Справа № 2а-1937/11
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/6133/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.

суддів : Калашніковій О.В.
Леонтович К.Г.

при секретарі Романишин О.Р.

з участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_7 на постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 27 липня 2011 р. та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
р. по справі № 2а-193711 за позовом ОСОБА_1
до Вишневої міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, ОСОБА_7, треті особи Головне
управління Держкомзему в Київській
області , ОСОБА_8 про скасування рішення
та визнання недійсним державного акту -

в с т а н о в и л
а:

у грудні 2010 р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом про визнання протиправним та
скасування рішення Вишневої міської
ради народних депутатів від 05.10.96р. в
частині передачі ОСОБА_7 земельної
ділянки АДРЕСА_1 загальною площею 0,0536
га із цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та визнання
недійсним державного акту про право
приватної власності на земельну
ділянку виданого відповідачем-1 на ім'я
ОСОБА_7 28.05.97р. та зареєстрованого у
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за
№5586/108р.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
липня 2011р. адміністративний позов
задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 березня
2012 р. постанову суду першої інстанції
скасовано , а позов залишено без
розгляду з підстав пропуску строку
звернення до суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 8 листопада 2012 р. ухвалу суду
апеляційної інстанції скасовано,
справу направлено до апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
р. скасована постанова
Києво-Святошинського районного суду
від 27 липня 2011 р. в частині задоволення
позовних вимог, пред»явлених до ОСОБА_7
і в цій частині ухвалене рішення про
відмову в задоволенні позову.

В решті постанова суду першої
інстанції залишена без змін.

Не погоджуючись із ухваленими по
справі рішеннями, ОСОБА_7 подала
касаційну скаргу, в якій просить
ухвалені рішення скасувати та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позову. Скарга
обґрунтована невірним застосуванням
судами норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судом та
обґрунтованість застосування норм
матеріального права до вирішення
спірних правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
підстав до її задоволення не знаходить.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом , рішенням
Виконавчого комітету
Києво-Святошинської районної ради
депутатів трудящих від 30.12.59р. №706/16
надано ОСОБА_9 земельну ділянку під
житлове будівництво розміром 0,06 га в
АДРЕСА_1 за рахунок бувшої ділянки гр.
ОСОБА_10.

У 1963 році батьки позивача ОСОБА_9 і
ОСОБА_11, перебуваючи у зареєстрованому
шлюбі, на вказаній земельній ділянці
збудували житловий будинок, що
підтверджується технічним паспортом
на будинок (а/с 7 - 11).

Після смерті ОСОБА_9. у 1984 році його
дружина ОСОБА_11. та діти: ОСОБА_7 ОСОБА_8
і ОСОБА_1 успадкували по 1/8 частині
житлового будинку відповідно, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину від 22.11.1984 року.

30.06.1989 року ОСОБА_11. подарувала ОСОБА_7
належну їй частку у будинку в розмірі
5/8, у зв'язку з чим станом на 1996 рік
власниками будинку були: ОСОБА_7 із
часткою 6/8, ОСОБА_8 із часткою 1/8 і ОСОБА_1
із часткою 1/8 будинку.

05.11.96р. на підставі заяви ОСОБА_7
Вишневою міською радою народних
депутатів рішенням від 05.11.96р.,
передано останній у приватну власність
для обслуговування житлових будинків і
господарських будівель, ведення
особистого підсобного господарства
(присадибна ділянка) земельну ділянку
площею 0, 0536 га, яка знаходиться АДРЕСА_1.

28.06.97р. на підставі вказаного рішення
ОСОБА_7 видано державний акт на право
приватної власності на землю, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 5586/108.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що приймаючи спірне рішення про
передачу земельної ділянки у приватну
власність на користь ОСОБА_7 порушено
права позивача та ОСОБА_8, як
співвласників житлового будинку
розташованого на спірній земельній
ділянці.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

До відносин, пов'язаних з переходом
права користування земельною ділянкою,
на якій знаходиться житловий будинок,
будівля, споруда, до особи, що набула
права власності на відповідне нерухоме
майно, в тому числі стосовно розміру
такої земельної ділянки,
застосовується законодавство, що діяло
на час переходу права власності на
житловий будинок, будівлю, споруду.

Перехід права на земельну ділянку при
переході права на будівлю і споруду був
передбачений ст. 30 Земельного кодексу
України від 18.12.90р. № 561-XII (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Так, відповідно до вказаної норми, при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених
статтею 67 цього Кодексу, і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

При переході права власності громадян
на жилий будинок і господарські
будівлі та споруди до кількох
власників, а також при переході права
власності на частину будинку в разі
неможливості поділу земельної ділянки
між власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

При передачі підприємствами,
установами і організаціями будівель
та споруд іншим підприємствам,
установам і організаціям разом з цими
об'єктами до них переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій знаходяться зазначені будівлі та
споруди.

Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до вимог
статті 23 цього Кодексу.

Статтею 42 Земельного кодексу України
був визначений порядок розпорядження і
використання земельних ділянок
громадянами, яким жилий будинок,
господарські будівлі та споруди
належать на праві спільної (часткової
або сумісної) власності.

Так, громадяни, яким жилий будинок,
господарські будівлі та споруди і
земельна ділянка належать на праві
спільної сумісної власності,
використовують і розпоряджаються
земельною ділянкою спільно.
Використання і розпорядження
земельною ділянкою, що належить
громадянам на праві спільної часткової
власності, визначаються
співвласниками цих об'єктів і
земельної ділянки пропорційно розміру
часток у спільній власності на даний
будинок, будівлю, споруду.

Наступні зміни в розмірі часток у
спільній власності на жилий будинок і
господарські будівлі, що сталися у
зв'язку з прибудовою, надбудовою або
перебудовою, не тягнуть за собою змін
установленого порядку використання та
розпорядження земельною ділянкою.

Угода про порядок використання і
розпорядження земельною ділянкою є
обов'язковою для особи, яка згодом
придбала відповідну частку в спільній
власності на жилий будинок і
господарські будівлі.

Якщо згоди на використання та
розпорядження спільною земельною
ділянкою не досягнуто, спір
вирішується судом.

Виходячи з системного аналізу вказаних
правових норм, при переході права
власності громадян на жилий будинок і
господарські будівлі та споруди до
кількох власників земельна ділянка
переходить у спільне користування
власників цих об'єктів, а відтак
питання встановлення та погодженням
меж користування земельною ділянкою
має відбуватись за відома та згоди усіх
співвласників житлового будинку.

Згідно наявного в матеріалах справи
акту про визначення та погодження меж
землекористування від березня 1994 року
(а/с 106), межі земельної ділянки, яка
розташована у АДРЕСА_1 було погоджено з
суміжними землекористувачами, зокрема
з позивачем та ОСОБА_8

Водночас, суміжні землекористувачі
заперечують факт такого погодження;
згідно відмітки ОСОБА_7 на зворотній
стороні вказаного акту,
відповідальність за розподіл
земельної ділянки остання взяла на
себе, що, як зазначили суди в ухвалених
рішеннях, ставить під сумнів
присутність під час погодження меж
земельної ділянки уповноваженого
представника МП «Кадастр».

В матеріалах справи наявна також копія
нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_8
(а/с 192), у якій останній заперечує свою
присутність під час погодження меж
землекористування та надання своєї
згоди, як співвласника будинку, на
передачу частини земельної ділянки у
приватну власність ОСОБА_7, окрім того,
з 1993 року постійно проживає на
території Російської Федерації та
протягом 1994 року на території України
не перебував.

Представник Вишневої міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області в суді визнав факт
недотримання процедури погодження
передачі у приватну власність ОСОБА_7
земельної ділянки площею 0, 0536 га, без
погодження з суміжними
землекористувачами.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність правових підстав для
скасування в частині рішення Вишневої
міської ради народних депутатів від
05.10.96р. та визнання недійсним
державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку виданого
на ім'я ОСОБА_7

Суди обґрунтовано не погодились із
доводами ОСОБА_7 щодо непідвідомчості
вказаного спору адміністративному
судочинству, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно приписів ст. 3 КАС України,
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до правової позиції
Конституційного Суду України,
викладеній у Рішенні від 1 квітня 2010
року N 10-рп/2010 у справі N 1-6/2010 за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12
Земельного кодексу України, пункту 1
частини першої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирішення земельних спорів
фізичних та юридичних осіб з органом
місцевого самоврядування як суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності належить до
юрисдикції адміністративних судів,
крім публічно-правових спорів, для яких
законом встановлений інший порядок
судового вирішення (частина друга
статті 4, пункт 1 частини першої, частина
друга статті 17 Кодексу).

Отже, спір про оскарження рішення
органу місцевого самоврядування щодо
передачі земельної ділянки належить до
юрисдикції адміністративного суду.

При цьому, колегія суддів вважає за
доцільне звернути увагу на те, що за
правилами адміністративного
судочинства розглядаються вимоги про
скасування актів, у тому числі й тих, що
посвідчують певне цивільне право.
Відповідачем у цій справі є суб'єкт
владних повноважень, що видав цей акт, а
особа, якій згідно з актом належить
цивільне право не може бути
відповідачем у справі, а залучається як
третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору. Якщо суд
встановить, що суб'єкт владних
повноважень не допустив порушень при
виданні такого акта, то у задоволенні
належить відмовити. Але це не
перешкоджає особі оспорювати право
іншої особи, яке посвідчене актом, в
порядку цивільного чи господарського
судочинства.

В даному випадку, як вірно зазначив суд
апеляційної інстанції, позов містить
вимоги до суб'єкта владних повноважень,
а не до ОСОБА_7, що помилково не врахував
суд першої інстанції, задовольняючи
позов повністю, а відтак постанова суду
першої інстанції у цій частині
скасована обґрунтовано.

Колегія суддів дійшла думки, що суди
першої та апеляційної інстанцій повно
та всебічно дослідили обставини
справи, вірно встановили характер
спірних правовідносин та обґрунтовано
застосували норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б призвели
до ухвалення незаконного рішення, не
встановлено.

Доводи касаційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій .

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів -

у х в а л и
л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без
задоволення.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
липня 2011 р., із змінами, внесеними
постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
р. та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2013 р. по справі № 2а-193711
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає, але може бути переглянута
Верховним судом України з підстав, в
порядку та у строки, визначені ст.ст. 236 -
239-1 КАС України.

Судді :