Справа № К/9991/46084/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/46084/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Укромнівської
сільської ради Сімферопольського
району АР Крим на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Укромнівської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим треті
особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про скасування
рішення та визнання дій
неправомірними, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Сімферопольського
районного суду АР Крим від 24 грудня 2010
року відмовлено в позові ОСОБА_4 до
Укромнівської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим про
скасування рішення та визнання дій
неправомірними.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 12 травня 2011 року рішення суду
першої інстанції скасовано, позов
задоволено. Скасовано рішення 8 сесії 23
скликання від 29 лютого 2000 року «Про
вилучення земельних ділянок у
громадян, які не використовуються за
призначенням» у частині, що стосується
ОСОБА_4 та рішення 25 сесії 4 скликання
від 07 лютого 2006 року «Про видачу
державного акту на земельну ділянку»
Укромнівської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим.

Не погоджуючись з судовим рішенням
апеляційної інстанції, Укромнівська
сільська рада Сімферопольського
району АР Крим подала касаційну скаргу
в якій посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
постанову суду першої інстанції
залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
рішенням № 11 виконавчого комітету
Укромнівської сільської ради народних
депутатів від 18.03.1992 року було вирішено
вилучити із землекористування
Сімферопольської овочє-бахчєвої
опитної станції земельну ділянку 0,10 га
під будівництво та обслуговування
жилого будинку, господарських споруд
та гаражу; надати акт на право
довічного користування землею ОСОБА_4,
АДРЕСА_1

Актом про відвід земельної ділянки від
11.04.1992 року позивачу було відведено
вказану земельну ділянку, площею 0,10 га.

Рішенням № 14 виконавчого комітету
Укромнівської сільської ради народних
депутатів від 11.04.1992 року було надано
дозвіл позивачу на зведення нового
жилого будинку на наданої земельної
ділянці за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням № 241 Сімферопольської
районної ради народних депутатів
Кримської АРСР від 28.08.1992 року було
дозволено позивачу будівництво жилого
будинку, розміром 9,8x10,5 та
господарських споруд на спірній
земельній ділянці.

Відповідно до свідоцтва на забудову
садиби у сільських населених пунктах
Української РСР від 1995 року ОСОБА_4
дозволена забудова земельної ділянки,
площею 1 000 кв.м. по АДРЕСА_1 та був
виданий будівельний паспорт.

Згідно з зобов'язаннями забудовника
позивач був зобов'язаний здійснювати
забудову земельної ділянки у суворої
відповідності з Будівельним паспортом.
Забудовник, при наявності необхідних
документів, повинен розпочати
індивідуальне будівництво не пізніш
одного року та закінчити його не пізніш
трьох років з дня отримання
Будівельного паспорту.

Актом від 26.01.1995 року були перенесені
червоні лінії, а також розбивка
земельної ділянки.

Рішенням 8 сесії 23 скликання
Укромнівської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим від
29.02.2000 року за невиконання по цільовому
призначенню земельних ділянок, наданих
для будівництва та обслуговування
жилого будинку та господарських
споруд; їх переобробку; не ведення
будівництва у продовж 5 років;
систематичну несплату земельного
податку земельну ділянку площею 0,10 га.
Було вилучено у позивача.

Рішенням Укромнівської сільської ради,
Сімферопольського району АР Крим від
07.02.2006 року вирішено передати у
приватну власність земельну ділянку,
площею 0.0971 га, яка розташована за
адресою: по АДРЕСА_1 ОСОБА_5

13.12.2007 року ОСОБА_5 продала зазначену
земельну ділянку ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченому
приватним нотаріусом та на підставі
зазначеного державного акту ОСОБА_6
отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0971 га серії ЯЖ № 520845.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач майже 13 років, а саме з 1995 року
по 2008 рік не цікавився земельною
ділянкою, з боку позивача пропущені
строки звернення до суду, встановлені
статтею 99 КАС України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд вказав, зокрема, що
ОСОБА_6 підтверджено що на спірній
ділянці, яку він придбав у ОСОБА_5
дійсно був зведений фундамент, а так
само були завезені плити перекриття.
Крім цього, позивач, на момент
отримання земельної ділянки під
будівництво та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд вже був пенсіонером, відповідно
до посвідчення він є інвалідом 1-ої
групи та має всі пільги передбачені
чинним законодавством України, які
визначені для ветеранів війни та
інвалідів війни. Тому, правові підстави
для вилучення земельної ділянки у
позивача - відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду з огляду
на їх правомірність та обґрунтованість
та вбачає за доцільне зазначити про
таке.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень
Земельного кодексу України від 25
жовтня 2001 року N 2768-III, рішення про
надання в користування земельних
ділянок, а також про вилучення (викуп)
земель, прийняті відповідними
органами, але не виконані на момент
введення у дію цього Кодексу,
підлягають виконанню відповідно до
вимог цього Кодексу.

У зв'язку з тим, що спірні
правовідносини виникли у 2000 році суд
застосовує положення Земельного
кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561
-XII.

Статтею 27 Земельного кодексу України
1990 року передбачені підстави
припинення права користування
земельною ділянкою: 1) добровільної
відмови від земельної ділянки; 2)
закінчення строку, на який було надано
земельну ділянку; 3) припинення
діяльності підприємства, установи,
організації, селянського
(фермерського) господарства; 4)
систематичного невнесення земельного
податку в строки, встановлені
законодавством України, а також
орендної плати в строки, визначені
договором оренди; 5) нераціонального
використання земельної ділянки; 6)
використання земельної ділянки
способами, що призводять до зниження
родючості ґрунтів, їх хімічного і
радіоактивного забруднення,
погіршення екологічної обстановки; 7)
використання землі не за цільовим
призначенням; 8) невикористання
протягом одного року земельної
ділянки, наданої для
сільськогосподарського виробництва, і
протягом двох років для
сільськогосподарських потреб: 9)
вилучення земель у випадках,
передбачених статтями 31 і 32 цього
Кодексу.

Припинення права користування землею у
випадках, передбачених пунктами 1-8
частини першої та частішою третьою
цієї статті, провадиться у межах
населених пунктів відповідною Радою
народних депутатів, за межами
населених пунктів сільською, селищною,
районною, міською, в адміністративному
підпорядкуванні якої є район, Радою
народних депутатів, а у випадку,
передбаченому пунктом 9 частини першої
цієї статті,- за рішенням Ради народних
депутатів, що має право вилучити
земельні ділянки (ч.5 ст.27 Земельного
кодексу України).

Як зазначено апеляційним судом,
підставами, вказаними в оскаржуваному
рішенні, що послужили підставою для
вилучення земельної ділянки, є
несплата позивачем у справі податку за
землю, а так само не ведення
будівництва впродовж 5-ти років.

Оскільки позивач є інвалідом 1-ої групи
та має всі пільги передбачені чинним
законодавством України, які визначені
для ветеранів війни та інвалідів війни,
а факт будівництва в 2008р. на спірній
ділянці повною мірою був підтверджений
ОСОБА_6, колегія суддів підтверджує
висновок апеляційного суду про
відсутність підстав для вилучення
спірної земельної ділянки у ОСОБА_4.

Так, відповідно до Закону України «Про
плату за землю», а також ст. 38
Земельного кодексу України, від сплати
земельного податку звільняються
наступні категорії громадян: інваліди 1
і 2 групи, пенсіонери, а також інші
особи, які користуються пільгами, за
наявності документів, підтверджуючих
їх статус.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Як вірно встановлено апеляційним
судом, сільрада в спірних
правовідносинах не довела, що діяла у
спосіб, передбачений чинним
законодавством.

Поряд з цим, колегія суддів
погоджується з висновком апеляційного
суду про поважність причин пропуску
позивачем строку звернення із
відповідним позовом до суду.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд апеляційної
інстанції дійшов вірного та
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, а тому
підстав для зміни або скасування
зазначеного судового рішення колегія
суддів не вбачає. Доводи касаційної
скарги висновків апеляційного суду не
спростовують.

Згідно із статтею 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Укромнівської
сільської ради Сімферопольського
району АР Крим залишити без
задоволення, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: