Справа № 681/2506/13-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 681/2506/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Боб'як Б.В.
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Полонському районі Хмельницької
області на постанову Полонського
районного суду Хмельницької області
від 27 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Полонському районі Хмельницької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Полонському районі Хмельницької
області, в якому просив визнати
протиправним розпорядження начальника
управління Пенсійного фонду України у
Полонському районі Хмельницької
області про відмову в здійсненні йому
щомісячного довічного грошового
утримання судді відповідно до ч.3 ст.138
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" в розмірі 88 % судівської
винагороди судді Полонського
районного суду та зобов'язати
відповідача провести йому вказаний
перерахунок з 01.12.2013 року.

Постановою Полонського районного суду
Хмельницької області від 27 грудня 2013
року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати вказану
постанову та ухвалити нове судове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. В якості обґрунтування
апеляційної скарги апелянт зазначає
про неповне з'ясування судом всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи та порушення норм
матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з`явилися. Про дату, час і місце
судового засідання повідомлені
завчасно і належним чином, а відтак
судом апеляційної інстанції у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України розглянуто справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
ОСОБА_2 є суддею у відставці і з 18 січня
2005 року йому призначено щомісячне
довічне грошове утримання, відповідно
до ст.ст. 43,44 Закону України «Про статус
суддів». В грудні 2013 року позивач
звернувся до відповідача з заявою про
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
у зв'язку з підвищенням заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
судді, згідно довідки територіального
управління Державної судової
адміністрації в Хмельницькій області
№505 від 03.12.2013 року.

Проте відповідач відмовив в такому
перерахунку на тій підставі, що
перерахунок раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання передбачений лише для суддів
Конституційного Суду України.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів» встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути
знівельована в зв'язку з тим, що органи
влади України не встановили порядку, за
яким зазначена гарантія повинна бути
дотримана.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
виходячи із наступного.

Статус суддів у відставці визначається
Законом України «Про судоустрій та
статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-4
(далі Закон № 2453-4 ).

За змістом п.8 ч.4 ст. 47, ст. 136-138 Закону №
2453-4 належне матеріальне та соціальне
забезпечення судді, в тому числі і
щомісячне довічне грошове утримання, є
елементами статусу судді та однією з
основоположних гарантій незалежності
судді.

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України
«Про статус суддів» від 15.12.1992 року №
2862-12 (в редакції чинній на час
призначення позивачу щомісячного
довічного грошового утримання) судді,
який вийшов у відставку, при наявності
відповідного віку і стажу роботи
виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Закону № 2453-4 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) судді, який
вийшов у відставку, після досягнення
чоловіками віку 62 роки,
жінками-пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", виплачується пенсія на
умовах, передбачених статтею 37 Закону
України "Про державну службу", або за
його вибором щомісячне довічне грошове
утримання.

Згідно ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-4 щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Ч.4 ст. 138 Закону № 2453-4 передбачено, що у
разі зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного Суду
України відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання. Перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання
здійснюється з усієї суми заробітної
плати діючих суддів Конституційного
Суду України з дня виникнення права на
відповідний перерахунок.

Відтак, розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
і розмір пенсії колишнього державного
службовця залежать від суми грошового
утримання діючого судді (заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
державного службовця), з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, та виходячи з
принципу єдності статусу суддів, у разі
підвищення розміру грошового
утримання діючого судді має
здійснюватись перерахунок раніше
призначеного щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Проте, суд апеляційної інстанції
зазначає, що положення ч.3 ст.138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від 8
липня 2011 року № 3668-VI визнано такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 року № 3-рп/2013.

Ч.3 ст. 138 Закону № 2453 до внесених
Законом № 3668 змін передбачала:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання".

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Аналізуючи зазначені норми, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
розрахунок розміру довічного
грошового утримання позивача слід
здійснювати з заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді,
відповідно до ч.3 ст.138 Закону № 2453-4 в
редакції, яка відновлена в зв'язку з
прйняттям Конституційним Судом
України Рішення від 3 червня 2013 року №
3-рп/2013.

Що стосується доводів апелянта про те,
що Законом України "Про судоустрій і
статус суддів" проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, то вони
колегією суддів не беруться до уваги, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 Закону № 2453-4 суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України.

Як встановлено положеннями ч.4 ст. 17
вказаного Закону, єдність системи
судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Ст. 51 Закону № 2453-4 визначено, що суддею
є громадянин України, який відповідно
до Конституції України та цього Закону
призначений чи обраний суддею, займає
штатну суддівську посаду в одному з
судів України і здійснює правосуддя на
професійній основі. Судді в Україні
мають єдиний статус незалежно від
місця суду в системі судів загальної
юрисдикції чи адміністративної посади,
яку суддя обіймає в суді.

Згідно ч.5 ст.109 Закону № 2453-4 за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
га гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

У відповідності до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяі встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає, що судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме
нарахування та виплати довічного
грошового утримання судді у відставці,
порівняно із суддями Конституційного
Суду України.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у Полонському
районі Хмельницької області, -
залишити без задоволення, а постанову
Полонського районного суду
Хмельницької області від 27 грудня 2013
року, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Біла Л.М.

Гонтарук В. М.