Справа № 826/14639/13-а
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

при секретарі
Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Белтім Полімери» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10.10.2013 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Белтім Полімери» до
Київської регіональної митниці
Державної митної служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним, скасування
рішення, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернувся з позовом до
Київської регіональної митниці
Державної митної служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправним, скасування
рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
10.10.2013 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою задовольнити позов в повному
обсязі, посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 22
лютого 2013 року між позивачем ТОВ
«Белтім Полімери» (Покупець за
контрактом) та фірмою LG International Corp.
(Корея, Продавець за контрактом), було
укладено контракт № LG13-0222-ВТ01, за
умовами якого Продавець продає, а
Покупець придбаває на умовах: FОВ
Шанхай, Китай, товар PET Resin СRС СR8816
(І.V.0,80+/-0,02) (поліетилентерефталат у
первинних формах, що має
характеристичну в'язкість 0,80+/-0,02 мл/г,
марка СRС СR8816) кількістю 210,00 тон, ціною
затону 1,538 USD, а всього 332,430,00 USD.

З метою розмитнення ввезеного товару,
позивачем, було подано до митного
органу митну декларацію за формою МД-2
№ 100260000/2013/109432 від 13.08.2013 року, разом із
доданими до неї документами, повний
перелік яких зазначений в гр. 44 митної
декларації.

Митна вартість товарів була заявлена
позивачем за основним методом, тобто за
ціною контракту (ст. 58 Митного кодексу
України).

Проте, за результатами розгляду
поданих позивачем до митного
оформлення документів, на підставі
спрацювання критерію ризику АС АУР
(автоматизована система аналізу та
управління ризиками), Київською
регіональною митницею Державної
митної служби України було виявлено, що
митна вартість поданого до митного
оформлення товару є заниженою з
порівнянням до подібних товарів.

В результаті такого контролю митним
органом було встановлено, що документи,
надані позивачем на підтвердження
заявленої митної вартості товару, не
містять всіх даних відповідно до
обраного декларантом методу
визначення митної вартості.

Зважаючи на таке, відповідно до частини
3 статті 53 МКУ, посадовою особою митного
органу було запропоновано декларанту
надати додаткові документи на
підтвердження заявленої митної
вартості товару, про що декларант був
повідомлений, та процедура
консультацій проведена.

Так, Київська регіональна митниця, для
підтвердження заявленої позивачем
митної вартості товару за МД-2 №
100260000/2013/109432 від 13.08.2013 року,
запропонувала ТОВ «Белтім
Полімери» надати такі додаткові
документи:

- виписку з бухгалтерської
документації;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями;

- інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Однак, як підтверджується наявними
матеріалами справи, та не було жодними
допустимими доказами по справі
спростовано позивачем, за наслідками
отриманого запиту митного органу про
необхідність надання додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товару за
МД-2 № 100260000/2013/109432 від 13.08.2013 року,
позивачем не було надано Київській
регіональній митниці таких
запитуваних документів, а, відповідно,
не було достатніми допустимими
доказами підтверджено правомірність
заявленої митної вартості товару за
основним методом (ціною контракту).

З огляду на викладене вище, Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів, з
метою недопущення недоплати
відповідних митних платежів та податку
на додану вартість до Державного
бюджету, враховуючи не надання
позивачем додаткових документів на
підтвердження заявленої митної
вартості товару та наявності
інформації з бази даних цінової
інформації ЄАІС ДМСУ щодо розмитнення
за останні 90 днів, що передували
митному оформленню задекларованого
позивачем товару, за аналогічними
кодами згідно з УКТЗЕД, за ціною, що є
вищою ціни товару, визначеної
позивачем в митній декларації, - було
прийнято оскаржуване рішення про
коригування митної вартості товарів
від 13.08.2013 р. № 100260000/2013/200519/2.

Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України
(далі - МКУ), митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

П. 2 ст. 52 МКУ, передбачено, що декларант
зобов'язаний подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Так, зазначеному обов'язку декларанта
кореспондує право митного органу,
визначене в п. 5 ст. 54 МКУ, упевнюватися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості.

Пунктом 2 (а) статті VII ГАТТ, визначено,
що оцінка ввезеного товару для митних
цілей повинна ґрунтуватися на дійсній
вартості ввезеного товару, який
обкладається митом, або на вартості
аналогічного товару.

Відповідно до пункту 2 (b) статті VII ГАТТ,
під «дійсною вартістю» повинна
розумітися ціна, за якою такий або
аналогічний товар продається або
пропонується для продажу при
нормальній ході торгівлі в умовах
вільної конкуренції. Якщо дійсна
вартість не може бути визначена
відповідно до пункту (b), оцінка для
митних цілей повинна ґрунтуватися на
найближчому еквіваленті, який може
бути встановлений.

Відповідно до ст. 54 МКУ, контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості. При цьому,
митний орган має право упевнитися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до пункту 3 Розділу 3 Порядку
роботи посадових осіб митного органу
при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженого наказом Держмитслужби
від 24.06.2009 р. № 602, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України від 21.07.2009
р. за № 669/16685 (зі змінами та
доповненнями), під час здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів та прийнятті
Рішень використовується
спеціалізовані програмно-інформаційні
комплекси Єдиної автоматизованої
системи Державної митної служби
України.

Так, при проведенні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів відповідно до
методичних рекомендацій щодо роботи
посадових осіб митних органів з
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
при здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затверджених наказом
Держмитслужби України від 13.07.2012 р. № 362,
Київською регіональною митницею
Державної митної служби України, було
здійснено, окрім інших, у тому числі
таки заходи:

- вивчення характеристик товарів, які
впливають на рівень їх митної вартості;

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено;

- перевірку наявності ознак підробки
документів та наявності розбіжностей у
документах, які підтверджують митну
вартість товарів.

В результаті такого контролю
відповідачем було встановлено, що
документи, які підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості, не містять
всіх даних відповідно до обраного
методу визначення митної вартості, та
такі документи не є достатніми для
підтвердження обраного методу
визначення митної вартості товару.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу
України, визначено перелік основних
документів, які подаються декларантом
для підтвердження митної вартості
товарів, а саме:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Проте, за результатами розгляду
поданих позивачем до митного
оформлення документів, на підставі
спрацювання критерію ризику АС АУР
(автоматизована система аналізу та
управління ризиками), Київською
регіональною митницею Державної
митної служби України, було виявлено,
що митна вартість поданого до митного
оформлення товару є заниженою з
порівнянням до подібних товарів.

В результаті такого контролю
встановлено, що документи, не містять
всіх даних відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості та містять розбіжності.

З метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в декларанта та
в митному органі з декларантом було
проведено консультації.

Згідно статті 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Під час консультацій, позивачу
(декларанту), відповідно до вимог
третьої частини ст. 53 МКУ, було
запропоновано протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) додаткові
документи на підтвердження заявленої
митної вартості товару, що передбачені
ст. 53 МКУ, а саме:

- виписку з бухгалтерської
документації;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями;

- інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Так, декларанта позивача було під
підпис ознайомлено з необхідністю
подання зазначених додаткових
документів, проте як декларантом
позивача було повідомлено митний орган
про те, що додаткові документи на даний
час надати неможливо, про що вчинено
відповідний запис, який засвідчено
особистим підписом.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, що зазначених додаткових
документів на запит митного органу не
було надано позивачем і після
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення про коригування митної
вартості товару та випущення позивачем
товару у вільний обіг за наслідками
сплати митної вартості товару,
визначеної митним органом.

Отже, зважаючи на зазначене, а саме, не
надання позивачем на запит митного
органу додаткових документів на
підтвердження заявленої митної
вартості товару, згідно митної
декларації № 100260000/2013/109432 від 13.08.2013
року, рішенням про коригування митної
вартості товарів від 13.08.2013 р. №
100260000/2013/200519/2 Київська регіональна
митниця Державної митної служби
України відкоригувала митну вартість
заявленого позивачем до розмитнення
товару за резервним методом, за
наслідками чого позивач додатково
сплатив ПДВ у розмірі 85 363,16 грн., та
ввізне мито у розмірі 4 225,90 грн.

Таким чином, при проведенні контролю за
правильністю визначення митної
вартості товару, митним органом було
здійснено:

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товару з наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари;

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товару з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено;

- перевірки наявності розбіжностей у
документах, які підтверджують складову
митної вартості товару.

Згідно із пунктом 1 глави 1 Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів (далі -
Правила), затверджених наказом Мінфіну
від 24.05.2012 р. № 598, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р.
за № 883/21195, рішення про коригування
митної вартості товарів (далі - Рішення)
- це закріплення результатів
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів як
до, так і після їх випуску відповідно до
вимог статей 54 і 55 Митного кодексу
України.

Так, статтею 57 МКУ, передбачені такі
методи визначення митної вартості
товарів:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо
ідентичних товарів застосовується в
разі ввезення товарів у відповідний
період з однаковими ознаками, а саме:
фізичні характеристики; якість та
репутація на ринку; країна походження;
виробник.

Метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів застосовується в
разі ввезення товарів у відповідний
період, враховуючи такі ознаки: якість,
наявність торгової марки, їх репутація
на ринку.

Відповідно до ст. 60 МКУ, під подібними
(аналогічними) розуміються товари, які
хоч і не однакові за всіма ознаками, але
мають схожі характеристики і
складаються зі схожих компонентів,
завдяки чому виконують однакові
функції порівняно з товарами, що
оцінюються, та вважаються комерційно
взаємозамінними.

Так, як підтверджується наявними
матеріалами справи, методи визначення
митної вартості за ціною договору щодо
ідентичних товарів, за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів не
використовувались, у зв'язку з
відсутністю інформації щодо митної
вартості ідентичних та подібних
(аналогічних) товарів, які продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Для використання методу
визначення митної вартості на
основі віднімання вартості у митного
органу була відсутня інформація щодо
ціни одиниці товару, за якою оцінювані
ідентичні чи подібні товари продаються
найбільшою партією на території
України одночасно або у час,
максимально наближений до часу
ввезення, або на найбільш ранню дату
після ввезення товарів, які оцінюються,
але до сплину 90-денного строку.

Метод визначення митної вартості на
основі додавання вартості не був
використаний у зв'язку з тим, що
позивачем не були надані документи на
основі яких можливо застосувати даний
метод: вартості матеріалів та витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів, обсягу прибутку та
загальних витрат, витрат на
завантаження, розвантаження та обробку
оцінюваних товарів, витрат на
страхування цих товарів та інших
витрат, пов'язаних із ввезенням цих
товарів в Україну.

Таким чином, митницею був застосований
резервний метод визначення митної
вартості. Митна вартість, визначена
згідно з положеннями цієї статті,
повинна ґрунтуватися на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

Згідно із статтею 64 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Метод 1 (основний) за ціною договору не
був застосований, оскільки позивач
документально не підтвердив заявлену
митну вартість, в зв'язку з чим виникли
застереження стосовно ціни оцінюваних
товарів, а саме:

- неможливість декларанта достовірно
підтвердити задекларовану ним митну
вартість як дійсну вартість товару (п.п.
2 п. 5 ст. 54 МКУ);

- заниження позивачем митної вартості
товарів, у порівнянні з товарами, митне
оформлення яких вже здійснено та
інформація по яким міститься у ціновій
базі даних ЄАІС;

- не надання позивачем на запит митного
органу додаткових документів на
підтвердження визначеної митної
вартості товару за митною декларацією
№ 100260000/2013/109432 від
13.08.2013 року.

Таким чином, суд першої інстанції
приходить до висновку, що прийняте
митним органом оскаржуване рішення про
коригування митної вартості товару
повністю відповідає вимогам статті 55
МКУ, щодо коригування митної вартості
та послідовності застосування методів,
про що зроблена відмітка у Рішенні про
визначення митної вартості.

Враховуючи викладене вище, колегія
судів погоджується з висновком суду
першої інстанції, про правомірність та
обґрунтованість прийняття Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості товарів від 13.08.2013 р. №
100260000/2013/200519/2, оскільки, зважаючи на
неподання позивачем (декларантом)
належних документів (додаткових
документів, витребовуваних митним
органом), на підтвердження митної
вартості товарів, що відповідно
призвело до навмисного заниження
митної вартості задекларованого
товару, та крім того, згідно бази даних
цінової інформації ЄАІС ДМСУ за
останні 90 днів, що передували митному
оформленню задекларованого позивачем
товару, було з'ясовано, що за
аналогічними кодами згідно з УКТЗЕД
було здійснено митне оформлення товару
за ціною, що є вищою ціни товару,
визначеної позивачем в митній
декларації, а отже така ціна навмисно
була занижена позивачем, що призвело до
недоплати відповідних митних платежів
(податку на додану вартість) до
Державного бюджету.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Белтім
Полімери» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10.10.2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

Повний текст ухвали виготовлений 28.02.2014
року.

ючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.