Справа № 522/28425/13-а
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2013-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 листопада 2013 року
м. Одеса

Суддя Приморського районного суду
Бондар В.Я., розглянувши позовну заяву
ГУ ДМС України в Одеській області до
громадянина КНР ОСОБА_1 про примусове
видворення з території України
громадянина КНР ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н., уродженця КНР, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду
надійшов адміністративний позов ГУ ДМС
України в Одеській області до
громадянина КНР ОСОБА_1 про примусове
видворення з території України
громадянина КНР ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
н., уродженця КНР.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України
"Про правовий статус іноземців та осі
без громадянства" передбачено, що
іноземець або особа без громадянства
можуть бут примусово повернуті в
країну походження або третю країну,
якщо їхні дії порушують законодавство
про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства або суперечать
інтересам забезпечення національної
безпеки України чи охорони
громадського порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересі громадян
України за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що забезпеч
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України ас органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Частина 1 ст. 30 цього ж Закону
встановлює, що центральний орган
виконавчі влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органи охорон державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними межах
контрольованих прикордонних районів
під час спроби або після незаконного
перетинання державного кордону
України) або органи Служби безпеки
України можуть лише на підставі
винесеної за їх позовом постанови
адміністративного суду примусово
видворити з України іноземця та особу
без громадянства, якщо вони не виконали
в установлений строк без поважних
причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордон України
поза пунктами пропуску через державний
кордон України та їх передачі
прикордонним органам суміжної держави.

Аналіз наведених норм права дає
підстав для висновку, що примусовому
видворенню іноземця чи особи без
громадянства передують дві обставини: 1
прийняття рішення відповідним
компетентним органом про примусове
видворення; 2 ухилення від виїзду після
прийняття рішення про повернення або
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що іноземець або особа без
громадянств ухилятимуться від
виконання такого рішення. Тобто
обов'язковим є попереднє прийняття
вказаними органами рішення про
примусове повернення.

Факт незаконного знаходження
відповідача на території України
встановлений постановою ПН МОД № 010774
Головного управління Державної
Міграційної служби України в Одеській
області від 07.11.2013 про притягнення
відповідача до адміністративної
відповідальності за ст.203 КУпАП. Крім
того, у наданому протоколі ПР МОД № 010774
ГУ ДМСУ в Одеській області оформлені
пояснення порушника за допомогою
перекладача без визначення його даних
та надання копії відповідного
документу на підтвердження
повноважень на офіційний переклад.

Також до матеріалів справи надана
копія паспорту відповідача НОМЕР_1,
який не має належного перекладу, що не
дозволяє перевіряти правильність
встановлення особи відповідача. На
сторінці 48 копії паспорту вбачається
наявність відмітки про прийняття
рішення про примусове повернення в
країну № 27 від 07.11.2013 року з
встановленням строку для виїзду в
десять діб тобто до 16.11.2013 року. Суд
вказує, що саме рішення про примусове
повернення з позовом не надано, тому у
суду не має інформації щодо його
обґрунтувань.

У свою чергу адміністративний позов
поданий 11.11.2013 року ще до закінчення
встановленого строку для виїзду. У
позовній заяві відсутні будь-які
обґрунтовані доводи та підстави
вважати, що іноземець або особа без
громадянства ухилятимуться від
виконання такого рішення ( ст. 30 Закону).

Відтак, на цей час у позивача відсутні
правові підстави для звернення з
даними позовом, тобто позов поданий
передчасно.

Також суд звертає увагу, що констатуючи
у позовній заяві факт трудової
експлуатації відповідача на СП
«Імперія», позивачем не надано з цього
приводу будь-якого правової оцінки.

У свою чергу, стаття 16 Закону України
«Про протидію торгівлі людьми»
встановлює права особи, яка
постраждала від торгівлі людьми, серед
яких визначено право на тимчасове
перебування в Україні строком до трьох
місяців, який може бути продовжено у
разі необхідності, зокрема у зв'язку з
їхньою участю в якості постраждалих
або свідків у кримінальному процесі.

Крім того, Конвенцією Ради Європи про
заходи щодо протидії торгівлі людьми
від 16.05.2005р., яка ратифікована Україною
на підставі Закону від 21.09.2010р., зокрема
ст. 10 передбачено, що якщо у
компетентних органів є достатні
підстави вважати, що особа стала
жертвою торгівлі людьми, кожна Сторона
гарантує, що ця особа не буде вивезена з
її території доти, доки компетентні
органи не завершать процедуру визнання
жертви правопорушення, передбачену
статтею 18 цієї Конвенції, а також
гарантує отримання цією особою
допомоги, передбаченої пунктами 1 і 2
статті 12.

Відповідно до ст. 14 зазначеної
Конвенції, у випадку, якщо компетентний
орган уважає, що перебування жертв від
торгівлі людьми необхідне для
співробітництва з компетентними
органами у процесуальних діях з
розслідування або кримінального
переслідування, кожна зі Сторін надає
дозвіл на проживання, який може
поновлюватися.

Згідно зі ст.7 Протоколу про
попередження і припинення торгівлі
людьми, особливо жінками і дітьми, і
покарання за неї, що доповнює Конвенцію
Організації Об'єднаних Націй проти
транснаціональної організованої
злочинності, прийнятого Генеральною
асамблеєю ООН 15.11.2000р. та
ратифікованого Україною Законом від
04.02.2004р. кожна Держава-учасниця
розглядає можливість вжиття
законодавчих або інших відповідних
заходів, що дозволяють жертвам
торгівлі людьми залишатися, у
відповідних випадках на її території
на тимчасовій або постійній основі.

Аналізуючи наведені норми
міжнародного права, суд приходить до
висновку, що особа, яка постраждала від
торгівлі людьми на території України
користується певним захистом від
примусового видворення. Згідно з
позицією Вищого адміністративного
суду України, викладеного в п.26
постанови Пленуму від 25.06.2009р. № 1 "Про
судову практику розгляду спорів щодо
статусу біженця та особи, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту,
примусового повернення і примусового
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України та спорів,
пов'язаних із перебуванням іноземця та
особи без громадянства в Україні",
рішення про примусове видворення
повинно прийматися після того, як
органи влади розглянули всю належну
інформацію, яка їм доступна, та
переконалися, що виконання рішення про
примусове видворення не буде означати
для іноземця чи особи без громадянства
виникнення ситуацій, які б могли
відповідно до міжнародного права або
національного законодавства бути
підставою для надання міжнародного
захисту.

Зі змісту позовної заяви та наданих
додатків вбачається, що позивачем не
надано будь-якої інформації з цього
приводу.

Відповідно до ст. 107 КАС України суддя
після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи подано адміністративний
позов у строк, установлений законом
(якщо подано заяву про поновлення цього
строку, то чи є підстави для її
задоволення) та, якщо відсутні підстави
для повернення позовної заяви,
залишення її без розгляду чи відмови у
відкритті провадження у справі
відкриває провадження в
адміністративній справі.

Відповідно до п.15 Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
16.03.2012 року №3, якщо відповідачами у
справах є іноземці чи особи без
громадянства, які не володіють
українською мовою, то суд повинен
надати їм копію позовної заяви та
доданих до неї документів мовою, якою
вони володіють або зажадати їх у
суб'єкта владних повноважень, який є
позивачем. В порушення зазначених вище
вимог Пленуму, позивачем не надано до
суду копії позову з додатками на мові,
якою володіє відповідач.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 КАС України, на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги,
позивач надає докази, а в разі
неможливості - зазначає докази, які не
може самостійно надати, із зазначенням
причин неможливості подання таких
доказів.

За таких обставин, адміністративний
позов повинен бути залишений без руху,
а позивачу наданий термін для усунення
недоліків, шляхом належного оформлення
позовної заяви та додатків до неї, з
урахування викладеного вище.

Керуючись ст.ст. 106, 107,100, 160, 165 КАС
України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ГУ ДМС України
в Одеській області до громадянина КНР
ОСОБА_1 про примусове видворення з
території України громадянина КНР
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., уродженця КНР,
- залишити без руху.

Надати позивачу строк для
усунення недоліків позовної
заяви до 25 листопада 2013 року.

У разі невиконання вимог цієї
ухвали позовна заява буде вважатись
неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Приморський районний суд м. Одеси
суд шляхом подання в
п'ятиденний строк з дня
оголошення та (або) отримання копії
ухвали апеляційної скарги.

Суддя

В.Я. Бондар

13.11.2013