Справа № 2а-2658/10/1770
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Справа № 19194/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В.В., Рибачука А. І.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
в м. Рівне на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2010 року в справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
державної податкової інспекції в м.
Рівне про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2010 року Рівненським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції в м. Рівне про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0 від 03 лютого 2010 року та № /0
від 03 лютого 2010 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що всі валові витрати,
понесені позивачем, підтверджені
відповідними первинними документами
(зокрема, видатковими накладними,
податковими накладними, платіжними
дорученнями, квитанціями до
прибуткового касового ордера,
банківськими виписками).

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному №
/0; № /0 від 03 лютого 2010 року.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
визначальним фактором при формуванні
платником податку суми валових витрат
при придбанні ним матеріальних
цінностей є їх подальше використання у
власній господарській діяльності
платника податку, незалежно від
моменту використання їх у такій
діяльності.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - Державною
податковою інспекцією в м. Рівне,
подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що перевіркою не
встановлено наявність розумних
економічних або інших причин (ділової
мети) систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів. Такі
причини можуть бути наявними лише за
умови, що платник податку має намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності, а не виключно
чи переважно за рахунок формування
податкового кредиту для інших
суб'єктів підприємницької діяльності.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому,
колегія суддів, відповідно до п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України, вважає можливим
проведення розгляду справи за їхньої
відсутності в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Здійснивши перевірку висновків суду
першої інстанції щодо відповідності
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими та вважає за
необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що посадовими особами
Державної податкової інспекції у м.
Рівне було проведено планову
документальну перевірку дотримання
вимог податкового законодавства
суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 за
період з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2009
року.

За наслідками перевірки складено акт
від 25 січня 2010 року №7//17-117, у
висновках якого встановлено порушення
позивачем п.п.7.1 ст.7, п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» із змінами та
доповненнями, п.«б» ст.14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий прибуток громадян» від 26
грудня 1992 року із змінами та
доповненнями, внаслідок чого
донараховано суму податку з доходів
фізичних осіб за 2008 рік 70035,12 грн., за I-III
кв. 2009 року 4111,80 грн., всього 74146,92грн.;
п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від 03
квітня 1997 року із змінами та
доповненнями, внаслідок чого
донараховано податку на додану
вартість на суму 89201,00грн.

На підставі вказаного акта перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 03 лютого 2010
року, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в
загальній сумі 74146,92 грн., у т.ч. 74146,92 грн.
основний платіж, та від 03 лютого 2010 року
№ /0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 133801,50
грн., у т.ч. 89201,00 грн. основний платіж,
44600,50 грн. штрафні (фінансові) санкції.

З акта перевірки від 25 січня 2010 року
№7//17-117 вбачається, що заниження
позивачем оподатковуваного доходу та
внаслідок цього неутримання ним
податку з доходів фізичних осіб за
період з 01 січня 2008 року по 30 вересня 2009
року в загальній сумі 74146,92 грн.,
пов'язане з неправомірним включенням
до валових витрат вартості
відвантаженого покупцям товару (цукру)
в загальній сумі 20900,00 грн., за який
станом на 01 жовтня 2009 року позивач не
розрахувався, висновками податкового
органу про нікчемність правочину,
вчиненого між позивачем та ПП
«Агроімпекс-Ресурс», та похідними від
них висновками про завищення валових
витрат по господарських операціях з
цим контрагентом на загальну суму 446000,00
грн., а також висновками про
непідтвердження первинними
документами витрат, включених до
складу валових витрат, у сумі 27412,00 грн.
Завищення позивачем податкового
кредиту на суму 89201,00 грн. ревізори
пов'язують також з нікчемністю
правочину, вчиненого між позивачем та
ПП «Агроімпекс-Ресурс».

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03 квітня 1997 року
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з приписами пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Під господарською діяльністю,
відповідно до п.1.32 ст.1 Закону слід
розуміти будь-яку діяльність особи, яка
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Встановлено, що згідно зі свідоцтвом
про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 13 серпня 2004 року. На
податковому обліку позивач перебуває з
13 серпня 2004 року, платником податку на
додану вартість згідно зі свідоцтвом
НОМЕР_1 від 12 жовтня 2004 року є з 12 жовтня
2004 року.

Одним з видів діяльності фізичної
особи підприємця є посередництво в
торгівлі товарами широкого
асортименту.

У періоді, що підлягав перевірці,
позивач здійснював господарські
операції з придбання цукру у ТОВ
«Хоростківський цукровий завод» на
суму 6900,00 грн. (8280,00 грн. з ПДВ) та у ТОВ
«Козова цукор» на суму 14000,00грн. (16800,00
грн. з ПДВ), що підтверджується
видатковими та податковими накладними.

Крім того, у 2008 році позивачем
здійснювалися господарські операції з
ПП «Агроімпекс-ресурс» щодо придбання
товарів (запчастин, технічних деталей
тощо) на загальну суму 535200,93 грн., у т.ч.
ПДВ 89201,00 грн., зокрема: серпень 2008 року
на суму 98991,35 грн., у т.ч. ПДВ 16498,56 грн.,
вересень 2008 року 106869,54 грн., у т.ч. ПДВ
17811,59 грн., жовтень 2008 року 228000,04 грн., у
т.ч. ПДВ 38000,01 грн., листопад 2008 року 50874,00
грн., у т.ч. ПДВ 8479,00 грн., грудень 2008 року
50466,00 грн., у т.ч. ПДВ 8411,00 грн. Суми витрат
на підставі вищевказаних податкових
накладних включено позивачем до складу
валових витрат відповідного періоду, а
суми податку на додану вартість до
складу податкового кредиту.

Порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання робіт, виконання
послуг) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, здійснюється за правилами,
встановленими ст.ст.13-14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий прибуток громадян» від 26
грудня 1992 року з урахуванням вимог п.19.2
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22 травня 2003 року.

Так, згідно з ч.2 ст.13 Декрету № 13-92
оподатковуваним доходом вважається
сукупний доход, тобто різниця між
валовим доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Відповідно до ч.3 ст.13 Декрету № 13-92 до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Згідно із п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28 грудня 1994 року валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальних
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону №334/94-ВР
передбачено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 5.7 цієї статті.

Суд апеляційної інстанції звертає
увагу на те, що частину придбаного
товару (цукру) у ТОВ «Хоростківський
цукровий завод» на суму 6900,00 грн. (8280,00
грн. з ПДВ) та у ТОВ «Козова цукор» на
суму 14000,00грн. (16800,00грн. з ПДВ) було
відвантажено для покупців, але за даний
товар позивач станом на 01 жовтня 2009
року не розрахувався.

Зважаючи на те, що згідно з вимогами
Інструкції про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю (в ред.
наказу ДПА України від 16 липня 2003 року
№ 352) виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
валових витрат звітного періоду не
всіх підряд видатків, а тільки тієї їх
частини, яка прямо цьому доходу
відповідає, позивач неправомірно
включив до складу валових витрат
вищевказані суми.

Крім того, не підтверджені під час
проведення перевірки взаєморозрахунки
позивача з ПП «Агроімпекс-ресурс» на
загальну суму 535200,00 грн. (446000,78грн. без
ПДВ), оскільки посадові особи цього
підприємства не могли фактично
здійснювати господарські операції з
урахуванням часу, оперативності
проведення операції, місцезнаходження
майна, віддаленості контрагентів один
від одного. Позивачем не надано жодних
інших документів, крім видаткових та
податкових накладних, на підтвердження
фінансово-господарських операцій з ПП
«Агроімпекс-ресурс», зокрема
товарно-транспортних накладних. Тобто
операції з придбання та реалізації
товарів мали нереальний характер,
товар не перевозився і не зберігався.

Таким чином, відповідно до результатів
перевірки, чистий дохід СПД ОСОБА_1 за
період з 01 січня 2008 року по 31 грудня 2008
року становить 692050,22 грн., що на 466900,78
грн. більше, ніж задекларовано. Тобто,
позивачем порушено ст.13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян».
Відтак, ДПІ у м.Рівне правомірно
донараховано позивачу податок з
доходів фізичних осіб за ставкою 15% -
70035,12 грн.

Крім того, перевіркою правильності
визначення витрат за I-III кв. 2009 року
встановлено розбіжність у сумі 27412,00
грн., яка не підтверджена первинними
документами. Відповідно податковим
органом донараховано податок з доходів
фізичних осіб за ставкою 15% - 4111,80 грн.

Що стосується визначення позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додатку на додану вартість, то таке
донарахування було здійснене у зв'язку
з встановленням нікчемності правочину,
вчиненого позивачем з ПП
«Агроімпекс-ресурс».

Суд вважає, що операції щодо отримання
позивачем від цього підприємства
товарів не підтверджуються у зв'язку з
відсутністю у контрагента трудових
ресурсів, основних засобів, транспорту
та іншого майна, які економічно
необхідні для здійснення відповідної
господарської діяльності.

Цей висновок підтверджується вироком
Рівненського міського суду від 25-26
травня 2010 року у справі №1-386/10.
Позивачем переховувалися кошти без
мети реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкта
оподаткування, несплати податків,
тобто дії позивача призвели до втрат
дохідної частини Державного бюджету
України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції
ґрунтується на неповно, необ'єктивно і
всебічно не з'ясованих обставинах,
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в м. Рівне
задовольнити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2010
року в справі № 2а-2658/10/1770 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
адміністративному позові фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції в м. Рівне про
скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П. Нос

Судді:
В. В.
Клюба

А. І.
Рибачук