Справа № 810/2182/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Щавінський
Суддя-доповідач: Чаку
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
12.04.2013 року № .

Київський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 11 червня 2013
року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року та постановити нову про відмову в
задоволенні адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками
Бориспільської ОДПІ Київської області
ДПС проведено камеральну перевірку
з питання дослідження показників
податкової звітності, а саме, звітів
про використання реєстраторів
розрахункових операцій та книг обліку
розрахункових операцій (розрахункових
книжок) позивача, поданих за період з
лютого 2010 року по грудень 2012 року, та
визначення необхідності його
реєстрації платником ПДВ, за
результатами якої складено Акт
перевірки.

Перевіркою встановлено порушення п. 183.1
ст. 183 ПК України, що призвело до
заниження ПДВ (визначеного у
відповідності до п. 10 підрозділу 2
розділу ХХ ПК України за ставкою 20 %) в
сумі 102251,97 грн.

За результатами розгляду матеріалів
перевірки та заперечень до Акту
перевірки Бориспільською ОДПІ
Київської області ДПС винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 12.04.2013 року, яким визначено
суму грошового зобов'язання з ПДВ в
розмірі 127984,96 грн., в тому числі 102251,97
грн. за основним платежем та 25732,99 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями.

З приводу даних правовідносин, колегія
суддів апеляційної інстанції звертає
увагу на наступне.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрована в Бориспільській РДА
Київської області 12.06.2000 року.

Як платника податку, позивача було
взято на податковий облік
Бориспільської ОДПІ Київської області
12.06.2000 року.

Позивач, в період часу, який
охоплюється камеральною перевіркою
(результати якої були викладені в Акті
від 25 березня 2013 року), перебувала на
загальній системі оподаткування та не
здійснювала нарахування, утримання та
сплату до Державного бюджету податку
на додану вартість.

Відповідно до п.181.1 ст.181 ПК України у
разі якщо загальна сума від здійснення
операцій з постачання товарів/послуг,
що підлягають оподаткуванню згідно з
цим розділом, у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, сукупно перевищує 300 000 гривень
(без) урахування податку на додану
вартість), така особа зобов'язана
зареєструватися як платник податку в
органі державної податкової служби за
своїм місцезнаходженням (місце
проживання), крім особи, яка є платником
єдиного податку.

Таким чином, з наведеної вище норми
вбачається, що обов'язок особи
зареєструватися як платник податку на
додану вартість в органах державної
податкової служби, а також
нараховувати, утримувати і сплачувати
податок на додану вартість, виникає з
моменту коли загальна сума від
здійснення операцій з постачання
товарів, що сплачена такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, без урахування податку на
додану вартість, сукупно перевищує
300000,00 грн.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України,
база оподаткування операцій з
постачання, товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів
(крім податку на додану вартість).
Аналогічним чином регулюється порядок
визначення бази оподаткування
операцій з постачання товарів,
ввезених платником податку на митну
територію України.

Таким чином, базою оподаткування
операцій з постачання товарів ПДВ є
договірна (ринкова) ціна товару, за
виключенням ПДВ.

В подальшому, постачальник, на підставі
п. п. 194.1.1 п. 194.1 ст. 194 ПК України,
визначає податок у розмірі 17 відсотків
(п.10 підрозділу 2 розділу XX ПК України -
ставка 20 %) від бази оподаткування та
додає його до ціни товарів.

Отже, якщо особа здійснює господарську
діяльність з постачання товарів і при
цьому є і платником податку на додану
вартість, сформована ним остаточна
договірна (ринкова) ціна товару завжди
буде включати 20 відсотків податку на
додану вартість.

Тому, виходячи з положення п. 181.1. ст. 181
ПК України необхідно визначати за
кожні наступні 12 календарних місяців
не лише загальну суму від здійснення
операцій з постачання товарів
позивачем, але й встановити чи містять
ціни товарів, що поставляються
позивачу, податок на додану вартість та
чи був такий непрямий податок
сплачений споживачами в складі ціни
товарів, що поставляються позивачем. За
наявності підтвердження вказаних
обставин, податок повинен бути
обов'язково вирахуваний із загальної
суми операцій з постачання товарів,
оскільки в такому випадку сума податку
на додану вартість, сплаченого
позивачем, не може бути віднесена ним
до податкового кредиту, з тих підстав,
що позивач не є платником податку на
додану вартість.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
настання обставин, передбачених п.181.1.
ст. 181 ПК України, є лише підставою для
реєстрації особи як платника податку
на додану вартість, а тому така особа до
дати реєстрації та отримання
відповідного свідоцтва, не має права
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок на додану вартість, а також на
таку особу не розповсюджуються всі ті
права та обов'язки платника податку на
додану вартість, окрім тих, що пов'язані
з відповідальністю за його не сплату.
Тому, положення п. 181.1. ст. 181 ПК України,
яке містить умову необхідну для
розрахунку сум від здійснення операцій
з постачання товарів і полягає у
вирахуванні податку на подану
вартість, закономірно не може містити
податок на додану вартість, розрахунок
якого здійснювався б з торгівельної
націнки особою, яка лише перевіряються
на наявність ознак такого платника
податку. Такий податок на додану
вартість з торгівельної націнки, може
бути доданий до ціни товару лише
особою, яка здійснює постачання
товарів та зареєстрована як платник
податку на додану вартість і такий
податок визначається такою особою як
різниця між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту.

Як вбачається з Акту камеральної
перевірки, за період з лютого 2010 року по
січень 2011 року, тобто за 12 послідовних
місяців, обсяг операцій з постачання
позивачем товарів, які є об'єктом
оподаткування, становить, на думку
перевіряючих, 300609,04 грн., тобто з
перевищенням граничної суми на - 609,04
грн.

Загальна сума коштів від здійснення
операцій з постачання позивачем
товарів у розмірі 300609,04грн. за період з
лютого 2010 року по січень 2011 року, була
розрахована відповідачем виходячи
лише зі звітів про використання
реєстраторів розрахункових операцій
та книг обліку розрахункових операцій.

Однак, відповідач, під час розрахунку
суми оподаткованих операцій позивача,
не виконав вимоги п. 181.1. ст. 181 ПК
України, оскільки не вирахував податок
на додану вартість із загальної суми
від здійснення операцій з постачання
товарів, порядок визначення та
розрахунку якого було наведено вище.

Суд звертає увагу, що 12.02.2010 року між
позивачем та ТОВ «Авант Трейд» був
укладений договір поставки товарів за
№ 1180-10, на підставі п. 1.1. якого, ТОВ
«Авант Трейд» зобов'язується
передавати у власність позивачу
алкогольні напої, які останній
зобов'язаний приймати та оплачувати
даний товар.

ТОВ «Авант Трейд» є платником податку
на додану вартість, про що свідчить
свідоцтво про реєстрацію його
платником податку на додану вартість
за № 100263794 серії НБ № 136003, виданого
Горлівською ОДПІ.

На підставі вказаного вище договору
поставки, ТОВ «Авант Трейд» 07.04.2010 року,
28.04.2010 року, 30.04.2010 року та 05.05.2010 року
поставив позивачу алкогольні напої,
ціна яких становить 4813,00 грн., податок
на додану вартість, який доданий до
ціни товару, складає 802,21 грн., про що
свідчать видаткові накладні: № 19 628/19574
від 07.04.2010 року, № 28 738/29101 від 28.04.2010 року,
№ 30 6737/31169 від 30.04.2010 року. Ціну за
поставку вказаних товарів, позивач в
повному обсязі сплатив, про що свідчать
фіскальні чеки: від 21.04.2010 року та 31.05.2010
року, які містять відомості як щодо
сплати ціни товару так і податку на
додану вартість, який доданий до ціни
товару.

Судом встановлено, що в подальшому,
позивач здійснюючи свою господарську
діяльність з роздрібної торгівлі
переважно продуктами харчування,
напоями та тютюновими виробами,
реалізувала товар кінцевим споживачам,
про що свідчать фіскальні чеки в книзі
обліку розрахункових операцій №
р/6.

Позивачем також було укладено і ряд
інших господарських договорів, на
підставі яких суб'єкти господарювання
здійснювали постачання товарів. Всі,
без виключення, постачання товарів
суб'єктами господарювання, позивачу
здійснювалися за цінами, до яких був
доданий податок на додану вартість,
який складає 20 % ціни товару.

У зв'язку з вищевикладеним, включення
до загальної суми від здійснення
операцій з постачання товарів, податку
на додану вартість у розмірі 802,21 грн.,
який повинен бути обов'язково
вирахуваний відповідачем під час
визначення ним наявності підстав,
передбачених п. 181.1. ст. 181 ПК України,
для обов'язкової реєстрації позивача
як платника податку на додану вартість.

Вирахувавши податок на додану вартість
у розмірі 802,21 грн., позивач втрачає
ознаки платника податку на додану
вартість, оскільки загальна сума від
здійснення операцій з постачання
товарів, що підлягають оподаткуванню,
нарахована (сплачена) такій особі
протягом останніх 12 календарних
місяців, (з лютого 2010 року по січень 2011
року), сукупно не буде перевищувати
300000,00 грн., і становитиме 299806,83 грн.

Про включення податку на додану
вартість до загальної суми від
здійснення операцій з постачання
товарів також свідчать звіти про
використання реєстраторів
розрахункових операцій та книг обліку
розрахункових операцій за лютий,
березень, квітень 2010 рік, поданих до
Бориспільської ОДПІ, зареєстрованих
нею та з приводу даних і відомостей в
яких відповідачем не було висловлено
жодних зауважень, а також книга обліку
розрахункових операцій № р/6,
зареєстрованої Бориспільською ОДПІ
02.10.2009 року, яка містить денні звіти від
їх реалізації за кожен день.

Отже, висновки контролюючого органу в
Акті камеральної перевірки про те, що
позивач зобов'язаний був
зареєструватися платником податку на
додану вартість, подати реєстраційну
заяву та сплачувати податок на додану
вартість - не відповідає вимогам п. 181.1.
ст. 181 ПК України, оскільки загальна
сума від здійснення операцій з
постачання позивачем товарів та
сплачена йому, без урахування податку
на додану вартість, за період з лютого
2010 року по січень 2011 року, сукупно не
перевищувала 300000,00 грн.

Таким чином, висновки податкового
органу про порушення позивачем п.183.1 ст.
183 ПК України що призвело до заниження
ПДВ (визначеного у відповідності до п.10
підрозділу 2 розділу ХХ ПК України за
ставкою 20%) в сумі 102251,97 грн. є
необґрунтованими, а податкове
повідомлення-рішення від 12.04.2013 року
№ є таким, що винесено
протиправно та підлягає скасуванню.

Тому колегія суддів апеляційної
інстанції вважає за необхідне
апеляційну скаргу Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений
12.02.2014 року.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Старова Н.Е.