Справа № 27813/09
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2010 р. справа № 2а-1878/09
Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Божко Л.А. Дадим Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Бердянському районі Запорізької
області

на постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 14 липня 2009 року у справі №
2-а-1878/2009 за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Бердянському районі Запорізької
області про поновлення строку
звернення до суду, зобов'язання до
нарахування та виплати недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги «дітям війни»,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Бердянському районі Запорізької
області, в якому просила:

поновити строк для звернення до суду за
захистом порушених прав;

зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату щомісячної
державної соціальної допомоги за
період з січня 2006 по листопад 2008 року в
сумі 3789,10грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що має статус «дитини війни»,
тому користується всіма правами та
пільгами, передбаченими Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни»для цієї категорії осіб, і на
підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивача
відповідач керувався положеннями
нормативних актів, що на підставі
Рішення Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 14 липня 2009 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково, а саме визнано
протиправною бездіяльність
відповідача в частині не призначення,
не нарахування та не виплати позивачці
у період з 22.05.2008р. по 30.11.2008р.
підвищення до пенсії, передбаченого
ст..6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» у розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розрахованої відповідно до ст..6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та з урахуванням вимог ч.1 ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»; зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити на користь
позивача недоплачене підвищення до
основної пенсії відповідно до ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»в розмірі 20 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з 22.05.2008р. по
30.11.2008р. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління Пенсійного фонду України в
Бердянському районі Запорізької
області звернулося з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просило скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволені позову в повному обсязі.

Позивач заперечень на апеляційну
скаргу до суду не подавав.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина,
її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно до
абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.8).

Згідно статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей
війни»дітям війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

В той же час, Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», внесено
зміни до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»та
встановлено з 01 січня 2008 року інший
порядок розрахунку підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання, чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії «дітям війни».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/08 від 22 травня 2008 року положення
п.п.2 п.14 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», яким було
внесено зміни до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей
війни»були визнанні
неконституційними.

Відповідно до ст..152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно зі ст..22 Закону України «Про
Конституційний суд України»рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами.

Таким чином, положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було внесено зміни до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»втратили чинність з 22.05.2008р.

Отже, Управління Пенсійного фонду
України в Бердянському районі
Запорізької області повинно було
провести відповідний перерахунок
підвищення до пенсії позивача згідно
вимог ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
починаючи з 22 травня 2008 року, та
сплатити на його користь
заборгованість з цих виплат.

Проте, Управління Пенсійного фонду
України в Бердянському районі
Запорізької області будь яких дій з
цього приводу не здійснювало.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав протиправною
бездіяльність відповідача в частині не
призначення, не нарахування та не
виплати позивачу у період з 22.05.2008р. по
30.11.2008р. підвищення до пенсії,
передбаченого ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком, розрахованої відповідно до
ст..6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»та з урахуванням
вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відносно посилань відповідача на
відсутність законодавчо визначеного
розміру мінімального розміру пенсії
для здійснення розрахунку та
підвищення до пенсії відповідно до ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»при
визначенні розміру підвищення до
пенсії за основу його нарахування
береться мінімальна пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, не існує.

Непоширення мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого у абзаці
першому частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування»від 9 липня 2003 року N 1058-IV,
на правовідносини, що виникають на
підставі інших законів, крім цього
Закону, дає підстави стверджувати про
наявність прогалини у законодавчому
регулюванні виплат дітям війни,
передбаченої у статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Ця прогалина полягає у
відсутності механізму вирахування
мінімальної пенсії за віком, на 30
відсотків якої мають підвищуватися
виплати дітям війни.

Відповідно до п.4 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини.

В силу п.7 ст.9 цього Кодексу у разі
відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону).

Тому колегія суддів вважає, що
наявність такої норми матеріального
права (ч.3 ст.28 Закону N 1058-IV) та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення до пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено статтею 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Отже, застосування судом першої
інстанції в якості розрахункової
величини для мінімальної пенсії за
віком у розмірі прожиткового мінімуму,
обчисленого відповідно до ч. 1 ст. 28
базового пенсійного Закону (1058-IV), є
правильним та доводами апеляційної
скарги не спростовується.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»мінімальна
пенсія за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність
визначеного законом.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік»та про внесення змін
до деяких законодавчих актів
України»від 28 грудня 2007 року № 107-VI
прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, на 2008 рік
затверджений у наступних розмірах: з 01
січня -470,00 грн., з 01 квітня -481,00 грн., з 01
липня -482,00 грн., з 01 жовтня -498,00 грн.

Таким чином, посилання апелянта на
відсутність встановленого на
законодавчому рівні механізму
визначення розміру мінімальної пенсії
за віком, що застосовується при
обчисленні підвищення до пенсії
особам, яким встановлено статус
«дитина війни», визнається колегією
суддів безпідставним, і не звільняє
суб'єкта владних повноважень, а саме,
Управління Пенсійного фонду України в
Бердянському районі Запорізької
області, діяти на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, передбачений
Конституцією та Законами України, і ні
в якому разі не є підставою для
обмеження законних прав, встановлених
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»для цієї категорії
осіб.

Нарахування щомісячного підвищення до
пенсії і забезпечення його виплат в
компетенції саме Управління
Пенсійного фонду України.

При цьому, в силу статті 7 Закону N 2195-IV
за рахунок коштів Державного бюджету
України здійснюється фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених Законом.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Крім цього, і практика Європейського
суду з прав людини, яка відповідно до
ст..17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»є
джерелом права, свідчить про те, що
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків (
справа «Кечко проти України», рішення
від 08.11.2005р.).

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно визначив, що підвищення до
пенсії позивачу має бути сплачено
відповідно до вимог Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги постанову КМУ від
28.05.2008р. №530 «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян»,
якою визначено розмір виплат
підвищення до пенсії, оскільки
виходячи із загальних принципів
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
підвищення до пенсії, слід керуватися
Законом (Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», а не
підзаконним нормативно-правовим актом
(Постановою КМУ від 28.05.2008р. №530).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
підвищення до пенсії відповідно до
вимог ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Між тим, при ухваленні рішення, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про необхідність зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу підвищення у розмірі 20
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Такого висновку суд першої інстанції
дійшов з тих підстав, що на протязі 2008
року позивачу виплачувалось
підвищення до пенсії у розмірі 10
відсотків мінімальної пенсії за віком,
у зв'язку з чим залишилось не сплаченим
підвищення до пенсії у розмірі 20
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Тобто, судом до уваги взято різницю між
розміром відсотків підвищення до
пенсії, які визначено ст..6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»та фактично сплаченому
підвищенню до пенсії у 2008 році.

При цьому, судом не враховано, що
відповідно до ст..19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Оскільки ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей
війни»визначено, що дітям війни, пенсії
або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком, то суд мав
зобов'язати відповідача нарахувати та
сплатити позивачу підвищення до
пенсії, яке передбачене ст..6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком за
вирахуванням фактично сплачених
позивачу сум.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне п.3 резолютивної
частини рішення змінити виклавши його
в наступній редакції: «зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Бердянському районі Запорізької
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 недоплачене підвищення
до основної пенсії відповідно до ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»з 22.05.2008р. по
30.11.2008р. за відрахуванням фактично
сплачених сум у цей період».

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст.
201, 205, 207 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Бердянському районі Запорізької
області -задовольнити частково.

Пункт 3 резолютивної частини Постанови
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 14 липня 2009 року
змінити, виклавши його в наступній
редакції: «Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Бердянському районі Запорізької
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 недоплачене підвищення
до основної пенсії відповідно до ст..6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»з 22.05.2008р. по
30.11.2008р. за відрахуванням фактично
сплачених сум у цей період».

В іншій частині постанову суду
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом одного місяця.

Головуючий:

Я.В.Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко