Справа № 872/17796/13
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2014 рокусправа № 811/3053/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів:
Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового
засідання: Новошицької О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2013 року у справі №811/3053/13-а за
позовом фізичної особи - підприємства
ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 02.09.2013 року: №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб у розмірі 9949,46
грн., у т.ч. за основним платежем - 7970,17
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1979,29 грн.; №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у розмірі 11720,84 грн., в т.ч. за основним
платежем - 9376,66 грн. та 2344,18 грн. - штрафні
(фінансові) санкції. В обґрунтування
заявлених вимог позивач, зокрема,
посилався на безпідставні висновки
перевіряючих осіб щодо нікчемності
укладених правочинів з ПП
«Кіровоград-Арсенал-Плюс» та вказував
на реальність господарських операцій,
за наслідками яких визначено податкові
зобов'язання.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Постанова суду мотивована тим, що
висновки податкового органу щодо
нікчемності укладеної позивачем угоди
не узгоджуються з вимогами чинного
законодавства, яким визначено ознаки
нікчемного правочину та носять
характер припущень. Встановлені
обставини справи свідчать про
реальність господарських операцій, які
не визнаються податковою службою,
зокрема, позивачем надано належним
чином оформлені первинні документи,
які свідчать про факт здійснення
господарських операцій, наслідком яких
є поставка на адресу позивача товару та
використання цього товару позивачем у
власній господарській діяльності.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Кіровоградська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області подала
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просила скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову у задоволенні
позову. Апеляційна скарга фактично
обґрунтована висновками перевіряючих
осіб, які зроблено в Акті перевірки та
які на думку ДПІ, свідчать про
нікчемність укладених правочинів між
позивачем та ПП
«Кіровоград-Арсенал-Плюс».

Перевіривши, в межах доводів
апеляційної скарги, законність та
обґрунтованість судового рішення,
оцінивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає

задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалам справи, що посадовими
особами Кіровоградської ОДПІ
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за 2012 рік, за
результатами якої складено акт
№102/17-01/НОМЕР_1 від 16.08.2013р.

В Акті перевірки зроблено
висновок про порушення ФОП ОСОБА_1
вимог:

ч.1,5 ст.203, ч.ч.1,2 215, ч.1 ст.216, ч.2 ст.228 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання наслідків;

п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України,
в результаті чого позивачу
донараховано податок з доходів
фізичних осіб за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р. в сумі 7970,17 грн.;

п.п.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.6 ст.201
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачу донараховано
податок на додану вартість в сумі 9376,66
грн., в тому числі січень 2012р. - 3432,80
грн., лютий 2012р. - 2762,67 грн., червень 2012р. -
1427,58 грн., вересень 2012р. - 1753,61грн.

Такі висновки податкової служби,
з огляду на акт перевірки, ґрунтуються
на наступному.

Проведеною перевіркою
встановлені взаємовідносини між ФОП
ОСОБА_1 та ПП «Кіровоград-Арсенал-Плюс»
а саме: між позивачем та ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" укладено
договори купівлі-продажу №30 від
01.05.2011р., №6 від 03.01.2012р. згідно яких ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" (Продавець)
зобов'язується продати фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (Покупцю)
запасні частини для автомобіля
„Камаз", а Покупець - зобов'язується
прийняти даний товар та здійснити
оплату.

Вказані договори ДПІ вважає
нікчемними, такими що не створюють
юридичних наслідків, крім тих, які
пов'язані з їх недійсністю.

Висновки про нікчемність
укладених правочинів, ДПІ зроблено з
огляду на наступне. Як зазначено в акті
перевірки (стор.4 Акту), до відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів фізичних осіб від
відділу адміністрування ПДВ надійшла
доповідна записка від 28.05.2013р. №407/15-20 та
акт від 27.05.2013 року №437/1520/35451281 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" з питань
щодо правомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість з ТОВ «Логістичний
Центр «Укравтовантаж», ТОВ «Арагон
торг», ТОВ «Браво СРЛ», ТОВ «Приємна
пропозиція», ТОВ «АКОПТ», ТОВ «Арагон
торг» за період січень, лютий, березень,
травень, червень, серпень, вересень 2012
року». В акті перевірки зазначено про
неможливість фактичного здійснення ПП
«Кіровоград-арсенал-плюс»
господарських операцій через
відсутність матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для здійснення
операцій з купівлі-продажу;
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
складських приміщень, транспортних
засобів; порушення ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, п.1
ст.216, ст..228 ЦК України, в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" з
постачальниками та покупцями;
відсутність об'єктів, які підпадають
під визначення п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198,
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

З цих підстав, ДПІ вказує на те, що
усі операції купівлі-продажу ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс", у тому числі
і з ФОП ОСОБА_1, не спричиняють
реального настання правових наслідків,
а отже мають ознаки нікчемності та є
нікчемними по ланцюгу до
«вигодонабувача».

Будь-яких інших обставин, з якими б ДПІ
пов'язувала порушення ФОП ОСОБА_1 вимог
податкового законодавства, Акт
перевірки №102/17-01/НОМЕР_1 від 16.08.2013р. не
містить.

На підставі акта перевірки ДПІ
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 02.09.2013року:

№, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 9949,46
грн., у т.ч. за основним платежем - 7970,17
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1979,29 грн.;

№, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі
11720,84 грн., в т.ч. за основним платежем -
9376,66 грн. та 2344,18 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Правомірність та обґрунтованість
вказаних податкових
повідомлень-рішень є предметом спору,
який передано вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскаржене рішення відповідача
прийнято не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України, з огляду на необґрунтованість
висновків, які викладені в акті
перевірки, що став підставою для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

Статтею 177 Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами
та доповненнями (далі ПКУ) визначено, що
об'єктом оподаткування є чистий
оподаткований дохід, тобто різниця між
загальним оподаткованим доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

До переліку витрат фізичної
особи-підприємця, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ ПКУ.

Статтею 138 Податкового кодексу України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті, та інших
витрат.

В свою чергу витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Нормами п.138.6. ст.138 Податкового кодексу
України встановлено, що собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

Також п. 138.2 ст.138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г) в
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу витрат та сплачених сум ПДВ, у
вартості товарів (робіт, послуг), до
складу податкового кредиту. До таких
підстав віднесено: наявність
господарської операції, наслідком якої
є поставка товару (робіт, послуг),
понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника
(пов'язаність цих витрат з одержанням
доходу), документальне підтвердження
цих витрат, сплата (нарахування)
податку на додану вартість у вартості
товарів (робіт, послуг), факт сплати
податку на додану вартість має
підтверджуватися відповідними
податковими накладними.

Як вбачається з акту перевірки, який
став підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень,
податковою службою фактично не
досліджувались господарські операції
між позивачем та ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс", за
наслідками яких позивачем визначалися
податкові зобов'язання. Висновки про
заниження податкових зобов'язань
зроблені не з огляду на вищенаведені
норми права, а з огляду на обставини,
які викладені в Акті перевірки ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" по
взаємовідносинам з його контрагентами
- ТОВ «Логістичний Центр
«Укравтовантаж», ТОВ «Арагон торг», ТОВ
«Браво СРЛ», ТОВ «Приємна пропозиція»,
ТОВ «АКОПТ», ТОВ «Арагон торг».

При цьому, ДПІ не зазначає, яке
відношення має позивач до вказаних
суб'єктів підприємницької діяльності,
з огляду на те, що позивач з ними не мав
жодних взаємовідносин. Враховуючи
вищенаведені норми матеріального
права, оцінюватися при дослідженні
факту здійснення господарської
діяльності повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку.

Таким чином, встановлені обставини
справи свідчать про те, що зробивши
висновок про заниження податкових
зобов'язань ФОП ОСОБА_1 по
взаємовідносинам з ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс", ДПІ
фактично спірні господарські операції
перевірено не було, ані шляхом
проведення перевірки покупця, ані
шляхом перевірки постачальника.

Отже, акт перевірки ДПІ, на якому
ґрунтуються і доводи апеляційної
скарги, не свідчать про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства, що могло б бути
підставою для збільшення грошових
зобов'язань.

В той же час, встановлені обставини
справи, які не спростовуються
відповідачем, свідчать про те, що між
позивачем та ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" укладено
договори купівлі-продажу №30 від
01.05.2011р., №6 від 03.01.2012р. згідно яких ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" (Продавець)
зобов'язується продати фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 (Покупцю)
запасні частини для автомобіля
„Камаз", а Покупець - зобов'язується
прийняти даний товар та здійснити
оплату (а.с.50, 191).

Фактичне виконання сторонами умов
договору підтверджується
рахунками-фактурами (а.с.52-61),
видатковими накладними (а.с.76-86),
податковими накладними (а.с.62-75). Оплату
за поставлений товар здійснено у
безготівковій формі, що
підтверджується відповідними
платіжними дорученнями (а.с.99-105).

З наданих позивачем первинних
документів, копії яких долучено до
матеріалів справи, можливо встановити
зміст та обсяг господарських операцій,
в них зазначено одиниці виміру та
вартість виконаних товару. Тобто,
вказані документи, у розумінні Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підтверджують факт здійснення між
сторонами господарських операцій.

При цьому, суд першої інстанції,
вказуючи на реальність господарських
операцій, обґрунтовано прийняв до
уваги те, що основним видом діяльності
позивача є діяльність автомобільного
вантажного автотранспорту, на що у
фізичної особи-підприємця наявна
ліцензія серії НОМЕР_2 (а.с.143).

Придбаний у ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" товар
використаний позивачем у власній
господарській діяльності, а саме
надані позивачем докази свідчать про
те, що запчастини встановлювалися на
транспортний засіб, який належить
позивачу (а.с106) , акти списання ТМЦ
(а.с.144-158). Даний транспортний засіб
використовувався позивачем для
перевезення вантажів, що
підтверджується договорами про
надання послуг по перевезенню
вантажів, актами здачі-прийняття робіт,
товарно-транспортними накладними
(а.с.107-142).

Таким чином, встановивши обставини
справи, які свідчать про факт придбання
товарів, оплату вартості товару, у т.ч.
ПДВ у їх вартості, використання
придбаного товару у власній
господарській діяльності, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про безпідставність доводів
ДПІ щодо завищення позивачем витрат
податкового кредиту по
взаємовідносинам з ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс".

Погоджується колегія суддів і з
висновками суду першої інстанції щодо
безпідставності доводів ДПІ про
нікчемність укладених правочинів.

Так, зробивши висновки про нікчемність
укладеного правочину податковий орган
не врахував наступного.

Статтею 228 Цивільного кодексу
України визначено об'єктивну сторону
нікчемного правочину, тобто визначено
ознаки, за наявності яких укладений
правочин можливо кваліфікувати як
нікчемний. Податковим органом, в акті
перевірки не наведено, визначених
нормою права, ознак, які б свідчили про
нікчемність укладених позивачем
правочинів. Відсутність у
постачальника позивача основних
засобів, складських приміщень,
трудових ресурсів, що на думку ДПІ,
унеможливлює здійснення господарської
діяльності, та можливі інші порушення,
якими ними допускались, не є тими
ознаками, які характеризують правочин
нікчемним.

Крім цього, для кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК України та
застосування відповідних наслідків,
необхідною та обов'язковою умовою є
наявність умислу у формі вини, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого рішення, не
доведено того, що сторонами укладено
угоди не з метою реального настання
правових наслідків, а з метою порушення
публічного порядку.

Як вбачається з Акту перевірки,
обґрунтовуючи нікчемність правочинів,
податковий орган посилався на ч.1 ст.203
ЦК України, відповідно до якої зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Натомість, у якій частині зміст
правочинів, які укладено позивачем у
перевіряємому періоді, суперечить
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
податковий орган не зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ПП
„Кіровоград-Арсенал-Плюс" укладено
договори купівлі-продажу. При
укладенні договорів його сторонами
було досягнуто усіх істотних умов,
договори укладені у письмовій формі, як
того вимагає цивільне законодавство, і
спрямовані на встановлення
правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК
України.

Отже, зміст зазначених правочинів не
суперечить Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені обставини, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що спірні податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем не на підставі та не у
спосіб, що передбачені Податковим
кодексом України.

Вказані висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються. В апеляційній скарзі
ДПІ посилається лише на висновки, які
наведено в акті перевірки, натомість,
вказаним підставам для визначення
спірних податкових зобов'язань, судом
першої інстанції, як зазначено вище,
надано належну правову оцінку.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
судом першої інстанції в достатньому
обсязі з'ясовано обставини справи та
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, у зв'язку з чим підстав для
його скасування, в межах доводів
апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст.198, ст..ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
залишити без задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 10 жовтня 2013
року у справі №811/3053/13-а - без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з часу
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку, передбаченому
ст..212 КАС України.

(Ухвалу виготовлено у повному обсязі
12.02.2014 р.)

Головуючий:
Я.В. Семененко

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
І.Ю. Добродняк