Справа № 2034/2а-1388/11
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2012 р. 28.02.14 Справа №
2034/2а-1388/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління праці та
соціального захисту населення
Харківської районної державної
адміністрації на постанову
Харківського районного суду від
09.06.2011р. по справі № 2034/2а-1388/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Харківської
районної державної адміністрації,
Харківського обласного центру по
нархуванню та здійсненню соціальних
виплат Харківської обласної державної
адміністрації

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

22.11.10 року ОСОБА_1 (далі-позивач)
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Харківської районної державної
адміністрації, Харківського обласного
центру по нархуванню та здійсненню
соціальних виплат Харківської
обласної державної адміністрації про
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Харківського районного
суду від 09.06.2011 року адміністративний
позов було задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову
Управління праці та соціального
захисту населення Харківського району
Харківської області щодо нарахування
та виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення за період з 22.11.2009 року
по 09.06.2011 рік, виходячи з розміру 4
мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (далі
-Закон України № 796-ХІІ).

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Харківського району Харківської
області здійснити позивачу
нарахування та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за період з
22.11.2009 року по 09.06.2011 рік, відповідно до
ст.48 Закону України № 796-ХІІ (з
урахуванням фактично виплаченої
допомоги на оздоровлення), виходячи з
розміру 4 мінімальних заробітних плат,
встановленої статтею 2 Закону України
від 20.10.2009 року № 1646-VI «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати».

В задоволенні іншої частини позовних
вимог було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Центром подано апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити
нову, якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимоги апеляційної
скарги зазначив, що виплати щорічної
допомоги на оздоровлення позивачеві за
2009-2011 роки були проведені на підставі
Закону України № 796-ХІІ, постанов
Кабінету Міністру України № 836 від 26
липня 1996 р. "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та № 562 від
12 липня 2005 р. "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Окрім того, відповідно до
ст. 23 Бюджетного кодексу України
будь-які платежі можна здійснювати
лише за наявності бюджетного
призначення.

Сторони в судове засідання не
з'явились, суд апеляційної інстанції
розглядає справу згідно ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України
справа розглядається в межах
апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на отримання
щорічної разової грошової допомоги
відповідно до ст. 48 Закону України №
796-ХІІ, а відповідач у період з 22.11.2009
року по 09.06.2011 рік провів виплату
зазначеної допомоги у розмірі меншому,
ніж це передбачено відповідним
Законом.

Колегія суддів частково погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач є інвалідом ІІІ
групи та віднесений до І категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи та має право
на отримання щорічної разової грошової
допомоги відповідно до ст. 48 Закону
України Закону України № 796-ХІІ.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відповідачів здійснити
перерахунок та виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до ст. 48 Закону України №
796-ХІІ за 2009 рік, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що після
набрання чинності Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р.
№ 2453- IV, яким внесено зміни до КАС
України, строк на звернення до суду з
адміністративним позовом, якщо право
на звернення до суду виникло до цієї
дати, обчислюється з цієї дати при
умові, якщо станом на 30.07.2010 року не збіг
строк на звернення до суду,
встановлений чинним законодавством, що
регулювало відповідні суспільні
правовідносини до набрання чинності
змін до КАС України.

Виходячи з принципу юридичної
визначеності та на підставі рішення
Європейського суду з прав людини від
28.03.2006 року по справі "Мельник проти
України" (заява №23436/03), колегія суддів
вважає необхідним застосувати до
спірних правовідносин положення ч. 2 с.
99 КАС України, в редакції, яка діяла до
30.07.2010 року.

Правовідносини в даній справі повинні
розглядатися, в першу чергу, виходячи з
правомірності або неправомірності дій
чи бездіяльності органу владних
повноважень, на звернення для
оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства
передбачено 1 рік.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом 22
листопада 2011 року.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи довідки листа та довідки
Управління праці та соціального
захисту населення Харківського району
Харківської області зазначено, що
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України № 796-ХІІ за 2007-2009 роки було
нараховано у розмірі 90 грн. та
виплачено у січні 2008 року, травні 2008
року та лютому 2009 року відповідно.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що саме з часу отримання відповідної
допомоги позивач дізнався або повинен
був дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Колегія суддів не вбачає підстав
поважності пропуску строку звернення
до суду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що позовні вимоги про
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України № 796-ХІІ за 2007-2009 рік підлягають
залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України № 796-ХІІ за 2010-2011 роки, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України та ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачено
Конституцією та законами України.

Статтею 48 Закону України № 796-ХІІ в
редакції до 01.01.2007 року, передбачено, що
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в таких розмірах:
інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних
заробітних плат; інвалідам III групи,
дітям-інвалідам - чотири мінімальні
заробітні плати; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії - п'ять мінімальних
заробітних плат; учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
3 категорії - три мінімальні заробітні
плати; кожній дитині, яка втратила
внаслідок Чорнобильської катастрофи
одного з батьків, - три мінімальні
заробітні плати; евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей, -
три мінімальні заробітні плати.

Враховуючи особливий статус громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та
обумовлену цим необхідність їх
адекватного соціального захисту,
Верховна Рада у 2006 році доповнила Закон
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" ст. 71, якою
встановлено, що дія положень цього
Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону (Закон N 231-V від
05.10.2006 року "Про внесення змін до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи").

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру разової
грошової допомоги на оздоровлення
застосуванню підлягають положення ст.
48 Закону України № 796-ХІІ, а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

В зв'язку з наведеним, колегія суддів
дійшла висновку про наявність у
позивача права на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі
встановленому ст. 48 Закону України №
796-ХІІ.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивач на час звернення до
суду з позовом не звертався до
відповідача з вимогами про виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2010-2011 роки згідно зі ст. 48 Закону
України № 796-ХІІ. Відповідно до листа
відповдіача від 06.05.2010 року вбачається,
що позивач звернувся до відповдіача із
заявою про перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007-2009 роки. Доказів виплати позивачу
даної допомоги у 2010-2011 роках в розмірі
меншому ніж визначено ст. 48 Законом
України № 796-ХІІ матеріали справи не
містять.

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права.

Зобов'язуючи відповідачів призначити
позивачу щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік згідно зі ст. 48
Закону України № 796-ХІІ суд першої
інстанції вирішив позовні вимоги на
майбутнє. Судова колегія не
погоджується з таким висновком,
оскільки рішення суду в частині
зобов'язання відповідачів проводити
перерахунок допомоги на оздоровлення
на майбутнє не відповідає змісту
законодавства. Судове рішення має бути
наслідком чинного правового
регулювання. Воно не може обмежувати
волю законодавчого органу в
майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин та
захищати ще не порушене право.

Зважаючи на вище викладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що судом
першої інстанції при ухваленні
постанови були порушені норми
процесуального права, і як наслідок
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, постанова
скасуванню в частині зобов'язання
відповідачів здійснити перерахунок та
виплату позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України № 796-ХІІ за 2011 рік, з прийняттям
в цій частині нової постанови про
відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.4 ч.1 ст. 202,
205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Харківської районної державної
адміністрації задовольнити частково.

Постанову Харківського районного суду
від 09.06.2011р. по справі № 2034/2а-1388/11
скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку
звернення до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Харківської районної державної
адміністрації, Харківського обласного
центру по нархуванню та здійсненню
соціальних виплат Харківської
обласної державної адміністрації про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2007-2009
роки - залишити без розгляду.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Харківської районної державної
адміністрації, Харківського обласного
центру по нархуванню та здійсненню
соціальних виплат Харківської
обласної державної адміністрації про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" за 2010-2011
роки -відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Григоров А.М.Судді
Мельнікова Л.В. Подобайло З.Г.