Справа № 2а-8495/11/1370
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Справа № 79515/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.,

представника ДПІ в Пустомитівському
районі

Головного управління Міндоходів у
Львівській

області
Кельбас Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
23 березня 2012 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкового
повідомлення - рішення,

встановив :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- ФОП ОСОБА_2) звернулась до суду першої
інстанції з позовом, в якому просить
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 11.05.2011
року про збільшення їй суми грошового
зобов'язання за податком на додану
вартість у розмірі 20136 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилалась на те, що висновки,
викладені податковим органом в акті
перевірки, на підставі якого винесене
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, про
безтоварність та нікчемність
фінансового-господарських операцій із
контрагентом - ТзОВ «Екопласт-Львів» та
неможливість здійснення таких з
підстав відсутності трудових ресурсів,
матеріальних ресурсів, виробничих
потужностей у контрагента є
безпідставні та ґрунтуються на
припущеннях, спростовуються
первинними документами, які у повній
мірі підтверджують реальність
господарських операцій між позивачем
та ТзОВ «Екопласт-Львів».

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 23.03.2012 року
позов задоволено. Визнане протиправним
та скасоване податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Львівської
області від 11.05.2011 року № з тих
підстав, що відповідачем як суб'єктом
владних повноважень не доведено
обставин, на які він посилається у акті
перевірки і судом не встановлено
фактів, які б викликали сумнів в
реальності операцій з купівлі-продажу
запчастин і комплектуючих між ФОП
ОСОБА_2 і ТзОВ «Екопласт-Львів».

Відповідач оскаржив в апеляційному
порядку постанову суду першої
інстанції. В апеляційній скарзі
зазначає, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без врахування фактичних обставин
справи і просить постанову суду
скасувати і відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення було прийнято за
результатами проведеної відповідачем
невиїзної позапланової документальної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства при проведенні
взаєморозрахунків за серпень, вересень
2010 року з ТзОВ «Екопласт-Львів».
Зокрема, було встановлено, що
господарські операції позивача щодо
придбання запчастин та комплектуючих у
ТзОВ «Екопласт-Львів» за серпень,
вересень 2010 року не носять реального
характеру, не спричинили настання
правових наслідків, а тому є
нікчемними.

Також зазначає про безпідставність
неприйняття до уваги Львівським
окружним адміністративним судом
постанови Сихівського районного суду
міста Львова у кримінальній справі
№1-104/11 від 29.12.2011 року за обвинуваченням
керівника ТзОВ «Екопласт-Львів» у
вчиненні фіктивного підприємництва.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення представника апелянта,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджено матеріалами справи, що
Державною податковою інспекцією у
Пустомитівському районі Львівської
області була проведена невиїзна
позапланова документальна перевірка
ФОП ОСОБА_2 з питань правомірності
нарахування ПДВ по взаєморозрахунках з
ТзОВ «Екопласт-Львів», результати якої
оформлені актом № 230/172/НОМЕР_2 від 26.04.2011
року, відповідно до висновків якого
позивачем допущено порушення вимог ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», а саме, завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

У зазначеному акті встановлено, що ТзОВ
«Екопласт-Львів» не перебувало на
митній території України,
місцезнаходження посадових осіб
підприємства невідоме; ТзОВ
«Екопласт-Львів» фактично не
здійснювало господарської діяльності,
не мало у власності та користуванні
офісних та складських приміщень, не
володіло та не користувалось
транспортними засобами, земельними
ділянками.

На підставі акта перевірки Державною
податковою інспекцією у
Пустомитівському районі Львівської
області винесене податкове
повідомлення-рішення № від 11.05.2011
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 20136 гривень, в
тому числі 16109 гривень за основним
платежем та 4027 гривень за штрафними
санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції визнав протиправним
та скасував оскаржуване податкове
повідомлення-рішення, оскільки дійшов
висновку, що факт здійснення операцій з
поставок товару ( запчастин та
комплектуючих для каналізаційних
систем ) підтверджується належно
оформленими первинними документами,
які мають необхідні реквізити та в
повній мірі відображають зміст
господарських операцій. Видаткові
накладні, які засвідчують факт
передачі товару, відповідають вимогам
чинного законодавства, що дає позивачу
право на віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ, а також
формування валових витрат підприємця.

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції не погоджується з
огляду на наступне.

Порядок нарахування та сплати податку
на додану вартість, а також порядок
формування податкового кредиту з цього
податку на час виникнення спірних
правовідносин регулювався Законом
України «Про податок на додану
вартість» від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР.

Згідно пункту 1.7. вказаного закону
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

У відповідності до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Підпунктами 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено,що не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлені вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
зазначеного Положення господарські
операції - це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку,
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством. Визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.

Дослідивши надані позивачем первинні
документи щодо господарської операції,
яка була предметом перевірки ДПІ у
Пустомитівському районі, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що наявність у підприємця
таких документів як видаткові та
податкові накладні не свідчить про
реальність проведеної операції. З
урахуванням відсутності у позивача
документів у підтвердження факту
передачі ФОП ОСОБА_2 від ТзОВ
«Екопласт-Львів» товарно-матеріальних
цінностей відповідно до наданих
видаткових та податкових накладних від
27.08.2010 року, від 31.08.2010 року, згідно яких
позивачем придбано у контрагента
запчастини та комплектуючі до
каналізаційних систем, через
відсутність акта приймання - передачі
товару, документів у підтвердження
транспортування та зберігання товару,
у контролюючого органу були наявні
правові підстави для висновку про
непідтвердження реальності такої
господарської операції, а відтак, про
правомірність нарахування позивачу
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням.

Також колегія суддів звертає увагу
суду першої інстанції на те, що при
ухваленні постанови слід було
врахувати постанову Сихівського
районного суду м.Львова від 29.12.2011 року
у справі №1-104/11, яка набрала законної
сили і встановлює винність особи, в
даному випадку керівника ТзОВ
«Екопласт-Львів», у вчиненні
фіктивного підприємництва протягом
2009-2010 років, що випливає також із
матеріалів справи, зокрема, листа
старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у
Львівській області Согора Ю.Є.
Наявність такої постанови суду
свідчить про те, що господарська
діяльність ТзОВ «Екопласт-Львів» не
відбувалась.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про реальність виконання
господарської операції між позивачем
та ТзОВ «Екопласт-Львів» з урахуванням
обсягу матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для виконання
робіт, відсутністю у ТзОВ
«Екопласт-Львів» необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
господарської операції у зв'язку із
відсутністю технічного персоналу,
виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів тощо, є
безпідставним, тому колегія суддів не
вбачає підстав для визнання
протиправним оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення і
погоджується з висновками податкового
органу про непідтвердження первинними
документами реальності господарських
операцій позивача з ТзОВ
«Екопласт-Львів» і, відповідно, про
відсутність правових підстав для
формування податкового кредиту на
підставі цих операцій.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи і висновки суду не
відповідають встановленим обставинам,
суд апеляційної інстанції дійшов до
висновку про скасування постанови та
прийняття нової, якою позивачу в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити у зв'язку з
недоведеністю вимог.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23 березня
2012 року у справі № 2а-8495/11/1370 скасувати
і постановити нову, якою в позові ФОП
ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня її складення в повному обсязі
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
скарги.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П.
Дякович

Т.В.
Онишкевич

Повний текст складено 17.02.2014 року