Справа № 43698/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2010 р.справа № 2а-6938/09/0470

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Дадим Ю.М.
Божко Л.А.

при секретарі судового засідання:
Ліненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
листопада 2009 року у справі № 2а-6938/09/0470
за позовом фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м.Жовті Води
Дніпропетровської області про
скасування рішення,-

в с т а н о в и л а:

Фізична особа -підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив скасувати
рішення відповідача №139 від 26 червня 2008
року про застосування фінансових
санкцій, які застосовано у зв'язку
донарахуванням органом Пенсійного
фонду України своєчасно не обчислених
та не сплачених страхових внесків.
Позивач зазначав, що на підставі Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування»він самостійно
обрав спосіб оподаткування доходів за
єдиним податком, у зв'язку з чим був
звільнений від обов'язку нарахування
та сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, пов'язаних з виплатою
заробітної плати працівникам, які
перебувають з ним в трудових
відносинах. Крім цього, позивач
вказував на те, що відповідачем не
обґрунтовано розраховано і суму
фінансових санкцій, оскільки органом
Пенсійного фонду взято до уваги суму
несвоєчасно сплачених страхових
внесків у розмірі 16 700,71грн., при цьому
відповідачем не враховано, що сума
заборгованості зі сплати страхових
внесків становить 11 843,78грн. З цих
підстав позивач просив його позов
задовольнити.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
листопада 2009 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин справи,
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
судом, по-перше: не взято до уваги того,
що позивач є платником єдиного податку,
а відтак сплачує усі
загальнообов'язкові платежі у
фіксованій платі, у зв'язку з чим
позбавлений обов'язку нараховувати та
сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, по-друге: суд не звернув
уваги на розмір не своєчасно сплачених
страхових внесків, які визначено
відповідачем та розмір заборгованості
зі сплати страхових внесків, з якої
відповідачем розраховані фінансові
санкції.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що повноважними
особами управління Пенсійного фонду
України в м.Жовтих водах
Дніпропетровської області здійснено
позапланову документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 щодо своєчасності і
достовірності нарахування та сплати
страхових внесків та інших платежів на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

За результатами перевірки складено Акт
№106 від 19.06.2008р., в якому зроблено
висновок про порушення позивачем вимог
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування»в результаті чого
своєчасно не нараховані страхові
внески на фонд оплати праці найманих
працівників на загальну суму 16 700,71грн.

З результатами проведеної перевірки та
складеного Акту відповідачем прийнято
рішення №139 від 26.06.2008р. про
застосування фінансових санкцій за
донарахуванням органом Пенсійного
фонду України сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків. Сума фінансових санкцій
визначена у розмірі 14780,3грн. виходячи
із своєчасно не нарахованих страхових
внесків, за період з 01.04.2005р. по 01.01.2008р.,
у сумі 16 700,71грн.

Правомірність та обґрунтованість
рішення про застосування фінансових
санкцій є предметом спору, який
передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та відмовляючи у задоволенні
позову суд першої інстанції виходив з
того, що позивач зобов'язаний
сплачувати страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, у зв'язку з чим
відповідачем правомірно визначено
суму своєчасно не нарахованих
страхових внесків та обґрунтовано
застосовано фінансові санкції до
позивача.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає обґрунтованими з
наступних підстав.

Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (далі -Закон №
1058-IV) регулює відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування (стаття 5). Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці правовідносини лише
у випадках, передбачених зазначеним
Законом, або в частині, що йому не
суперечить. Виключно цим
нормативно-правовим актом
визначаються: принципи та структура
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування;
коло осіб, які йому підлягають; перелік
платників страхових внесків, їх права
та обов'язки; порядок нарахування,
обчислення, сплати цих внесків і
стягнення заборгованості за ними.

Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058-IV
установлено, що загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають особи, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, у філіях,
представництвах, відділеннях, інших
відокремлених підрозділах цих
підприємств, організацій, в об'єднаннях
громадян, у фізичних осіб -суб'єктів
підприємницької діяльності та інших
осіб, включаючи юридичних та фізичних
осіб -суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований чи
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
на умовах трудового договору
(контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 зазначеного
вище Закону страхувальниками
зазначених осіб є їхні роботодавці, які
відповідно до частини 1 статті 15 цього
Закону належать до платників страхових
внесків і зобов'язані на підставі
пункту 6 частини 2 статті 17 цього ж
нормативно-правового акта
нараховувати, обчислювати та
сплачувати в установлені строки й у
повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону № 1058-IV зазначено, що
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
у порядку, встановленому цим Законом;
вони не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, з яких
складається система оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове
законодавство, а іншим законодавством
не можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги
зі сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлено
Законом України від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування", де, як і в Законі
№ 1058-IV, не передбачено такої пільги, як
звільнення від сплати цього збору для
суб'єктів підприємницької діяльності,
котрі перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Таким чином, страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи
оподаткування, на них не поширюється
податкове законодавство, а інше не
передбачає пільги з нарахування та
сплати цих внесків або звільнення від
їх сплати.

Отже, обов'язок сплачувати страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не залежить від
статусу платника податку як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає
помилковими доводи апеляційної скарги
щодо безпідставності нарахування
органом Пенсійного фонду України
фінансових санкцій за несвоєчасно
нараховані страхові внески.

Необґрунтованими колегія суддів
вважає і доводи позивача щодо
необґрунтованості визначеної суми
фінансових санкцій.

Відповідно до ч.2 ст.106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" суми страхових
внесків не сплачені страхувальниками у
визначені строки вважаються недоїмкою
і стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.

Згідно з п.4 ч.9 ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за донарахування
територіальним органом Пенсійного
фонду або страхувальником сум
своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

З Акту перевірки, додатків до нього, та
наданих представником ПФУ у судовому
засіданні розрахунків вбачається, що
фінансові санкції розраховані
виходячи із встановлених порушень, які
полягали: у не нарахуванні позивачем
зобов'язань (страхових внесків), у
період з 01.04.2005р. по 31.12.2007р., за найманих
працівників за ставкою 32,1-33,2% на
загальну суму 16700,71грн.; невірного
застосування позивачем тарифної
ставки 1-2%, що призвело до заниження
утриманих страхових внесків у 2006 році
на суму 53,40грн.

З огляду на встановлені порушення,
відповідачем, на підставі п.4 ч.9 ст.106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", застосовано фінансову
санкцію у розмірі 14780,30грн. За
донарахування органом Пенсійного
фонду своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків у розмірі
5% зазначених сум за кожний повний або
неповний місяць, за який донараховано
ці суми.

Отже, доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість застосованої
фінансової санкції є безпідставними і
спростовуються наданими відповідачем
доказами.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції в достатньому обсязі
з'ясовано обставини справи та ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, у
зв'язку з чим підстав для задоволення
апеляційної скарги не існує.

На підставі викладеного, керуючись
п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 03 листопада
2009 року у справі №2а-6938/09/0470 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку передбаченому ст..212
КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено
09.11.2010р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Ю.М. Дадим

Суддя:
Л.А. Божко