Справа № 818/8762/13-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 р.Справа № 818/8762/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 25.12.2013р. по справі №
818/8762/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі,
в якому просив суд з урахуванням
уточнених 25.12.2013 року в судовому
засіданні в усній формі позовних вимог:

- скасувати вимогу Управління
пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області №Ф-222 від 31.07.2013 року,

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області утриматися від
вчинення дій за вимогою про сплату
недоїмки № Ф-222 від 31 липня 2013 р.

25 грудня 2013 року постановою Сумського
окружного адміністративного суду
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі про зобов'язання
вчинити дії - задоволений частково.

Скасовано вимогу Управління
пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області №Ф-222 від 31.07.2013 року.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
вищезазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов залишити без
розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що позивачем
пропущено строк на звернення до суду з
зазначеним позовом.

Крім того, вказує, що, оскільки позивач
не є пенсіонером за віком або
інвалідом, не може бути звільненим від
сплати єдиного внеску.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач зареєстрований як фізична
особа підприємець, що підтверджується
копією свідоцтва про державну
реєстрацію (а.с.4), є платником єдиного
податку, що підтверджується свідоцтвом
серії НОМЕР_2 (а.с.5).

Відповідно до пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1, виданого Управлінням
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з
24.05.2004 р. (а.с. 9).

31.07.2013 року відповідачем сформовано
вимогу про сплату боргу №Ф 222 про
необхідність сплати ОСОБА_1 єдиного
внеску в розмірі 5843,49 грн. (а.с.6).

Не погоджуючись з таким діями
відповідача, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування вимоги Управління
пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області №Ф-222 від 31.07.2013 року, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимога про сплату боргу №Ф 222 про
необхідність сплати ОСОБА_1 єдиного
внеску в розмірі 5843,49 грн. прийнята з
порушенням вимог Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступних підстав.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

В зазначеній редакції ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» діє з 06 серпня
2011 року.

Відповідно до пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1 від 20 жовтня 2004 року
позивачу призначено пенсію за віком.
(а.с.9).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що, оскільки відповідачем не надано
доказів того, що ОСОБА_1, укладено з
Пенсійним фондом України договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, позивач, як
пенсіонер за віком, не є платником
єдиного внеску.

Стаття 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає пенсіонера як
особу, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що відносно
позивача не може бути застосовано
положення ч. 4 ст. 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", оскільки
позивач не досяг 60-річного віку, тому,
що зазначена норма не пов'язує
звільнення від сплати єдиного внеску
із досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску всіх пенсіонерів за віком.
Також, в зазначеній нормі законодавцем
не виключені особи, які є пенсіонерами
та отримують пенсію за віком на
пільгових умовах.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років. Право на пенсію за віком мають
чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років. На
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком , незалежно від місця
останньої роботи працівники, зайняті
повний робочий день на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, - за списком № 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, і за результатами атестації
робочих місць: чоловіки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах. При наявності
стажу на підземних роботах менше 10
років у чоловіків за кожний повний рік
цих робіт пенсійний вік, передбачений
статтею 12 цього Закону, знижується на 1
рік.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що позивач
звільнений від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 отримує
пенсію за віком, а ч. 4 ст. 4 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" не
містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах
на підставі ст. 13 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", суд приходить до
висновку, що позивач не повинен
сплачувати за себе єдиний внесок.

Дана позиція суду також узгоджується
із позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеною в ухвалах від
13.03.2013 року по справі №К/800/13212/13, від
16.10.2012 року по справі №К/9991/45542/12, від
09.10.2012 року.

Крім того, є безпідставними посилання
представника відповідача щодо
пропуску позивачем строку звернення
до суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржувану вимогу про сплату
недоїмки від 31.07.2013 року № 222 на суму
5843,49 грн. позивачем отримано поштою
08.08.2013 року.

27.08.2013 року позивачем оскаржено
зазначену вимоги до Управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області.

03.09.2013 року рішенням Управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області №6118/02-28 заяву позивача про
узгодження вимоги залишено без
розгляду (а. с. 27).

Позивач не погодившись із зазначеним
рішенням, оскаржив його до Пенсійного
фонду України.

Рішенням Пенсійного фонду України від
28.10.2013 року скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без
задоволення, а рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області №6118/02-28 без змін (а.с. 8).

25.11.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом про скасування вимоги (а.с.3)

Відповідно до ч. 4 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якої, якщо законом
передбачена можливість досудового
порядку вирішення спору і позивач
скористався цим порядком, то для
звернення до адміністративного суду
встановлюється місячний строк, який
обчислюється з дня, коли позивач
дізнався про рішення суб'єкта владних
повноважень за результатами розгляду
його скарги на рішення, дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позивач
скористався процедурою
адміністративного оскарження та в
строк передбачений ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернувся до суду з позовом.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції що позовні вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі про скасування
вимоги Управління пенсійного фонду
України в Білопільському районі
Сумської області №Ф-222 від 31.07.2013 року є
законними, обґрунтованими, та такими,
що підлягають задоволенню .

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті судового
рішення у справі суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі Сумської
області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013р. по
справі № 818/8762/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій
С.П.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Перцова Т.С.