Справа № 805/18277/13-а
Суддя: Буряк І. В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 р.
Справа №805/18277/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючий суддя: Буряк І.В.

при секретарі: Федоровій А.О.

за участю представників сторін:

позивача: Бікезіна Д.В. (дов.)

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН»

до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області

про визнання незаконним
та скасування наказу, визнання
незаконними

дій, визнання
незаконним та скасування рішення,
визнання

незаконним та
скасування постанови

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН»
(надалі - позивач, ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН») звернулось до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Донецькій області
(надалі - відповідач, Інспекція) про:

- визнання незаконним (протиправним) та
скасування наказу №607 від 21.11.2013 «Про
проведення перевірки» в.о.начальника
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Донецькій області
Г.В.Корх;

- визнання протиправними (незаконними)
дії представників інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області по проведенню позапланової
виїзної перевірки магазину ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН», м.Красний Лиман,
вул.Кірова, 19В;

- визнання незаконним та скасування
рішення відповідача про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
від 09.12.2013 №02/232;

- визнання незаконною та скасування
постанови відповідача про накладення
штрафних санкцій від 25 листопада 2013
року №236р.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що перевірка, за наслідками
якої виявлені відповідні порушення,
проведена відповідачем без достатніх
правових підстав, зокрема, звернення
народного депутата України В.Б. Бойка
від 11 жовтня 2013 року до Генеральної
прокуратури України з листом про
проведення перевірок торгівельної
мережі «Фокстрот» та згода
Держспоживінспекції України від 05
листопада 2013 року на проведення
позапланових перевірок вказаної
мережі магазинів побутової техніки,
вчинена на вимогу Генерального
прокурора України не може бути
підставою для здійснення позапланових
заходів в межах Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності».

Вимогу про скасування рішення про
вжиття обмежувальних (коригувальних)
заходів від 09.12.2013 № 02/232 позивач
обґрунтовує тим, що відповідні заходи
мали здійснюватися за постановою
адміністративного суду в силу вимог п.5
ст.4 Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності».

Оскаржуючи постанову про накладення
штрафних санкцій від 25 листопада 2013
року №236р, позивач зазначив, що цією
постановою, його фактично, всупереч
вимог ст.61 Конституції України, двічі
притягнуто за одне й те саме
правопорушення (розповсюдження
продукції, на якій відсутній
Національний знак відповідності й
розповсюдження продукції, щодо якої
неналежно застосовано Національний
знак відповідності).

Крім того, позивач вказав, що не є
особою, яка ввела продукцію в обіг, а є
лише її розповсюджувачем, тому
притягнення його до відповідальності
за порушення п.2 ч.2 ст.44 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції» є
неправомірним.

До канцелярії суду позивач надав заяву
про уточнення позовних вимог (вх.№2163/14
від 22.01.2014), відповідно до якої просить:

- визнання незаконним (протиправним) та
скасування наказу №607 від 21.11.2013 «Про
проведення перевірки» в.о.начальника
інспекції з питань захисту прав
споживачів у Донецькій області
Г.В.Корх, у частині проведення
перевірки магазину ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН», м.Красний Лиман,
вул.Кірова, 19В;

- визнання протиправними (незаконними)
дії представників інспекції з питань
захисту прав споживачів у Донецькій
області по проведенню позапланової
виїзної перевірки магазину ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН», м.Красний Лиман,
вул.Кірова, 19В;

- визнання незаконним та скасування
рішення відповідача про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
від 09.12.2013 №02/232;

- визнання незаконною та скасування
постанови відповідача про накладення
штрафних санкцій від 25 листопада 2013
року №236р.

В судовому засіданні від 05.02.2014
представник позивача позов підтримав
та просив задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на позов, згідно яких проти
позову заперечує та просить суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі,

Заперечення обґрунтовані тим, що
відповідачем проведено перевірку в
межах компетенції та з дотриманням
вимог законодавчих норм. За введення
позивачем в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим вимогам
(відсутність Національного знаку
відповідності) та розповсюдження
продукції щодо якої неналежно
застосовано Національний знак
відповідності, до позивача було
застосовано штрафну санкцію.

Водночас, оскільки позивач привів у
відповідність продукцію, то рішенням
Держспоживінспекції від 24.12.2013 року №
02/239 було скасоване спірне рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів від 09.12.2013 року № 02/232.

Представник відповідача у судове
засідання від 05.02.2014 не з'явився, про час
та місце судового розгляду
повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи
і обговоривши доводи
адміністративного позову, дійшов
наступних висновків.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН»
зареєстровано Шевченківською районною
у місті Києві Державною адміністрацією
в якості юридичної особи (,
місцезнаходження: 04119, м.Київ,
вул.Дорогожицька, буд.1), про що видане
відповідне свідоцтво серія А01 №456852.

Статтею 26 Закону України «Про захист
прав споживачів» від 12 травня 1991 року №
1023-ХІІ передбачені повноваження
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
сфері захисту прав та інтересів
споживачів і його територіальних
органів.

Відповідно до пунктів 1-2 частини 1
статті 26 Закону України «Про захист
прав споживачів» спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право:

давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів;

перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Порядок проведення таких перевірок
визначається спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів.

Згідно депутатського звернення від 11
жовтня 2013 року № 216-к народний депутат
України як представник українського
народу в Верховній Раді України В.Б.
Бойко звернувся до Генерального
прокурора України В.П. Пшонки з метою
вжиття заходів прокурорського
реагування для припинення порушень
прав споживачів та здійснення
перевірки торгівельної мережі
мазазинів побутової техніки
«Фокстрот» на факт продажу
контрафактної продукції та не
сертифікованої продукції.

Суд не бере до уваги зауважень позивача
стосовно незаконності цього
депутатського звернення, оскільки
народний депутат як представник
державної влади у разі порушення прав,
свобод і інтересів людини та
громадянина, що охороняються законом,
та інших порушень законності має право
на місці вимагати негайного припинення
порушення або звертатися з вимогою до
відповідних органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових осіб, керівників
підприємств, установ та організацій
припинити такі порушення. У разі
порушення законності народний депутат
може звернутися з депутатським
зверненням до відповідних посадових
осіб правоохоронних органів чи органів
виконавчої влади, що здійснюють
державний контроль у відповідній
галузі (ч.5 ст. 17 Закону України «Про
статус народного депутата України»).

В свою чергу Держспоживінспекція
України на підставі листа Генеральної
прокуратури України від 21 жовтня 2013
року № 07/1/3-16314-13 та депутатського
звернення народного депутата України
В.Б.Бойка від 11 жовтня 2013 року №216-к
доручила територіальним органам
Держспоживінспекції України за
списком провести позапланові заходи та
доповісти про результати перевірок в
термін до 11 листопада 2013 року, про що
свідчить лист від 05 листопада 2013 року №
5090-2-7/6. У даному списку є магазин ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН», розташований за
адресою: м.Красний Лиман, вул.Кірова, 19В.

Відповідно до направлення від 21
листопада 2013 року № 02/343, яке видане на
підставі наказу від 21 листопада 2013 року
№607, посадовим особам відповідача
доручено здійснити позапланову виїзну
перевірку позивача у період з 22 по 25
листопада 2013 року.

Підставою проведення перевірки
вказано згоду Держспоживінспекції
України від 05 листопада 2013 року №
5090-2-7/6.

Позивач не вважає лист
Держспоживінспекції України від 05.11.2013
року № 5090-2-7/6 згодою на проведення
позапланової перевірки магазину
«Фокстрот», оскільки цей лист не
відповідає встановленій формі згідно з
наказом Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України від 07.03.2012
року № 310.

Отже, як вказує позивач, відповідач не
отримав від Держспоживінспекції
України згоду на проведення
позапланової перевірки магазину
«Фокстрот», а тому не мав права на
проведення цієї перевірки.

Судом не приймаються наведені вище
доводи представника позивача з огляду
на наступне.

Форма Згоди на проведення позапланових
заходів зі здійснення державного
контролю, затверджена до Порядку
проведення перевірок у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якості продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг,
затвердженому наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 07.03.2012 року № 310 та
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 11 травня 2012 року за №
743/21056 (надалі - Порядок № 310).

Як вбачається з пункту 1.1 розділу І
«Загальні положення» цього Порядку,
цей Порядок визначає механізм
здійснення державного контролю
посадовими особами Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів (далі -
Держспоживінспекція України) та її
територіальних органів за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів суб'єктами господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства (далі -
суб'єкти господарювання), крім
Держспоживінспекції в Автономній
Республіці Крим.

При цьому, пунктом 1.3 розділу І Порядку
№ 310 прямо визначено, що його дія не
поширюється на відносини, пов'язані із
здійсненням державного ринкового
нагляду і контролю нехарчової
продукції.

Тобто, форма Згоди на проведення
позапланових заходів зі здійснення
державного контролю не є обов'язковою
для застосування під час прийняття
органом Держспоживінспекції рішення
на проведення позапланових перевірок
суб'єктів господарювання на дотримання
вимог законодавства у сфері здійснення
державного ринкового нагляду та
захисту прав споживачів, оскільки до
предмету регулювання Порядку № 310 дані
правовідносини не відносяться.

Виходячи з зазначеного, суд
погоджується з доводами відповідача,
що лист Держспоживінспекції України
від 05.11.2013 року № 5090-2-7/6 «Щодо
проведення позапланових заходів» є
належною згодою на проведення
позапланової перевірки магазину
«Фокстрот», оскільки законодавством не
встановлена для перевірок такого роду
форми згоди, а з наведеного листа
вбачається наявність згоди (волі)
центрального органу виконавчої влади
(Держспоживінспекції України) на
проведення перевірки.

Відносини, пов'язані зі здійсненням
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності регулюються
Законом України від 05.04.2007 року № 877-V
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» (надалі - Закон №877).

Закон України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» визначає
правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю).

Відповідно до вимог статті 6 цього
Закону підставами для здійснення
позапланових заходів є:

подання суб'єктом господарювання
письмової заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження
недостовірності даних, заявлених у
документах обов'язкової звітності,
поданих суб'єктом господарювання;

перевірка виконання суб'єктом
господарювання приписів, розпоряджень
або інших розпорядчих документів щодо
усунення порушень вимог законодавства,
виданих за результатами проведення
планових заходів органом державного
нагляду (контролю);

звернення фізичних та юридичних осіб
про порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства. Позаплановий
захід у цьому разі здійснюється тільки
за наявності згоди центрального органу
виконавчої влади на його проведення;

неподання у встановлений термін
суб'єктом господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів;

настання аварії, смерті потерпілого
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання, що було
пов'язано з діяльністю суб'єкта
господарювання.

Під час проведення позапланового
заходу з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
посвідченні (направленні) на
проведення державного нагляду
(контролю).

Проведення позапланових заходів з
інших підстав, крім передбачених цією
статтею, забороняється, якщо інше не
передбачається законом або
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Суб'єкт господарювання повинен
ознайомитися з підставою проведення
позапланового заходу з наданням йому
копії відповідного документа.

Строк здійснення позапланового заходу
не може перевищувати десяти робочих
днів, а щодо суб'єктів малого
підприємництва - двох робочих днів,
якщо інше не передбачено законом.

Продовження строку здійснення
позапланового заходу не допускається.

Відповідно до статті 7 зазначеного
Закону для здійснення планового або
позапланового заходу орган державного
нагляду (контролю) видає наказ, який має
містити найменування суб'єкта
господарювання, щодо якого буде
здійснюватися захід, та предмет
перевірки.

На підставі наказу оформляється
посвідчення (направлення) на
проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.

У посвідченні (направленні) на
проведення заходу зазначаються:
найменування органу державного
нагляду (контролю), що здійснює захід;
найменування суб'єкта господарювання
та/або його відокремленого підрозділу
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи - підприємця, щодо
діяльності яких здійснюється захід;
місцезнаходження суб'єкта
господарювання та/або його
відокремленого підрозділу, щодо
діяльності яких здійснюється захід;
номер і дата наказу, на виконання якого
здійснюється захід; перелік посадових
осіб, які беруть участь у здійсненні
заходу, із зазначенням їх посади,
прізвища, ім'я та по батькові; дата
початку та дата закінчення заходу; тип
заходу (плановий або позаплановий); вид
заходу (перевірка, ревізія, обстеження,
огляд, інспектування тощо); підстави
для здійснення заходу; предмет
здійснення заходу; інформація про
здійснення попереднього заходу (тип
заходу і строк його здійснення).
Посвідчення (направлення) є чинним лише
протягом зазначеного в ньому строку
здійснення заходу.

Перед початком здійснення заходу
посадові особи органу державного
нагляду (контролю) зобов'язані
пред'явити керівнику суб'єкта
господарювання або уповноваженій ним
особі посвідчення (направлення) та
службове посвідчення, що засвідчує
посадову особу органу державного
нагляду (контролю), і надати суб'єкту
господарювання копію посвідчення
(направлення).

Посадова особа органу державного
нагляду (контролю) без посвідчення
(направлення) на здійснення заходу та
службового посвідчення не має права
здійснювати державний нагляд
(контроль) суб'єкта господарювання.

Суб'єкт господарювання має право не
допускати посадових осіб органу
державного нагляду (контролю) до
здійснення заходу, якщо вони не
пред'явили документів, передбачених
цією статтею.

Аналогічне правило містить також
стаття 10 Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності»,
згідно з якою суб'єкт господарювання
під час здійснення державного нагляду
(контролю) має право не допускати
посадових осіб органу державного
нагляду (контролю) до здійснення
державного нагляду (контролю), якщо
посадова особа органу державного
нагляду (контролю) не надала копії
документів, передбачених цим Законом,
або якщо надані документи не
відповідають вимогам цього Закону.

З приписів наведених правових норм
вбачається, що порушення органом
державного нагляду (контролю) вимог
цього Закону щодо оформлення та
надання суб'єкту господарювання
необхідних для здійснення перевірки
документів є підставою для недопущення
останнім посадових осіб органу до
здійснення заходів державного нагляду
(контролю). У разі невикористання
суб'єктом господарювання цього права
такі порушення не є безумовною
підставою для скасування рішення
органу державного нагляду (контролю),
прийнятого за наслідками проведених
заходів. Цю позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
19 вересня 2011 р. у справі N 21-130а11.

Як встановлено з матеріалів справи та
пояснень представників сторін у
судовому засіданні, на виконання вимог
частини 5 статті 7 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» перед початком перевірки
керівнику магазину «Фокстрот»
перевіряючими було пред'явлено
направлення та службові посвідчення, а
також надано копію направлення.

В направленні зазначено підставу для
проведення позапланової виїзної
перевірки: згода Держспоживінспекції
України від 05.11.2013 року № 5090-2-7/6, а також
зазначені питання, що підлягають
перевірці: перевірка безпеки
електричного та електронного
обладнання приладів, що працюють на
газоподібному паливі.

Таким чином, наказ №607 від 21.11.2013 «Про
проведення перевірки», у частині
проведення перевірки магазину ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН», м.Красний Лиман,
вул.Кірова, 19В, містить всю необхідну
інформацію з приводу предмету та
підстав проведення такої перевірки, а
позивач фактично повідомлений про дату
початку та період її проведення шляхом
отримання вказаного наказу та
направлення, що відповідає нормам
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності».

При цьому, співробітники відповідача
допущені позивачем до перевірки, яка
була проведена, тобто, спірний наказ
виконано.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає
в діях відповідача порушень при
проведенні позапланової перевірки
магазину «Фокстрот», що належить ТОВ
«САВ-ДІСТРИБЬЮШН», за адресою:
м.Крансий Лиман, вул.Кірова, 19В, згідно з
отриманою від Держспоживінспекцієї
України згоди.

Разом з цим судом також не знайдено
порушень у наказі від 21.11.2013 №607, що
могли б виступити підставою для його
скасування, а тому позовні вимоги в
цієї частині задоволенню не
підлягають.

Відповідно до наказу Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Донецькій області від 21.11.2013 №607,
направлення від 21.11.2013 №02/343, згоди
Держспоживінспекції України від 05.11.2013
№5090-2-7/6, відповідачем була проведена
перевірка характеристик продукції, про
що було складено відповідний акт від
22.11.2013 №02/275.

Вказаним актом перевірки було
встановлено наступні порушення:
розповсюждення духових шаф
електричних без Національного знаку
відповідності на ній, її пакуванні,
інструкціях або документах, в яких
визначені гарантійні зобов'язання,
розповсюдження вбудованих газових
поверхонь без національного знаку
відповідності на табличці з технічними
даними та розповсюдження газових плит
з неналежним застосуванням
Національного знаку відповідності (
без зазначення двох останніх цифр року,
в якому підтверджено відповідність
виробу), що не відповідає вимогам
пунктів 7 та 10 «Технічного регламенту
низьковольтного електричного
обладнання», затвердженого постановою
КМУ від 29.10.2009 року №1149 та пунктів 9 та 27
Технічного регламенту приладів, що
працюють на газоподібному паливі,
затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008
року №856.

На підставі вказаного акту було
винесено рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
від 25.11.2013 №02/232, відповідно до якого
обмежено надання продукції на ринку
шляхом приведення продукції у
відповідність із встановленим вимогам
та тимчасової заборони надання
продукції на ринку, а також вказаний
строк виконання цього рішення - до 23
грудня 2013 року.

Постановою КМУ від 29 листопада 2001 року
№ 1599 «Про затвердження опису та правил
застосування національного знака
відповідності» встановлено, що
національний знак відповідності (далі -
знак відповідності) має форму
незамкненого з правого боку основного
кола, усередині якого вміщено
стилізоване зображення трилисника.

Відповідно до Правил застосування
національного знаку відповідності -
національний знак відповідності
засвідчує відповідність позначеної
ним продукції вимогам технічних
регламентів, які поширюються на неї.

Знак відповідності наноситься тільки
на ті види продукції, опис яких
міститься в технічних регламентах. При
цьому нанесення знака відповідності є
обов'язковим.

У разі підтвердження відповідності
продукції, призначеним органом з
оцінки відповідності поряд із знаком
відповідності наноситься
ідентифікаційний номер цього органу
згідно з державним реєстром таких
органів.

Знак відповідності наноситься на
продукцію безпосередньо її
виробниками, якщо інше не передбачено
відповідним технічним регламентом.

Знак відповідності наноситься на виріб
та/або на етикетку, тару, пакування,
експлуатаційну та товаросупровідну
документацію тощо, якщо інше не
передбачено відповідним технічним
регламентом. Місце та спосіб нанесення
(друкування, наклеювання, гравірування,
травлення, штампування, лиття тощо)
знака відповідності визначається
виробником продукції.

Дозволяється використовувати
зображення знака відповідності у
рекламі позначеної ним продукції.

Технічними регламентами можуть
встановлюватися особливості
застосування знака відповідності.

Позивач не заперечує, що на духових
шафах, вбудованих газових поверхнях та
газових плитах, її маркуванні,
інструкціях або документах, в яких
визначені гарантійні зобов'язання не
було Національного знака
відповідності, стосовно
розповсюдження вбудованих газових
поверхонь без національного знаку
відповідності на табличці з технічними
даними та розповсюдження газових плит
з неналежним застосуванням
Національного знаку відповідності (без
зазначення двох останніх цифр року, в
якому підтверджено відповідність
виробу).

Як свідчить повідомлення позивача про
виконання рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів,
порушення встановлені перевіркою були
усунуті, тому 24 грудня 2014 року
відповідачем було прийнято рішення №
02/239 про скасування рішення про вжиття
обмежувальних (корегувальних) заходів
від 9 грудня 2013 року №02/232.

При цьому, позивач наполягає на
скасувані зазначеного рішення,
скасованого Держспоживінспекцією, у
звязку з усуненням виявлених порушень.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що завдання
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, за даних спірних
правовідносин відсутні правові
підстави для скасування рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів від 9 грудня 2013 року №02/232,
оскільки це рішення виконане позивачем
та вже скасовано рішенням відповідача
від 24.12.2013 року № 02/239, а отже відсутній
об'єкт правового захисту, тобто
порушене право позивача, яке підлягало
б судовому захисту.

На підстав викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги в частині визнання
незаконним та скасування рішення про
вжиття обмежувальних (корегувальних)
заходів від 05.12.2013 року №02/228
задоволенню не підлягають.

Також, на підставі акту перевірки від
22.11.2013 №02/275 відповідачем було прийнято
постанову про накладення штрафних
санкцій від 25 листопада 2013 року №236р у
розмірі 1 900 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян у сумі 32 300,00
грн.

В постанові про накладення штрафних
санкцій від 25 листопада 2013 року № 236р
вказано, що позивачем порушено вимоги
п.2 ч.2 та п.1 ч.3 статті 44 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції».

Позивач вважає, що відповідач двічі
притягнув його (позивача) до
відповідальності за встановлені
перевіркою порушення: розповсюдження
продукції, на якій відсутній
Націоенальний знак відповідності й
розповсюдження продукції щодо якої
неналежно застосовано Національний
знак відповідності та введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам.

Так, позивач зазначає, що ТОВ
«САВ-ДІСТРІБЬЮШН» є виключно
розповсюджувачем (продавцем) кінцевому
споживачу (юридичним та фізичним
особам) продукції, та не вводив
продукцію в обіг. При цьому,
посилається на пункт 1 статті 45 Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції», яким
передбачено, що виробник,
уповноважений представник, імпортер
або інша особа, яка відповідно до цього
Закону вважається такою, що ввела
продукцію в обіг, не несе
відповідальності, встановленої
статтею 44 цього Закону, якщо доведе, що
вона не вводила відповідну продукцію в
обіг.

Отже, на думку позивача, спірна
постанова є незаконною.

Слід зазначити, що частинами 2 та 3
статті 44 Закону України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції» до відповідальності
притягаються такі суб'єкти
господарювання.

Пункт 2 частини 2 статті 44 вказаного
Закону передбачає відповідальність за
введення в обіг продукції, яка не
відповідає встановленим вимогам (крім
випадків, передбачених статтею 28 цього
Закону), у тому числі нанесення
Національного знака відповідності на
продукцію, що не відповідає вимогам
технічних регламентів.

Пункт 1 частини 3 статті 44 цього Закону
встановлює відповідальність до
розповсюджувача продукції, зокрема, за
розповсюдження продукції, на якій
відсутній Національний знак
відповідності та за розповсюдження
продукції, щодо якої неналежне
застосовано Національний знак
відповідності (крім нанесення
Національного знака відповідності на
продукцію, що не відповідає вимогам
технічних регламентів).

Під терміном «введення в обіг
продукції» слід розуміти будь-яке
постачання продукції для її
розповсюдження, споживання
(використання) на ринку України. Отже,
даний термін розповсюджується на
суб'єкта господарювання, який виконує
роботи або надає послуги на ринку
України або який не підтвердив
походження товару.

Отже, як вже встановлено судом,
позивачем були усунені встановлені
перевіркою порушення в повному обсязі,
а тому у суду не виникає сумніву у
фактах вчинення позивачем
правопорушень у сфері здійснення
господарської діяльності, що
відображені в Акті перевірки.

З зазначених підстав, суд вважає
обґрунтованим прийняття за наслідком
встановлених вище порушень постанови
про накладення штрафних санкцій від 25
листопада 2013 року №236р.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
Суд вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст.94 КАС України встановлено,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Судовим рішенням є постанова або
ухвала суду, якою завершується розгляд
справи (про залишення позовної заяви
без розгляду, про закриття провадження
у справі, крім закриття провадження у
зв'язку з відмовою від позову чи
примиренням).

Судове рішення вважається таким, яке
ухвалене на користь сторони, якщо:

- сторона є позивачем і позов
задоволено;

- сторона є відповідачем і у
задоволенні позову відмовлено або
позовну заяву залишено без розгляду,
або провадження у справі закрито.

Таким чином, на підставі ч.2 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судові витрати при відмові у
задоволенні позовної заяви
покладаються на позивача.

Позивачем до суду були заявлені вимоги
майнового та немайнового характеру.

Відповідно до пп.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону
України «Про судовий збір», розміри
ставок судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову:

- майнового характеру
встановлюється ставка судового збору в
розмірі 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати;

- немайнового характеру
встановлюється ставка судового збору в
розмірі 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати.

У відповідності до ч.3 ст.4 вказаного
Закону під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Частиною 3 ст.6 Закону України «Про
судовий збір» встановлено, що за
подання позовної заяви, що має
одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік» у
2013 році встановлено мінімальну
заробітну плату у місячному розмірі з 1
січня - 1147 гривень.

Тобто, позивач повинен був сплатити
судовий збір в розмірі 1 789,32 грн.

Позивачем, відповідно до платіжних
доручень від 16.12.2013 сплачено судовий
збір в розмірі 240,87 грн.

Таким чином, позивач повинен сплатити
решту судового збору за
адміністративний спір майнового
характеру в розмірі 1 548,45 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. У позові Товариства з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Донецькій області
відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН»
(, місцезнаходження: 04119,
м.Київ, вул.Дорогожицька,1) на користь
Державного бюджету України судовий
збір в розмірі 1 548 (одна тисяча п'ятсот
сорок вісім) гривень 45 (сорок п'ять)
копійок.

2. Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та в порядку ст.256 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягає негайному виконанню.

3. Постанова прийнята у нарадчій
кімнаті, вступна та резолютивна
частина проголошена у судовому
засіданні 5 лютого 2014 року, повний текст
буде виготовлено 10 лютого 2014 року.

4. Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Буряк І. В.