Справа № 802/4739/13-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4739/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Білої Л.М. Сушка О.О.

при секретарі: Бондаренко С.А.

за участю представників сторін:

представників відповідача - Машталяр
А.Г., Сердюк Є.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Територіального
Центрального управління внутрішнього
аудиту та контролю Департаменту
внутрішнього аудиту і фінансового
контролю Міністерства оборони України
в особі його начальника Машталяра
Анатолія Григоровича про визнання
протиправним та скасування
дисциплінарного стягнення , -

В С Т А Н О В И В :

02.12.2013 року позивач - ОСОБА_4 звернувся
до Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Територіального Центрального
управління внутрішнього аудиту та
контролю Департаменту внутрішнього
аудиту і фінансового контролю
Міністерства оборони України в особі
його начальника Машталяра Анатолія
Григоровича про визнання протиправним
та скасування дисциплінарного
стягнення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 20.01.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
20.01.2014 року та прийняти нове рішення,
яким задоволити позовні вимоги.

В судовому засіданні представники
відповідача заперечили проти доводів
апеляційної скарги та просили залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт в судове засідання не з'явився,
хоча був належним чином повідомлений
про дату час і місце судового
засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити з наступних
підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач на час виникнення обставин, що
стали підставою звернення до суду
проходив віськову службу в
Центральному Територіальному
управлінні внутрішнього аудиту та
контролю Департаменту внутрішнього
аудиту і фінансового контролю
Міністерства оборони України у званні
підполковника на посаді старшого
інспектора віддділу аудиту.

05.11.2013 року на виконання наказу №204 від
04.11.2013 року ОСОБА_4 вибув на контрольний
захід до військового представництва
№2461 м.Київ для проведення аудиту.

Згідно з доводами позивача, під час
перебування у відрядженні на
контрольному заході, а саме 06.11.2013 року
о 13 год.50 хв. йому стало відомо, що в
Головному управлінні Військової
служби правопорядку м.Київ є вакантна
посада, для переводу на яку необхідно
клопотання директора ДВА та ФК м.Київ.
Позивач зазначив, що в ході телефонної
розмови із заступником директора ДВА
та ФК ОСОБА_5, отримав у нього дозвіл на
зустріч, яка могла відбутися до 14 год. 30
хв. цього ж дня.

Бажаючи встигнути до обумовленого часу
ОСОБА_4 відбув на зустріч, після якої
повернувся на об'єкт контролю.

18.11.2013 р. контрольний захід перервано та
позивач прибув до ТЦ УВА та К м. Вінниці
для участі в організаційних заходах, що
мали відбутися на виконання Директиви
Міністерства Оборони України та
Генерального штабу Збройних Сил
України № Д-322/1/03 від 02.09.2013 року. В цей
же день з ОСОБА_4 проведено бесіду
стосовно подальшого проходження
служби, що підтверджується аркушем
бесіди від 18.11.2013 року.

Після бесіди, під час зібрання
військовослужбовців, начальником ТЦ
УВА та К м. Вінниці Машталяром А.Г.
позивачу оголошено дисциплінарне
стягнення - догану, за самовільне
вибуття 06.11.2013 року з контрольного
заходу, про що 18.11.2013 року внесено запис
до службової картки позивача.

На думку позивача такі дії є
протиправними, що стало причиною
звернення до суду.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями Закону України "Про Статут
внутрішньої служби Збройних Сил
України" від 24.03.1999 року, Закону України
"Про Дисциплінарний статут Збройних
Сил України" від 24.03.1999 року, прийшов до
висновку про безпідставність
заявлених позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами та висновкам суду першої
інстанції, колегія суддів враховує
наступне.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про
Дисциплінарний статут Збройних Сил
України" від 24.03.1999 року (далі -
Дисциплінарний статут) встановлено, що
військова дисципліна - це
бездоганне і неухильне додержання
всіма військовослужбовцями порядку
і правил, встановлених військовими
статутами та іншим законодавством
України.

Відповідно до пункту 5 Дисциплінарного
статуту, за стан дисципліни у
військовому з'єднанні, частині
(підрозділі), закладі та установі
відповідає командир. Інтереси захисту
Вітчизни зобов'язують командира
постійно підтримувати військову
дисципліну, вимагати її додержання від
підлеглих, не залишати поза увагою
жодного дисциплінарного
правопорушення.

Відповідно до пункту 45 Дисциплінарного
статуту у разі невиконання
(неналежного виконання)
військовослужбовцем своїх службових
обов'язків, порушення
військовослужбовцем військової
дисципліни або громадського порядку
командир повинен нагадати йому про
обов'язки служби, а за необхідності -
накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктом 68 Дисциплінарного
статуту Збройних Сил України, на
молодших та старших офіцерів можуть
бути накладені такі дисциплінарні
стягнення: зауваження;
догана; сувора догана; попередження про
неповну службову відповідність;
пониження в посаді; пониження
військового звання на один ступінь;
звільнення з військової служби за
службовою невідповідністю;
позбавлення військового звання.

Пунктом 12 Статуту внутрішньої служби
Збройних сил України, затвердженого
Законом України №548-XIV від 24.03.1999, (далі -
Статут внутрішньої служби) встановлено
що, про все, що сталося з
військовослужбовцем і стосується
виконання ним службових обов'язків, та
про зроблені йому зауваження
військовослужбовець зобов'язаний
доповідати своєму безпосередньому
начальникові. В свою чергу, пунктом 14
Статуту внутрішньої служби визначено,
що із службових та особистих питань
військовослужбовець повинен
звертатися до свого безпосереднього
начальника, а якщо він не може їх
вирішити - до наступного прямого
начальника.

Проте, позивач, перебуваючи на службі,
відбув на зустріч з ОСОБА_5 в робочий
час, при цьому не отримавши дозвіл від
свого безпосерднього керівника
Машталяра А.Г., що є порушенням
військової дисципліни.

Колегія суддів критично оцінює доводи
апелянта щодо того, що його візит до
ДВА та ФК не був самовільним залишенням
об'єкта контролю, адже відбувся з
дозволу заступника директора ДВА та ФК
ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_5 не є
безпосереднім керівником ОСОБА_4, а
отже не наділений повноваженнями
надавати даний дозвіл.

Таким чином, суд враховуючи те, що
ОСОБА_4 вибув з контрольного заходу в
робочий час, не звернувшись та не
отримавши відповідного дозволу від
свого безпосереднього керівника, тобто
порушив військову дисципліну та
правила трудового розпорядку, суд
дійшов висновку, що у Машталяра А.Г. як
командира позивача, були наявні
підстави для накладення на нього
дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що відповідно до п.п. 84, 86
Дисциплінарного статуту проведення
службового розслідування є правом а не
обо'язком командира, яким він може
скористатись для уточнення причин і
умов, що сприяли правопорушенню,
підставою ж для бесіди є розгляд
письмової доповіді за результатами
проведення службового розлідування.
Оскільки розслідування не проводилось
то необхідність в бесіді відпала, а
тому доводи позивача про
неправомірність застосування
стягнення з цих підстав судом до уваги
не беруться.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що відповідач діяв
на підставі та в межах закону.

З урахуванням вищевикладених норм
чинного законодавства, що регулюють
спірні правовідносини сторін, та
встановлених обставин даної справи,
колегія суддів дійшла висновку про
безпідставність заявлених позивачем
вимог, які обгрунтовано залишені судом
першої інстанції без задоволення.

Апелянтом не надано достатніх доказів
в підтвердження доводів апеляційної
скарги, у зв'язку з чим остання
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного рішення
правильно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку, та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для задоволення вимог
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Біла Л.М.

Сушко О.О.