Справа № 757/4326/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Батрин О.В.
Суддя-доповідач: Глущенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Правління Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м. Львова
про визнання протиправною
бездіяльності, зобов'язання призначити
та виплатити пенсію, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Печерського районного суду м. Києва від
19 квітня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом, в
якому просила визнати протиправною
бездіяльність Правління Пенсійного
фонду України щодо передачі
уповноваженому територіальному органу
її заяви про прийняття рішення про
призначення та виплату пенсії за віком
за межами України, зобов'язати
Правління Пенсійного фонду України та
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова прийняти у
неї необхідні документи для
призначення пенсії за віком,
призначити таку пенсію з 03.12.2012 року.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19 квітня 2013 року позовні
вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог до
Правління Пенсійного фонду України,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що останнім надана позивачу відповідь
у відповідності до положень чинного
законодавства. Водночас, вимоги
позивача, заявлені до Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова, є безпідставними,
позаяк за призначенням пенсії перший
до другого належним чином не звертався.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з грудня 1965 року по 1991 рік
працювала на підприємствах в Україні. У
1992 році позивач виїхала з України до
Держави Ізраїль на постійне місце
проживання.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач зверталася до Пенсійного фонду
України із заявою про призначення та
виплату їй пенсії у зв'язку з
прийняттям Конституційним судом
України рішення № 25-рп/2009 від 07.10.2009
року, яким визнано недійсними
положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого
речення ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Однак, листом Департаменту пенсійного
забезпечення Пенсійного фонду України
від 13.12.2012 року №27734/М-4 позивачу було
повідомлено, що вказане рішення
Конституційного суду України
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року.

Не погоджуючись із діями Пенсійного
фонду України, позивач звернулася у
суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги, колегія суддів зважає на
наступне.

Відповідно до статті 92 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
громадянам, які виїхали на постійне
проживання за кордон, пенсії не
призначаються.

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності.

Колегія суддів зауважує, що стаття 92
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» не визнана
Конституційним Судом України
неконституційною, тому є чинною та
підлягає застосуванню у даних
правовідносинах.

Як було встановлено судом, позивач з 1992
року постійно мешкає в Державі Ізраїль,
відтак на неї поширюються приписи
вищезазначеної правової норми.

Колегія суддів критично ставиться до
покликання апелянта на те, що
Конституційний Суд України у рішенні
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 визнав
неконституційним положення пункту 2
частини першої статті 49 про те, що
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, та
положення другого речення статті 51 (під
час перебування за кордоном пенсія
виплачується у разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України) Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09
липня 2003 року № 1058-1У, позаяк у
згаданому рішенні визнається право
громадянина України на одержання вже
призначеної пенсії. Натомість,
предметом спірних правовідносин є
призначення пенсії вперше, а не
поновлення пенсійних виплат раніше
призначеної пенсії.

Колегія суддів враховує, що позивач
зверталася із заявою про призначення
пенсії до Пенсійного фонду України. З
огляду на що, апеляційний суд
відзначає, що пунктом 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.10.2007 року № 1261 (далі - Положення),
передбачено, що Пенсійний фонд України
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Віце-прем'єр-міністра
України - Міністра соціальної політики
України.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення,
Пенсійний фонд України у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра.

Згідно з п. 17 вищенаведеного Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Відповідно до зазначеного вище
Положення, Пенсійний фонд України, як
центральний орган виконавчої влади,
відповідно до покладених на нього
завдань, організовує, координує та
контролює роботу його органів щодо
призначення (перерахунку) та виплати
пенсій. Спеціальних підрозділів, які
безпосередньо призначають та
виплачують пенсію, в Пенсійному фонді
України, не створено.

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» заява
про призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затверджено постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 27.12.2005
року за № 1566/11846.

Зі змісту вказаного Порядку слідує, що
призначення пенсії за віком
здійснюється після звернення особи,
яка досягла пенсійного віку після
розгляду територіальним органом
Пенсійного фонду України заяви цієї
особи разом із доданими до неї
документами, переліченими пунктом 7
Порядку.

Відповідно до пункту 37 цього Порядку
орган, що призначає пенсію, розглядає
питання про призначення пенсії,
відстрочку часу її призначення,
перерахунок та відновлення виплати
раніше призначеної пенсії, а також про
переведення з одного виду пенсії на
інший при зверненні особи з
відповідною заявою (додаток 4).

За приписами пункту 39 названого
Порядку не пізніше 10 днів після
надходження заяви з необхідними для
призначення, перерахунку, переведення
з одного виду пенсії на інший та
поновлення раніше призначеної пенсії
документами орган, що призначає пенсію,
розглядає подані документи та приймає
рішення щодо призначення, перерахунок,
переведення з одного виду пенсії на
інший та поновлення раніше призначеної
пенсії без урахування періоду, за який
відсутня інформація про сплату
страхових внесків до Пенсійного фонду
України.

З огляду на приведені норми, колегія
суддів доходить висновку, що питання
призначення пенсії відноситься до
компетенції територіальних органів
Пенсійного фонду України і не підлягає
вирішенню Правлінням Пенсійного фонду
України. При цьому, територіальний
орган ПФУ вирішує питання щодо
призначення пенсії за наслідками
розгляду відповідної заяви та доданих
до неї документів.

Зважаючи на викладене, а також
враховуючи, що позивач зверталася із
заявою про призначення пенсії до
Пенсійного фонду України, який не
вправі призначити пенсію, вимоги щодо
визнання бездіяльності цього суб'єкта
владних повноважень та зобов'язання
його прийняти відповідні документи,
призначити та виплачувати пенсію за
віком задоволенню не підлягають.

Також, не можуть бути задоволенні
вимоги позивача щодо зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова вчинити
відповідні дії по призначенню позивачу
пенсії та її виплати, адже до цього
органу позивач із заявою, що відповідає
вимогам Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005 року № 22-1,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 27.12.2005 року за № 1566/11846, не
зверталася.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо того, що позовні
вимоги в цілому не підлягають
задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 19 квітня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М