Справа № 2а-77/11/0970
Суддя: Богаченко С.І.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 р.
Справа № 9104/21765/11

Колегія Львівського апеляційного
адміністративного суду в складі:

судді-доповідача - Богаченка С.І.,

суддів - Багрія В.М., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання -
Ратушній М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Житлово-експлуатаційної організації
№3 на постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2011 року в справі за позовом
Житлово-експлуатаційної організації
№3 до управління Пенсійного фонду
України в м.Івано-Франківську про
визнання нечинним та скасування
рішення,-

В С Т А Н О В
И Л А:

10 січня 2011 року Житлово-експлуатаційна
організація №3 звернулася до суду з
позовом до управління Пенсійного Фонду
України в м.Івано-Франківську про
визнання нечинним та скасування
рішення № 5139 від 07 грудня 2010 року та
вимоги №Ю-1403/5 від 06.122010 року.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2011 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції її оскаржила
Житлово-експлуатаційна організація №3.
Апелянт по справі просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким задоволити
позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд
першої інстанції не з'ясував всіх
обставин справи, а саме те, що
оскаржуване рішення управління
Пенсійного фонду України в
м.Івано-Франківську було прийняте з
пропуском 6-місячного терміну,
передбаченого ст.2 ГК України.

А також вказує, що УПФ України в
м.Івано-Франківську зробило
неправильний висновок про порушення
позивачем своєчасності сплати
страхових внесків є одночасність їх
сплати з отриманням позивачем коштів
на оплату.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Житлово-експлуатаційна організація №3
є юридичною особою, яка зареєстрована
згідно діючого законодавства та є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Згідно п.1 ч.1 ст.14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальниками є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхові внески
є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно з п. 6 ч.2 ст.17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ч.6 ст.20 цього Закону,
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є для
страхувальників, зазначених у пунктах
1, 2, 4 ст.14 цього Закону, - календарний
місяць.

Згідно п.2. ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суми страхових внесків
своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених ч. 3 ст. 20 цього Закону,
вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно п.2 ч.9 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин
та розгляду справи в суді першої
інстанції та пп.9.3.2 п.9.3 ст.9 Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 року № 21-1,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16.01.2004 року № 64/8663 у разі, коли
страхувальник не сплачує або
несвоєчасно сплачує (несвоєчасно
перераховує) страхові внески, у тому
числі донараховані ним самостійно або
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф залежно від строку
затримки платежу в розмірі: при
затримці їх сплати у строк до 30
календарних днів включно-10 відсотків
своєчасно не сплачених сум; при
затримці їх сплати у строк до 90
календарних днів включно-20 відсотків
зазначених сум; при затримці їх сплати
понад 90 календарних днів -50 відсотків
зазначених сум.

Як вбачається із матеріалів
справи, а саме з розрахунків фінансових
санкцій та пені по особовому рахунку
страхувальника, позивач сплачував
страхові внески за період з 20 травня 2010
року по 03 грудня 2010 року з порушенням
строку передбаченого частиною 6 ст.20
вищезазначеного Закону. За несвоєчасну
сплату страхових внесків до позивача
згідно рішення №5139 від 07 грудня 2010 року
застосовано штрафні санкції та пеню в
сумі 8877,60 грн, з яких штраф в розмірі 3090
грн та пеня в розмірі 5787,60 грн.

Наявність вказаної заборгованості
позивачем не заперечується, однак він
вказує на те, що вона викликана
внаслідок протиправної зміни
відповідачем цільового призначення
поточних платежів в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій у
порядку календарної черговості їх
виникнення.

Однак, колегія суддів такі посилання
апелянта вважає безпідставними,
оскільки частиною п'ятою статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що за
рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Таким чином, маючи несплачену недоїмку,
пеню та фінансові санкції і сплачуючи
при цьому поточні суми страхових
внесків, страхувальник не вважається
таким, що своєчасно виконав свої
зобов'язання за поточний період,
оскільки в силу імперативних вимог
частини п'ятої статті 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» органи ПФУ
зобов'язані направити цей платіж на
погашення недоїмки, пені та фінансових
санкцій.

Також, безпідставним є посилання
апелянта на те, що відповідачем під час
винесення оскаржуваної вимоги не
досліджено факт отримання позивачем
коштів на оплату праці, оскільки
положення абз.6 ч.6 ст.20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно до
якого перерахування страхових внесків
здійснюється страхувальниками
одночасно з одержанням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплати доходу) не звільняють
страхувальника від обов'язку сплатити
страхові внески у 20-денний строк із дня
закінчення звітного періоду у зв'язку з
неодержанням останнім цих коштів,
оскільки відповідно до ч.6 ст.19 цього
Закону (чинного на час виникнення
спірних правовідносин) страхові внески
нараховуються на суми, зазначені в
частинах 1, 2 цієї статті, незалежно від
джерел їх фінансування, форми, порядку,
місця виплати та використання, а також
незалежно від того, чи були зазначені
суми фактично виплачені після їх
нарахування до сплати.

Щодо тверджень апелянта на той факт, що
відповідачем у відповідності до ст.250
Господарського кодексу України
пропущено 6-місячний термін для
застосування штрафних санкцій, то
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», вказаний Закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Згідно п.15 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що дані правовідносини у
сфері загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
регулюються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, та постановив обґрунтоване
рішення, що повно відображає обставини,
які мають значення для справи.

Висновки суду є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх скасування, з
мотивів викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, колегія
суддів Львівського апеляційного
адміністративного суду, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу
Житлово-експлуатаційної організації
№3 - залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 03
березня 2011 року по справі № 2а-77/11 -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
С.І. Богаченко

Суддя
В.М. Багрій

Суддя
Д.М. Старунський