Справа № 754/22257/13-а(2а/754/37/14)
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Журавська
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Ганечко О.М.,

суддів:
Коротких А.Ю., Хрімлі О.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва на
постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 29.01.2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 29.01.2014 року позов
задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволені позову в повному обсязі,
посилаючись на незаконність,
необ'єктивність, необґрунтованість
рішення, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У засідання учасники процесу не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
слуханню спірного питання відповідно
до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС
України, у випадку неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі під час судового розгляду
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України - за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва та отримує
пенсію за віком відповідно до Закону
України «Про державну службу» від
16.01.2003 року у розмірі 85% від заробітної
плати державного службовця
відповідної посади та рангу за
останнім місцем роботі у розмірі 2422, 50
грн.

У грудні 2013 року позивач звернулась до
Пенсійного фонду з проханням
перерахунку її пенсії згідно Закону
України «Про державну службу», а саме
обчислити пенсію з урахуванням інших
виплат, а саме матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
на вирішення соціально-побутових
потреб.

Проте листом від 13.12.2013 року за №
475/09/Н-688 їй було відмовлено у здійснення
такого перерахунку.

Згідно ст. 33 Закону України «Про
державну службу», заробітна плата
державних службовців складається з
посадового окладу, премій, доплат за
ранг, надбавки за вислугу років на
державній службі та інших надбавок.

Обчислення пенсій, відповідно до ст. 37
зазначеного Закону, здійснюється з
урахуванням вищевказаних складових
заробітної плати державного службовця.

Відповідно до п. 2 Постанови Правління
Пенсійного фонду України від 14.02.2011
року № 5-1, затверджено форму довідки
про складові заробітної плати (за
останні 24 місяці роботи або за будь-які
60 календарних місяців роботи підряд
перед зверненням за пенсією), що
подається для призначення пенсії
відповідно до Закону України «Про
державну службу». Згідно затвердженої
форми, такі виплати як матеріальна
допомога для вирішення
соціально-побутових питань, допомога
на оздоровлення не включаються до
заробітної плати державного службовця
при обчисленні пенсії.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
оплату праці», встановлено, що
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Статтею 2 цього Закону, визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить: основна та додаткова
заробітна плата, а також заохочувальні
та компенсаційні виплати.

Згідно положень ст. 37 Закону України
«Про державну службу», пенсія
державним службовцям призначається в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу за
останнім місцем роботи на державній
службі, з якої було сплачено єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України
«Про державну службу», передбачено, що
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку, що матеріальна допомога
на оздоровлення та допомога для
вирішення соціально-побутових питань
входила до системи оплати праці
державного службовця.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року,
передбачено види оплати праці, що
враховуються при обчисленні пенсії.

Так, відповідно до ч.1 ст.66 цього Закону,
до заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на
обов»язкове державне пенсійне
страхування», нараховується збір на
обов»язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Крім того, ст. 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визначено виплати
(доходи), що враховуються в заробітну
плату (дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом, були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм, отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Таким чином, аналізуючи зібрані по
справі докази в їх сукупності, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
в даних правовідносинах мають перевагу
спеціальні норми Закону, що визначають
виплати (доходи) для обчислення пенсії,
а саме: ст. 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. 66 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», та вважає, що
матеріальна допомога, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, однак яка не
включається до складу заробітної плати
державного службовця, повинна бути
врахована при обчисленні розміру
пенсії державного службовця.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що дії відповідача
щодо неврахування при обрахунку
пенсії позивачки, як державного
службовця суми матеріальної допомоги
на оздоровлення, з якої справлялися
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, є
неправомірними та підлягають
задоволенню.

Аналогічна позиція зазначена в
постанові Верховного суду України від
28.05.2013 року.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що дії відповідача
щодо неврахування при обрахунку
пенсії позивачки, як державного
службовця, суми матеріальної допомоги
на оздоровлення, з якої справлялися
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування є
направомірнимим та підлягає
задоволенню.

За таких обставин, апеляційна скарга є
необґрунтованою, її доводи не знайшли
свого підтвердження під час судового
розгляду, не спростовують висновків
суду першої інстанції, а тому у її
задоволенні необхідно відмовити, а
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва - залишити
без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 29.01.2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
О.М. Ганечко

Судді:
А.Ю. Коротких

О.Г. Хрімлі

.

Головуючий суддя
Ганечко О.М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.