Справа № 2а-4999/10/1770
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.
Справа № 17370/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва
М.В.,

суддів Шавеля Р.М.,
Савицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
18.11.2010 р. у справі №2а-4999/10/1770 за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в особі
Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті у Рівненській області,

встановив:

В жовтні 2010 року позивач
звернувся до суду з позовом до Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в особі Територіального
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті у Рівненській області про
визнання нечинними постанов № 0829 від
21.09.2010 року, № 0830 від 21.09.2010 року, № 0831
від 21.09.2010 року.

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
18.11.2010 року позов задоволено частково:
визнано нечинною постанову
Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті у Рівненській області №0829
від 21.09.2010 року; в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено; стягнуто на
користь позивача судовий збір.

В апеляційній апелянт просить
постанову суду скасувати та
задовольнити позов. Апеляційна скарга
мотивована порушенням відповідачем
порядку здійснення перевірок, зокрема,
щодо частоти їх проведення; недоліками
в оформленні завдання на перевірку (не
вказано найменування суб'єкта
господарювання, який підлягає
перевірці), а також строків проведення
рейдової перевірки. Відтак, вважає, що
постанова в частині відмови в
задоволенні позову прийнята з
порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами на підставі ч.1 ст.197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції встановив та
матеріалами справи підтверджується
наступне.

25.08.2010 року, 27.08.2010 року, 02.09.2010 року
працівниками Головавтотрансінспекції
в м. Києві проведено перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на предмет
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
про що було складено акти № 1710 та № 1709
від 25.08.2010 року, №1711 від 27.08.2010 року, № 1712
від 02.09.2010 року.

На підставі даних актів перевірки
начальником територіального
управління Головавтотрансінспекції в
Рівненській області прийнято
постанови № 0829 від 21.09.2010 року, № 0830 від
21.09.2010 року за невиконання приписів
органу державного контролю № 048765 та №
031908 відповідно та постанову № 0831 від
21.09.2010 року за надання послуг з
перевезення пасажирів без оформлення
документів, передбачених статтею 39
Закону України «Про автомобільний
транспорт». Вказаними вище постановами
до позивача застосовано фінансові
санкції.

Відмовляючи частково в
задоволенні позову, зокрема, щодо
визнання неправомірною постанови
Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті у Рівненській області №0830
від 21.09.2010 року, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач визнав факт
невиконання ним вимог п. 3 Положення про
обов'язкове особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті, а
відтак і невиконання вимог припису
органу державного контролю №031908. Тому,
застосування до позивача штрафних
санкцій в цій частині порушення
здійснювалося відповідачем підставно,
та в межах наданих йому повноважень.

Колегія судді вважає такий
висновок суду першої інстанції вірним
з огляду на наступне.

Так, за результатами проведеної
перевірки 06.07.2009 року було виявлене
порушення вимог п. 3 Положення про
обов'язкове особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті, а
саме: здійснення позивачем
нерегулярних пасажирських перевезень
по маршруту Київ-Рівне за відсутності у
пасажирів страхових полісів на
окремому бланку. Як наслідок,
відповідачем винесено припис органу
державного контролю №031908. Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 було
запропоновано вжити заходів до
усунення виявлених порушень у строк до
28.12.2009 року. Однак, проведеною
посадовими особами Територіального
управління Головавтотрансінспекції в
м. Києві перевіркою, за результатами
якої складено акт №1712 від 02.09.2010 року,
було встановлено, що позивач не усунув
вказані порушення.

Частиною 1 статті 12 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
встановлено, що страхування на
автомобільному транспорті
здійснюється відповідно до
законодавства.

Згідно із пунктом 6 частини 1
статті 7 Закону України «Про
страхування» в Україні здійснюється,
зокрема, такий вид обов'язкового
страхування як особисте страхування
від нещасних випадків на транспорті.

Порядок здійснення обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті (далі -
обов'язкове особисте страхування)
пасажирів залізничного, морського,
внутрішнього водного, автомобільного і
електротранспорту, крім внутрішнього
міського, під час поїздки або
перебування на вокзалі, в порту, на
станції, пристані визначається
Положенням про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 14.08.1996
року №959 (надалі - Положення №959).

За змістом абз.2 п.3 Положення №959
кожному застрахованому перевізник, що
виступає агентом страховика, видає
страховий поліс. Він може видаватися на
окремому бланку або міститися на
зворотному боці квитка.

Позивач в суді першої інстанції
визнав невиконання вимог п.3 Положення
про обов'язкове особисте страхування
від нещасних випадків на транспорті, а
відтак, і невиконання вимог припису
органу державного контролю №031908.
Пояснив це тим, що пасажирам не
видаються квитки на проїзд, а
відповідно до законодавства оплату
здійснює замовник, якому видається
відповідний платіжний документ.

Суд першої інстанції також
підставно не взяв до уваги наданий
позивачем договір доручення, укладений
з ЗАТ «Страхова компанія «Провідна»
№24-3956/000/01 від 13.08.2010 року, оскільки
такий не є належним доказом виконання
позивачем вимог законодавства про
страхування пасажирів від нещасних
випадків на транспорті. Доказів
протилежного суду не надано.

Щодо правомірності прийняття
постанови Територіального управління
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті у
Рівненській області №0831 від 21.09.2010
року, то суд першої інстанції виходив з
того, що на момент проведення рейдової
перевірки автомобіля, що належить
позивачу, водій на вимогу державних
інспекторів не надав документа, що
засвідчує оплату транспортних послуг,
що зафіксовано в акті проведення
перевірки №1711 від 28.08.2010 року. Надання
такого документу позивачем разом з
адміністративним позовом не
спростовує відсутності його у водія на
момент проведення перевірки. Вказане
свідчить про порушення водієм абз.1 ст.
39 Закону України «Про автомобільний
транспорт», та є підставою для
застосування відповідних санкцій.

Так, матеріалами справи
підтверджується, що 28.08.2010 року
Територіальним управлінням Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в м. Києві проведено рейдову
перевірку автомобіля марки Мітсубісі,
державний номерний знак НОМЕР_1,
належать позивачу. Перевіркою
встановлено надання послуг з
перевезення пасажирів за маршрутом м.
Рівне - м. Київ без оформлення
документу, що засвідчує оплату
транспортних послуг. За наслідками
проведення перевірки складено акт
проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом №1711. На підставі
зазначеного акта відповідачем
винесено постанову № 0831 від 21.09.2010 року
про застосування до позивача
фінансових санкцій.

Статтею 39 Закону України «Про
автомобільний транспорт» передбачено,
що для здійснення нерегулярних
пасажирських перевезень необхідні
наступні документи: - для
автомобільного перевізника - ліцензія,
документ, що засвідчує використання
автобуса на законних підставах, інші
документи, передбачені законодавством
України; - для водія автобуса -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
дорожній лист, договір із замовником
транспортних послуг, документ, що
засвідчує оплату транспортних послуг,
інші документи, передбачені
законодавством України.

Відповідно до абз. 1 ст. 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Згідно з п. 21 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, у разі виявлення в ході
перевірки транспортного засобу
порушення законодавства про
автомобільний транспорт посадовими
особами, що провели перевірку,
складається акт за відповідною формою.

Актом проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
№1711 від 28.08.2010 року підтверджено факт
відсутності у водія на момент
проведення рейдової перевірки
документа, що засвідчує оплату
транспортних послуг. Доказів
протилежного суду не надано.

Відтак, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для визнання
постанови Територіального управління
головної державної інспекції на
автомобільному транспорті у
Рівненській області №0831 від 21.09.2010 року
нечинною.

Щодо мотивів апелянта про
порушення відповідачем порядку
проведення рейдової перевірки, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.12, 14 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567,
рейдова перевірка додержання суб'єктом
господарювання вимог законодавства та
інших нормативно-правових актів щодо
забезпечення безпеки перевезень
автомобільним транспортом
здійснюється на підставі щотижневого
графіка. Рейдова перевірка
транспортних засобів проводиться на
окремо визначених ділянках дороги,
маршрутах, автовокзалах, автостанціях,
автобусних зупинках, місцях посадки та
висадки пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
вантаження та розвантаження вантажних
автомобілів, контрольно-вагових
комплексах, під час виїзду з
підприємств та місць стоянки, у пунктах
пропуску через державний кордон за
погодженням з начальником органу
охорони державного кордону

Особливістю рейдової перевірки є
те, що вона не проводиться спеціально
щодо конкретного автомобільного
перевізника.

Графік проведення таких
перевірок складається з урахуванням
місця проведення попередніх таких
перевірок, а не з урахуванням
автомобільних перевізників.

Що стосується посилань позивача
та висновку суду щодо порушення
відповідачем процедури проведення
рейдових перевірок, колегією суддів
встановлено, що зазначені перевірки
були проведені у відповідності до
вимог закону, а саме за наявності
щотижневих графіків та завдань на
перевірку, а також в межах повноважень,
наданих посадовим особам Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті Законом та Порядком.

Відтак, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції та не випливають на
законність прийнятого рішення.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, судове
рішення відповідає закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
18.11.2010 р. у справі №2а-4999/10/1770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили, шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя :
Костів М.В.

Судді:
Шавель Р.М.

Савицька Н.В.