Справа № 815/6189/13-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6189/13-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Юхтенко Л.Р.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Вовка О.Є.,
представника відповідача Білого К.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мажор» на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 12 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мажор» до
Першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції про
визнання протиправними та скасування
постанов про накладення штрафів та
постанови про закінчення виконавчого
провадження,-

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мажор» (далі - ТОВ
«Мажор», позивач) звернулось до суду з
адміністративним позовом до Першого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції (далі - відповідач)
про визнання протиправними та
скасування постанов про накладення
штрафів та постанови про закінчення
виконавчого провадження.

В обґрунтування вимог зазначено, що
постановами старшого державного
виконавця першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
Білого К.І. від 27 серпня 2013 року та від 02
вересня 2013 року на Товариство з
обмеженою відповідальністю "Мажор"
накладені штрафи за невиконання наказу
№5017/3230/2012 від 15.05.2013 року, виданого
Господарським судом Одеської області,
яким зобов'язано позивача усунути
перешкоди у користуванні орендованої
за договором оренди берегозахисної
споруди №60-ор від 23 серпня 2006 року
ділянки пляжу «Аркадія», що примикає до
підпірної стіни та траверса №1А (II),
довжина якої визначається від кореня
траверса №1А (II) в бік траверса №1А (II) і
становить 138 м., середня орієнтована
ширина якої становить 47 метрів від
підпірної стіни до урізу води, шляхом
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мажор" звільнити цю
ділянку, та постановою від 16.09.2013 року
було закінчено виконавче провадження
на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 75 Закону
України «Про виконавче провадження».
Позивач вважає, що зазначені постанови
прийняті відповідачем з порушенням
закону, без врахування фактичних
обставин, тому підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року у задоволенні
адміністративного позову ТОВ «Мажор»
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановленим у
справі судовим рішенням Товариство з
обмеженою відповідальністю «Мажор»
подало апеляційну скаргу, у якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
неповне з'ясування фактичних обставин
справи просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, пояснення
представника позивача Вовка О.Є.,
представника відповідача Білого К.І.,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла таких
висновків.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

Відповідно до рішення господарського
суду Одеської області від 30.01.2013 року по
справі № 5017/3230/2012, яке залишено без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.04.2013 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 09 липня 2013 року, ТОВ «Мажор»
зобов'язано усунути Товариству з
обмеженою відповідальністю «Трініта»
перешкоди у користуванні орендованої
за договором оренди берегозахисної
споруди №60-ор від 23 серпня 2006 року
ділянки пляжу «Аркадія», що примикає до
підпірної стіни та траверса №1А (II),
довжина якої визначається від кореня
траверса №1А (II) в бік траверса №1А (II) і
становить 138 м, середня орієнтована
ширина якої становить 47 метрів від
підпірної стіни до урізу води, шляхом
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мажор" звільнити цю
ділянку.

16.08.2013 року до першого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
надійшла заява від ТОВ «Трініта» про
відкриття виконавчого провадження з
виконання судового наказу №5017/3230/2012
від 15.05.2013 року, виданого Господарським
судом Одеської області про усунення
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мажор» перешкоди у
користуванні орендованої за договором
оренди берегозахисної споруди №60-ор
від 23 серпня 2006 року ділянки пляжу
«Аркадія», що примикає до підпірної
стіни та траверса №1А (II), довжина якої
визначається від кореня траверса №1А
(II) в бік траверса №1А (II) і становить 138
м, середня орієнтована ширина якої
становить 47 метрів від підпірної стіни
до урізу води, шляхом зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мажор" звільнити цю
ділянку.

Постановою старшого державного
виконавця Білого К.І. від 19.08.2013 року
було відкрито виконавче провадження ВП
№37556749 та запропоновано боржнику у
семиденний строк з моменту винесення
постанови добровільно виконати вимоги
виконавчого документу, про що
повідомити державного виконавця.

27 серпня 2013 року старшим державним
виконавцем складено акт від 27.08.2013 року,
в якому встановлено, що вимоги
виконавчого документу №5017/3230/2012 від
15.05.2013 року у добровільному порядку, не
виконані.

Цього ж дня державним виконавцем
прийнято постанову про накладення на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мажор" штрафу за
невиконання вимог наказу №5017/3230/2012 від
15.05.2013 року, виданого Господарським
судом Одеської області, у розмірі 1020
грн.

Також, суд ом встановлено, що 29.08.2013 року
на адресу першого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції надійшла
заява від ТОВ «Мажор» про закінчення
виконавчого провадження з виконання
наказу Господарського суду Одеської
області, у зв'язку з добровільним його
виконанням. Одночасно, в той же день,
надійшла заява від ТОВ «Трініта», в
якій повідомлялося, що вимоги судового
наказу до теперішнього часу не
виконані, а саме: на ділянці
знаходиться майно ТОВ «Мажор» - навіси,
огорожа та інше рухоме майно, та
просить розпочати примусове виконання
судового рішення.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що 02.09.2013 року старшим
державним виконавцем складено акт, в
якому встановлено, що вимоги
виконавчого документу №5017/3230/2012 від
15.05.2013 року, станом на момент перевірки,
не виконано, що підтверджується
фотофіксацією, яка міститься в
матеріалах виконавчого провадження.
Також, цього ж дня старшим державним
виконавцем Білим К.І. прийнято
постанову про накладення на Товариство
з обмеженою відповідальністю "Мажор"
штрафу у подвійному розмірі за
невиконання вимог наказу №5017/3230/2012 від
15.05.2013 року, виданого Господарським
судом Одеської області у розмірі 2040
грн. та постановою від 16.09.2013 року
виконавче провадження з примусового
виконання наказу №5017/3230/2012 від 15.05.2013
року, виданого Господарським судом
Одеської області було закінчено, на
підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», у зв'язку
з неможливістю виконати рішення суду
без участі боржника, та направлені
матеріали до Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області для
розгляду питання про притягнення до
кримінальної відповідальності за
невиконання вимог наказу суду.

В апеляційній скарзі ТОВ «Мажор»
вказується, що суд першої інстанції
неправильно дослідив докази та
обставини справи, оскільки позивачем
наказ №5017/3230/2012 від 15.05.2013 року виконано
в добровільному порядку, будь-яке майно
на спірній ділянці пляжу відсутнє та
знаходиться поза її межами. Також
апелянт вказує на те, що відповідно до
рішення господарського суду ділянка
повинна бути звільнена від будь-якого
майна позивача, у визначених рішенням
суду межах, до урізу води.

Крім того, апелянт звертає увагу суду
на те, що навіси, огорожа та інше рухоме
майно, яке ТОВ «Мажор» не прибрано на
думку відповідача, входить до складу
рятувальної станції «Аркадія» та не
входить до ділянки, яка була передана
йому в оренду за договором
берегозахисної споруди №89-ор від 21.12.2009
року, що підтверджено мотивувальною
частиною судових рішень по
господарській справі № 5017/3230/2012,
зокрема: в постанові Одеського
апеляційного господарського суду від
30.04.2013 року зазначається, що матеріали
справи не містять жодних доказів того,
що будь-який об'єкт нерухомості із тих,
що входять до складу рятувальної
станції «Аркадія», розташованої на
штучному піщаному пляжі «Аркадія» (а.с.
75).

Також, апелянт посилається на те, що
перша постанова відповідача від 27
серпня 2013 року про накладення штрафу
винесена до спливу 7-денного строку,
встановленого для добровільного
виконання рішення.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку
встановленим обставинам справи та
висновкам суду, вважає, що апеляційна
скарга ТОВ «Мажор» не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження», примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів. До
виконавчих документів, що підлягають
примусовому виконанню відносяться
виконавчі листи, що видаються судами, і
накази господарських судів, у тому
числі, на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Статтею 75 цього Закону встановлені
загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, а саме: 1. Після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. 2. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення. Якщо рішення не
виконано і виконання може бути
проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконання відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону. 3.
У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано відхилив
твердження позивача про фактичне
виконання рішення господарського суду,
з наступних підстав.

Відповідно до рішення господарського
суду Одеської області від 30.01.2013 року по
справі № 5017/3230/2012, яке залишено без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.04.2013 року та
постановою Вищого господарського суду
України від 09 липня 2013 року, ТОВ «Мажор»
зобов'язано усунути Товариству з
обмеженою відповідальністю «Трініта»
перешкоди у користуванні орендованої
за договором оренди берегозахисної
споруди №60-ор від 23 серпня 2006 року
ділянки пляжу «Аркадія», що примикає до
підпірної стіни та траверса №1А (II),
довжина якої визначається від кореня
траверса №1А (II) в бік траверса №1А (II) і
становить 138 м, середня орієнтована
ширину якої становить 47 метрів від
підпірної стіни до урізу води, шляхом
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мажор" звільнити цю
ділянку.

З цього можна дійти висновку, що
ділянка повинна бути звільнена від
підпірної стіни та траверса №1А (II), у
визначених рішенням суду межах, до
урізу води.

Однак, як пояснив представник
відповідача, та не заперечувалось
представником позивача, до підпірної
стіни примикають навіси, огорожа та
інше рухоме майно, яке ТОВ «Мажор» не
прибрано.

Посилання апеляційної скарги на те, що
вказане майно входить до складу
рятувальної станції «Аркадія» та не
входить до ділянки, яка була передана
йому в оренду за договором
берегозахисної споруди №89-ор від 21.12.2009
року, що підтверджено мотивувальною
частиною судових рішень по
господарській справі № 5017/3230/2012, та те,
що слід звільнити ділянку пляжу, а не
майно, розташоване на земельній
ділянці, колегія суддів сприймає
критично, оскільки, у разі
незрозумілості порядку виконання
судового рішення, відповідно до
приписів ст. 89 ГПК України, сторона
виконавчого провадження має право на
подачу заяви про роз'яснення судового
рішення, або за приписами ст. 121 ГПК
України заяви про зміну способу та
порядку виконання судового рішення. Як
вірно враховано судом першої
інстанції, позивачем не надано доказів
того, що він звертався до
господарського суду Одеської області з
такими заявами.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про невиконання рішення
господарського суду позивачем в
повному обсязі є правильним.

Разом цим, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що постанова
відповідача від 27 серпня 2013 року про
накладення штрафу винесена без
порушення чинного законодавства, а
тому не підлягає скасуванню, виходячи з
наступного.

Твердження апеляційної скарги про те,
що відповідач не дотримався
семиденного строку на добровільне
виконання виконавчого документу (виніс
постанову на один день раніше), що є
підставою для скасування постанови про
накладення штрафу від 27.08.2013 року, є
помилковим, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що державним
виконавцем постанова про відкриття
виконавчого провадження була винесена
19 серпня 2013 року. Таким чином строк на
добровільне виконання з урахуванням
вихідного дня 26 серпня 2013 року (Дня
незалежності) сплинув 26 серпня 2013 року.
27 серпня 2013 року державним виконавцем
був здійснений вихід на місце та
встановлено, що рішення суду не
виконано, в зв'язку з чим була винесена
оскаржувана постанова. Водночас
колегія суддів звертає увагу на те, що
позивач не виконав вимоги виконавчого
документу ні в перший , ні в другий ні в
третій строки, надані для виконання
рішення суду. Зазначена обставина
підтверджує правомірність накладення
штрафів за невиконання в добровільному
порядку рішення суду.

З огляду на це, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що при
прийнятті оскаржуваних постанов
державний виконавець діяв в порядку,
спосіб та межах повноважень, наданих
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідач,
який є суб'єктом владних повноважень,
свою позицію апеляційному суду довів
та обґрунтував. В свою чергу позивач,
всупереч наведеним приписам, не довів
апеляційному суду протиправність
прийнятих відповідачем рішень.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мажор»
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мажор» -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
рішення апеляційного суду в повному
обсязі.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя:
О.С.Золотніков

Суддя:
Ю.В.Осіпов