Справа № 2а-1312/170/12
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Справа №
9104/176914/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді
Большакової О.О.,

суддів
Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова на постанову Личаківського
районного суду м.Львова від 01 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 05.09.2008 року звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова про поновлення пропущеного
строку для звернення до суду та
зобов'язання відповідача нарахувати і
виплатити недоплачену як дитині війни
щомісячну державну соціальну допомогу
за період з 01.01.2006 року до 30.09.2008 року.

Постановою Личаківського районного
суду м.Львова від 01 жовтня 2012 року
позовні вимоги задоволено частково,
визнано бездіяльність протиправною,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Личаківському районі м.
Львова здійснити нарахування та
виплату за період з 5 вересня 2007 року по
31 грудня 2007 року та за період з 22 травня
2008 року по 30 вересня 2008 року підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком ОСОБА_1 згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» враховуючи абзац 1 частини
1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», з врахуванням виплачених
сум, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що судом неповністю з'ясовано
обставини справи та порушено норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ст. 7
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» передбачено, що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
здійснює свої повноваження по
ефективному використанню коштів
Пенсійного фонду України, реалізація
нормативних приписів і пенсійних
програм здійснюється шляхом
фінансування пенсійних виплат за
рахунок чітко визначених прибутковою
частиною бюджету Пенсійного фонду
України джерел і відповідно до
конкретних напрямів витратної частини
бюджету Пенсійного Фонду України.

Крім того апелянт вказує, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано положення ч.1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки ч. 3 ст.28 даного Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений на рівні
прожиткового мінімуму, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно із Законом
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування».
Апелянт зазначає, що законодавством не
прийнято жодного нормативного акту на
виконання вказаних вимог Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», не визначено на законодавчому
рівні за рахунок яких коштів і джерел, в
якому порядку, яким чином обчислювати
вказаний розмір. Тому просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову, якою у
позові відмовити повністю.

Тому просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Представник апелянта у судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
та просив задоволити її з підстав,
вказаних у ній.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною війни, а відтак
має право на встановлене ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії.

Що стосується вимог позивача за 2006 рік,
то суд вірно виходив з того, що вони
задоволенню не підлягають, оскільки
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» було встановлено
обмеження щодо подібної допомоги, яке
на предмет конституційності не
розглядалось та неконституційним
визнано не було.

Згідно ст. 6 згаданого Закону, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої у 2007 році визначається
прожитковим мінімумом для осіб, які
втратили працездатність, що
урегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Статтею 62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
встановлено, що прожитковий мінімум
осіб, які втратили працездатність,
встановлюється на рівні: з 1 січня - 380
гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1
жовтня - 411 гривень. Разом з тим, дія норм
п. 12 ст. 71 і ст. 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
які передбачали вищевказані виплати,
була призупинена.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачів за 2007 рік, суд першої
інстанції правомірно виходив з того, що
остання має право на підвищення до
пенсії на 30% мінімальної пенсії за
віком відповідно до вимог ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», оскільки рішенням
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року визнано такими, що не відповідають
Конституції України і є
неконституційними положення п.12 ст.71 та
ст. 111 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», якими
зупинено дію ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни». Тобто
рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 має
перспективну дію та преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковим до
виконання на території України, є
остаточним і не може бути оскаржене.

Разом з тим, судом першої інстанції
враховано посилання представника
відповідача на пропущення позивачем
строку звернення до адміністративного
суду, який передбачений ч.2 ст.99 КАС
України (в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин),
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Зважаючи на те, що підвищення до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком не нараховувалось відповідачем з
09.07.2007 року, то в даному випадку судом
першої інстанції застосовано річний
строк звернення до суду відповідно до
ст. 99 КАС України, оскільки
законодавством інших строків з цього
приводу не встановлено (в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин).

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити на
користь позивача невиплачене
підвищення до пенсії за період з 05.09.2007
року по 31.12.2007 року.

Що стосується вимог позивачів за 2008
рік, то суд першої інстанції вірно
виходив з того, що рішення
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року №10-рп/2008, у відповідності до якого
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік», що
обмежувало дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» визнано
неконституційним, відтак починаючи
лише з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивачу
здійснює Пенсійний фонд України в
особі управління Пенсійного фонду
України в Личаківському районі м.
Львова, обов'язок щодо нарахування і
виплати спірної допомоги правильно
покладено на відповідача у справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також звертає увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбаченого Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії, не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, ст. 205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,
-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова
залишити без задоволення.

Постанову Личаківського районного
суду м.Львова від 01 жовтня 2012 року у
адміністративній справі № 2а-1312/170/12,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Касаційна скарга на
судове рішення подається відповідно до
статті 212 КАС України протягом двадцяти
днів з дня виготовлення повного тексту
судового рішення безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст ухвали виготовлено 18
лютого 2014 року.