Справа № 804/11520/13-а
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 р. Справа № 804/11520/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Парненко
В.С.

при секретарі судового засідання
Драгота С.А.,

за участю:

представник позивача Авер'янова
Є.В.

представник відповідача
Ваховська Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства
«Дніпрометалсервіс» до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень №
, № від 22.04.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2013 року Приватне акціонерне
товариство «Дніпрометалсервіс»
(надалі - позивач) звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, в якому просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення №
, № від 22.04.2013 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтував
тим, що вважає зазначені податкові
повідомлення-рішення противоправними
та такими, що підлягають скасуванню,
оскільки не ґрунтуються на законі та
прийняті податковим органом без
достатніх на те правових підстав.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, просив в задоволенні
позову відмовити.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 11.09.2013 р.
замінено відповідача - Державну
податкову інспекцію у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на її
правонаступника Державну податкову
інспекцію у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області (надалі -
відповідач).

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 11.09.2013 р.
провадження у даній справі було
зупинено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 р.
провадження по даній справі поновлено.

Заслухавши представників сторін,
розглянувши подані документи і
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що податковим
органом проведено планову виїзну
перевірку Приватного акціонерного
товариства «Дніпрометалсервіс» ()» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 по
31.12.2012.

За результатами проведеної перевірки
складено Акт № 1127/221/01881051 від 05.04.2013 р.
(надалі - Акт перевірки), яким
встановлено порушення пп. 14.1.179,
п.п.14.1.181, п.14.1 ст.14, п. 188.1 ст.188, п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України з
урахуванням норм пп. 14.1.36 п.14.1, пп.14.1.231
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України,
ПрАТ «ДМС» занижено податок на додану
вартість всього у сумі 2 158 650 грн., у тому
числі: за липень 2012 року в сумі 148 055 грн.,
за серпень 2012 року в сумі 389 411 грн., за
вересень 2012 року 415 697 грн., за жовтень 2012
року в сумі 416 433 грн., за листопад 2012
року в сумі 488 391 грн., за грудень 2012 року
в сумі 300 663 грн. та завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24 Декларації) за грудень 2012 року в сумі
304 540 грн.

На підставі зазначеного акту
перевірки, відповідачем винесено
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення
№ від 22.04.2013 р. про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 2698312,50 грн.
з них 2158650 грн. за основним платежем і
539662,50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- податкове повідомлення-рішення
№ від 22.04.2013 р. про зменшення
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 304540,00 грн.

Не погодившись із зазначеними
висновками позивач звернувся до
Державної податкової служби у
Дніпропетровській області зі
первинною скаргою від 29.04.2013 року №56 на
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, яка за
результатами розгляду залишена без
задоволення (рішення Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області №652/10/10-25 від
25.06.2013 р.).

Також, позивач звернувся зі повторною
скаргою до Міністерства доходів і
зборів України (лист №89 від 05.07.2013 р.),
яка відповідно до повідомлення про
вручення поштового відправлення
№405 отримана Міністерства
доходів і зборів України 08.07.2013 р.,
проте, як зазначив позивач, відповіді
на час подання позову ним не отримано.

Окрім наведеного, позивач направив
лист №112 від 21.08.2013 р. до Міністерства
доходів і зборів України з проханням
повідомити про надіслання на адресу
підприємства відповідного рішення та
лист №114 від 27.08.2013 р. до відповідача з
проханням повідомити про скасування
або відкликання оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Проте, як зазначає позивач, відповіді
на зазначені запити ним не отримані.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 р.
витребувано у Міністерства доходів і
зборів України оригінал або належним
чином завірену копію рішення про
результати повторної скарги
Приватного акціонерного товариства
«Дніпрометалсервіс» від 05.07.2013 р. №89.

На виконання зазначеної ухвали
Міністерство доходів і зборів України
21.10.2013 р. надало Рішення про результати
розгляду повторної скарги Приватного
акціонерного товариства
«Дніпрометалсервіс» від 29.07.2013 р.
№7744/99-99-10-01-15.

Відповідно до зазначеного рішення
повторну скаргу позивача залишено без
задоволення.

20.11.2013 р. позивачем надано до суду
пояснення, відповідно до якого
останній зазначає, що на теперішній час
ним отримана відповідь Міністерства
доходів і зборів України від 29.07.2013 р.
№7744/99-99-10-01-15. У зазначеній відповіді
Міністерство доходів і зборів України
зазначає, що направило Рішення про
результати розгляду повторної скарги
Приватного акціонерного товариства
«Дніпрометалсервіс» від 29.07.2013 р.
№7744/99-99-10-01-15 на адресу позивача 29.07.2013 р.
поштовим відправленням №750.

Відповідно до електронного сервісу
Укрпошти «Відстеження пересилання
поштових відправлень» поштове
відправлення № 750 було направлене
за індексом 49069 та відповідно повернуто
за зворотною адресою у зв'язку з
закінченням встановленого терміну
зберігання, що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до п. 42.2 Податкового кодексу
України документи вважаються належним
чином врученими якщо вони надіслані за
адресою (місцезнаходженням, податковою
адресою) платника податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або особисто вручені
платнику податків або його законному
чи уповноваженому представникові.
Податковою адресою юридичної особи
(відокремленого підрозділу юридичної
особи) є місцезнаходження такої
юридичної особи, відомості про що
містяться у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Місцезнаходженням позивача відповідно
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців є наступна адреса: 49033,
Дніпропетровська обл., місто
Дніпропетровськ, Бабушкінський район,
вулиця Героїв Сталінграда, будинок 122.

Однак, за даними електронного сервісу
Укрпошти поштове відправлення №
750 надійшло на поштове відділення
за індексом 49069, у той час як індекс
місцезнаходження підприємства є 49033

На думку позивача, вказані обставини
дають підстави вважати, що
Міністерством доходів і зборів України
рішення за повторною скаргою позивача
(на податкові повідомлення-рішення від
22 квітня 2013 року № , № )
взагалі не було направлене на адресу
ПрАТ «Дніпрометалсервіс», що лише
підтверджує факт протиправності
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 56.8, 56.9 ст. 59 Податкового
кодексу України контролюючий орган,
який розглядає скаргу платника
податків, зобов'язаний прийняти
вмотивоване рішення та надіслати його
протягом 20 календарних днів, наступних
за днем отримання скарги, на адресу
платника податків поштою з
повідомленням про вручення або надати
йому під розписку.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою
платника податків не надсилається
платнику податків протягом 20-денного
строку або протягом строку,
продовженого за рішенням керівника
(його заступника або іншої
уповноваженої посадової особи), така
скарга вважається повністю
задоволеною на користь платника
податків з дня, наступного за останнім
днем зазначених строків.

У спростування зазначених обставин
відповідачем ніяких належних доказів
не надано.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, у період, який
перевірявся позивач мав господарські
відносини з придбання олії
соняшникової нерафінованої для
харчової промисловості наливом з ТОВ
«Кросно» () згідно контракту
№126/2-1 від 27.06.2012 р. та ТОВ «Сталь»
() згідно контракту 138/2-1 від
17.09.2012 р.

Придбаний товар був реалізований
позивачем на експорт - HETTERINGTON GROUP LTD.
Vanterpool Plaza, P.O. Box 873 Wickhams Cayl, Road Town, Tortola,
British Virgin Islands відповідно до контракту
№35/193/4 від 11.06.2012 р.

Перевіркою встановлена реалізація
придбаних товарів за ціною нижче ніж
ціна придбання, так як при порівнянні
фактурної вартості реалізованої
продукції по ВМД із сукупною сумою ціни
(з ПДВ), сплаченої при придбані даної
продукції на території України,
фінансовий результат - це збиток у
загальній сумі 2 324 195,54 грн., у тому числі
за червень 2012 - 1 035 208,05 грн.; за вересень
2012 - 405 877,06 грн., за жовтень 2012 - 406 437,8 грн.,
за листопад 2012 - 476 672,63 грн.

Всього загальна сума придбання (з
урахуванням ПДВ) склала 14 266 018,02 грн.,
загальна сума реалізації склала 11 941
822,48 грн.

Таким чином, податковим органом
зроблено висновок, що ПрАТ
«Дніпрометалсервіс» здійснювало
операцію з експорту товару, яка не мала
під собою мети отримання доходу, а була
направлена на подальшу мінімізацію
сплати ПДВ. Відповідач вважає, що намір
одержати дохід лише в обраний
підприємством спосіб - не можна
розглядати як самостійну ділову мету.
За наведених обставин наявність у
товариства належно оформлених
документів, які відповідно до
Податкового кодексу України необхідні
для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема, виданих
податкових накладних, не є підставою
для формування податкового кредиту,
оскільки платником не доведено
об'єктивність та поважність причин
продажу товарів за ціною, нижчою від
ціни придбання. Отже, головною метою
було одержання доходу за рахунок
несплати відповідних сум ПДВ в бюджет
та, як наслідок, незаконно заволодівати
державним майном. Тобто, дані операції
не містять під собою ділової мети в
отриманні прибутку, а спрямовані
виключно на отримання доходу за
рахунок заниження ПДВ до сплати.

Суд не погоджується з такими
висновками відповідача з огляду на
наступне.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від
16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено, що первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1 п.
2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.
статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 р. №
996-ХІV, із змінами та доповненнями,
встановлені вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 р. за
№ 168/704 первинні документи (на паперових
і машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. Відповідно до п.
2.15, 2.16 вищевказаного Положення
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим та
нормативним актам.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 16.07.1999
№ 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.27 п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій формі, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

При цьому відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням п. 138.2, 138.11
цієї статті, п. 140.2-140.5 ст. 140, ст. 142 і 143 та
інших статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податків.

За приписами пп. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг,
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому визнано доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

Згідно пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності та не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

У відповідності до підпункту «а»
пункту 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платника податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Нормами пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України передбачено, що
постачання товарів - це будь-яка
передача права на розпорядження
товарами як власник, у тому числі
продаж, обмін чи дарування такого
товару, а також постачання товарів за
рішенням суду.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

· придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

· придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Під час судового розгляду справи
позивачем надано первинну
документацію підприємства, що
підтверджує укладення та виконання
укладених позивачем правочинів (копії
податкових та видаткових накладних,
копії банківських виписок, копії
контрактів, посвідчення про реєстрацію
зовнішньоекономічних контрактів на
аграрній біржі).

Суд звертає увагу, що у Акті перевірки
не встановлено порушень заповнення
первинних бухгалтерських документів
позивача (податкових та видаткових
накладних, інше), що були досліджені
податковим органом, та порядок їх
обліку в бухгалтерському та в
податковому обліку.

Дослідження первинних документів, що
опосередковують господарські
відносини між позивачем та його
контрагентами свідчить, що вони
оформлювались в рамках виконання умов
вищезазначених договорів, в цілях їх
відображення в бухгалтерському обліку
та показало, що вони складені у
відповідності до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Отже, в Акті перевірки відображено факт
придбання послуг, що підтверджено
належним чином оформленими первинними
документами, здійснення розрахунків
між сторонами, використання придбаних
послуг позивачем у власній
господарській діяльності.

Основним аргументом, викладеним
відповідачем в Акті перевірки, на
підставі якого прийняті оскаржувані
податкові повідомлення-рішення є
твердження про нетиповість експортних
операцій позивача, основним видом
діяльності якого є 68.20.0 - «Надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна». У
зв'язку з чим, на думку відповідача,
можна зробити висновок, що операції з
реалізації на експорт нетипової для
підприємства продукції були для
позивача завідомо збитковими.

Відповідно до наданого до суду статуту
ПрАТ «Дніпрометалсервіс» (у редакції,
що була чинною на дату виникнення
спірних відносин) предметом діяльності
підприємства були торгівельна
діяльність та зовнішньоекономічна
діяльність (пп. 54 та пп. 66 п. 2.2 статуту).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Закону України
«Про зовнішньоекономічну діяльність»
всі суб'єкти зовнішньоекономічної
діяльності мають рівне право
здійснювати будь-які її види, прямо не
заборонені законами України, незалежно
від форм власності та інших ознак;
юридичні особи мають право здійснювати
зовнішньоекономічну діяльність
відповідно до їх статутних документів
з моменту набуття ними статусу
юридичної особи.

Чинне законодавство не оперує поняттям
типового чи нетипового виду діяльності
підприємства. Підприємство має право
здійснювати будь-яку господарську
діяльність, яка не суперечить
законодавству.

Згідно пп. 14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України розумна економічна
причина (ділова мета) - причина, яка може
бути наявна лише за умови, що платник
податків має намір одержати
економічний ефект у результаті
господарської діяльності.

Отже, Податковим кодексом України
встановлено, що тільки у межах
господарської діяльності платника
податку, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг,
платник податку, має право на
віднесення таких сум до податкового
кредиту звітного періоду.

Господарським Кодексом України
визначено наступне:

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарюванні у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовленим та реалізацію продукції,
виконання робіт та надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Податковим кодексом України визначено,
що господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу...».

Виходячи з вищевикладених норм
Господарського кодексу України та
Податкового кодексу України, що
надають визначення господарської
(підприємницької) діяльності, межами
господарської діяльності
встановлюються:

доходи в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах отримані таким
платником податків у зв'язку з продажем
(поставкою) товарів (робіт, послуг);

діяльність, що здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку.

Правовий аналіз норм чинного
законодавства свідчить про те, що
приписи Податкового кодексу України не
ставлять в залежність право платника
податків на формування валових витрат
та податкового кредиту підприємства
від наявності чи відсутності прибутку
по окремим господарським операціям,
оскільки вказане не може свідчити про
відсутність можливості отримання
доходу з усієї господарської
діяльності.

Отже, навіть збитковість господарських
операцій не може бути підставою для
визначення такої діяльності, як
негосподарської, оскільки при
здійсненні господарських операцій
існує звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Дана позиція узгоджується з постановою
Верховного суду України від 28.02.2011 року
у справі № 21-13а11.

Натомість відповідач під час розгляду
справи не довів у чому полягає
нетиповість здійснення господарської
діяльності позивача, яка визначена у
його статутних документах.

Висновок податкового органу щодо
придбання та реалізації олії
соняшникової як нетипову для позивача
діяльність не знайшов свого
підтвердження в ході судового розгляду
справи.

Крім того, суд звертає увагу, що
податковим органом не враховано, що
фінансовим результатом здійснених
позивачем експортних операцій є
прибуток виходячи з наступного.

Як зазначив позивач, цінова політика
ПрАТ «ДМС» відповідає вимогам ст.14
Закону України «Про ціни і
ціноутворення» N 5007-VI від 21.06.2012 р. де
передбачено, що під час проведення
експортних (імпортних) операцій у
розрахунках з іноземними суб'єктами
господарюванні застосовуються
контрактні (зовнішньоторговельні)
ціни, що формуються відповідно до цін і
умов світового ринку.

Зазначена норма не суперечить вимогам
п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України,
який регулює порядок визначення доходу
на рівні не нижче від рівня звичайних
цін у разі проведення операції з
неплатником податку на прибуток.

Неодмінною характерною рисою
господарської діяльності у податкових
правовідносинах є її направленість на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах. (ст.135 та ст.185 Податкового
кодексу України).

Фінансовий результат операції
розраховується як різниця між доходом
від реалізації товарів без врахування
ПДВ і собівартістю реалізованих
товарів також без врахування ПДВ (П(С)БУ
3 «Звіт про фінансові результати»,
затверджене наказом МФУ від 31.03.1999р. №87,
який був чинним на момент здійснення
господарських операцій).

Для цілей податкового обліку об'єкт
оподаткування податком на прибуток
також розраховується без врахування
сум ПДВ у ціні продажу і придбання
товарів шляхом зменшення суми доходів
на собівартість реалізованих товарів
(п. 149.1 ст. 149, 134.1 Податкового кодексу
України).

Розраховуючи фінансовий результат
проведених експортних операцій за
правилами бухгалтерського і
податкового обліку, фактично отримано
прибуток у сумі 53 474,13 грн. (11 941 822,48
грн.(дохід від експорту) - 11 888 348,35
грн.(собівартість).

З проводу зазначеного відповідачем
ніяких пояснень не надано.

Крім того суд звертає увагу, що
твердження відповідача про
збитковість конкретно взятої
господарської операції не
узгоджується з нормами Податкового
кодексу України, норми якого не
передбачають збитковість підприємства
від окремо взятої господарської
операції. Надані докази про те, що
позивачем у вказаному періоді був
отриманий дохід від господарської
діяльності підприємства та суми
податку на прибуток сплачені до
бюджету відповідачем не оспорювалися.

Слід зазначити, що приписи Податкового
кодексу України не ставлять в
залежність право платника податків на
формування валових витрат та
податкового кредиту підприємства від
наявності чи відсутності доходу по
окремих господарських операціях,
оскільки вказане не може свідчити про
відсутність можливості отримання
доходу з усієї господарської
діяльності.

Податковий кодекс України також не
пов'язує право формування валових
витрат та податкового кредиту
платником податків із фінансовим
результатом звітного періоду
підприємства.

Таким чином, збитковість за окремо
взятою господарською операцією не
доведена відповідачем належними і
достатніми доказами та не може бути
підставою для позбавлення позивача
права на формування валових витрат по
податкового кредиту у відповідності до
вищенаведених норм чинного
податкового законодавства.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог Приватного акціонерного
товариства «Дніпрометалсервіс» до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень №
, № від 22.04.2013 року.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства
«Дніпрометалсервіс» до Державної
податкової інспекції у Бабушкінському
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень №
, № від 22.04.2013 року,
-задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
22.02.2013 р.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
22.02.2013 р.

В порядку розподілу судових витрат
стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства «Дніпрометалсервіс»
судовий збір в розмірі 2294,00 грн. (дві
тисячі двісті дев'яносто чотири грн. 00
коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Повний текст постанови складено
23 грудня 2013 року

Суддя (підпис) З оригіналом
згідно Постанова не набрала законної
сили 23.12.13 СуддяВ.С. Парненко В.С.
Парненко