захисту інвалідів
Київського обласного відділення,
Дарницького районного у м. Києві центру
зайнятості, Дніпровського районного у
м. Києві центру зайнятості з питань
працевлаштування інваліда.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідачем були виконані
вимоги статті 18 Закону №875-ХІІ щодо
обов'язку створення робочих місць для
інвалідів.

Крім того, відповідно до Інструкції
щодо заповнення форм звітності № 3-ПН
ця форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці.

Таким чином, за своїм змістом звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування.

Проте, позивачем не надано суду доказів
того, що направлені на підприємство
інваліди відповідачем не були
працевлаштовані, або їм було
відмовлено у працевлаштуванні на
вакантні посади.

Отже, відповідачем були виконані всі
вимоги чинного законодавства щодо
визначення кількості й створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та інформування центру
зайнятості, чим спростовуються доводи
позивача про вину відповідача та
правомірність застосування штрафних
санкцій, передбачених статтею 20 Закону
України № 875-ХІІ.

Таким чином, передбачені законом
обов'язки по забезпеченню
працевлаштування інвалідів
відповідачем виконані шляхом вжиття
всіх залежних від нього заходів по
забезпеченню працевлаштування
інвалідів на його підприємстві
протягом 2012 року.

Однак, позивачем не доведено
правомірності нарахування відповідачу
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до вірного висновку про
необґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, зроблених у відповідності з
вищеназваними нормами матеріального
та процесуального права, у зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

.

Головуючий суддя
Міщук М.С.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.