Справа № 28338/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2010 р. справа № 2а-1781/2010

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Мірошниченка
М.В. Руденко М.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 12
жовтня 2010 року у справі № 2а-1781/10 за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя

про зобов'язання вчинити певні дії , -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя, в
якому просив:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату пенсії
позивачу за період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року, за період з 22.05.2008 року по
теперішній час з урахуванням
отриманих сум, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус "дитини
війни", тому користується всіма правами
та пільгами, передбаченими Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни " для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивачки
відповідач керувався положеннями
нормативного акту, що на підставі
Рішення Конституційного Суду України
був визнаний неконституційним, а тому
застосуванню не підлягає.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2010 року
адміністративний позов задоволено
частково, а саме визнано незаконною
бездіяльність відповідача щодо не
призначення, не нарахування та
невиплати позивачу підвищення до
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»за період з 22.03.2010 року по 12.10.2010
року; зобов'язано відповідача
призначити, нарахувати та виплатити
позивачу підвищення до пенсії у
розмірі 30% від мінімальної пенсії,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, визначеного залежно від
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»з урахуванням різниці, яка
була виплачена за період з 22.03.2010 року
по 12.10.2010 року. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просило скасувати постанову суду
першої інстанції та винести рішення
яким позивачу в позові відмовити
повністю.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина,
її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 1932 року та відповідно до абз.
1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
посвідчення (а.с. 11).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність у позивача права на
перерахунок підвищення до їх пенсії як
«дитині війни»з 22 травня 2008 року
оскільки Рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп/08 від 22 травня 2008
року положення п.п.2 п.14 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
яким було внесено зміни до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та встановлено з 01 січня 2008 року
інший порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни», були
визнанні неконституційними та
втратили чинність з дня прийняття
вказаного рішення.

На час розгляду справи Законом України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік»не призупинено дію ст..6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», а відтак відповідач був
зобов'язаний виплачувати позивачу
підвищення до пенсії у розмірах, які
визначено ст..6 названого Закону.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Запоріжжя будь-яких дій з цього приводу
не здійснювало.

Таким чином, з урахуванням ст. 99 КАС
України, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
провести перерахунок та виплатити
позивачу недоотримані суми
щомісячного підвищення до пенсії,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»з 22
березня 2010 року по 12 жовтня 2010 року.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни суд
обґрунтовано до уваги не взяв, оскільки
питання фінансування цих видатків не є
предметом спору, що розглядається.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог і судом першої інстанції не
розглядалось.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зауважити те, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова КМУ від 28.05.2008р.
№530 «Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян», якою
визначено розмір виплат підвищення до
пенсії, оскільки виходячи із загальних
принципів пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

За таких обставин, колегія суддів
вважає що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції щодо наявності права у
позивача на отримання підвищення до
пенсії у вказані судом періоди.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206
КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
залишити без задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 12 жовтня 2010 року у справі
№ 2а-1781/10 -без змін

Ухвала суду набирає законної сили у
відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання чинності.

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
М.В. Мірошниченко

Суддя:
М.А. Руденко