Справа № 4633/10
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2010-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2010 р. справа № 2а-1204/09

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді:
Семененка Я.В.

суддів: Божко Л.А.
Дадим Ю.М.

при секретарі судового засідання:
Мациборко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя на
постанову Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 30.11.2009 року у
справі № 2а-1204 /09 за позовом ОСОБА_1 до
Управління пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про поновлення пропущеного строку для
звернення до адміністративного суду та
про оскарження бездіяльності і
зобов'язання до сплати щомісячної суми
допомоги «дітям війни»,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м .
Дніпродзержинська, в якому просив:

відновити пропущений строк для
звернення до суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів;

зобов'язати відповідача нарахувати
недоплачену щомісячну соціальну
державну допомогу до пенсії за період з
2006-2007 роки в сумі 2733,30 грн..;

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що має статус «дитини
війни», тому користується всіма
правами та пільгами, передбаченими
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни»для цієї категорії осіб, і
на підставі ст.6 зазначеного Закону має
право на щомісячну доплату до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
При вирішенні питання про нарахування
вказаної доплати до пенсії позивача
відповідач керувався положеннями
нормативних актів, що на підставі
Рішення Конституційного Суду України
були визнані неконституційними, а тому
застосуванню не підлягали.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 30.11.2009 року
адміністративний позов задоволено
частково, а саме визнано незаконною
бездіяльність відповідача в частині не
нарахування, не призначення та
невиплати позивачу підвищення до
пенсії, передбаченого ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»у розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком за період з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з
22 травня 2008 року по 24 червня 2009 року
включно, виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої на час виплат у вказані
періоди; зобов'язано відповідача
призначити донарахувати та виплатити
позивачу підвищення до пенсії,
передбаченого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»у
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 24
червня 2009 року включно, виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої на час виплат у
травні-грудні 2008 року та січні -червні
2009 року. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
Управління пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просило скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволені позову в повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
народився 05.02.1938 року та відповідно до
абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»має
статус дитини війни, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією пенсійного посвідчення
та відповідною відміткою в ньому (а.с.4).

Згідно статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»дітям
війни, пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дія ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»була призупинена
п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік».

Рішенням Конституційного суду України
№ 6-рп від 09 липня 2007 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік»щодо призупинення
дії положення ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»визнані
неконституційними.

Відповідно до ст..152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно зі ст..22 Закону України «Про
Конституційний суд України»рішення
Конституційного Суду України
підлягають безумовному виконанню
всіма державними органами, органами
місцевого і регіонального
самоврядування, установами,
організаціями, підприємствами, їх
посадовими особами, об'єднаннями
громадян та громадянами.

Таким чином, приймаючи до уваги той
факт, що ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»про
зупинення дії ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»на 2007
рік втратила чинність з 09.07.2007 року,
відповідач повинен був здійснити
перерахунок та виплатити щомісячне
підвищення до пенсії позивачу
відповідно до чинного законодавства,
починаючи з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року включно.

Управління пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
будь-яких дій, пов'язаних з
перерахунком та виплати позивачу
підвищення до пенсії відповідно до
положень ст. 6 Закону «Про соціальний
захист дітей війни»з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року не здійснювало.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання Управління
пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
здійснити відповідний перерахунок
підвищення до пенсії позивачу у
розмірі, передбаченому ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року.

Колегія суддів вважає обґрунтованими і
висновки суду щодо можливості
поновлення позивачу строків звернення
до суду за позовом про захист порушених
прав.

Відповідно до ст..99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Відповідно до ч. 2 ст.100 КАС України
якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

В обґрунтування причин поважності
пропуску строку звернення до суду з
позовом про захист порушених прав
позивач посилався на те, що про факт
порушення прав стало відомо лише у
наприкінці 2008 року після висвітлення
таких фактів у засобах масової
інформації, про зміни в пенсійному
законодавстві позивачу повідомлено не
було.

Відповідачем, на якого відповідно
до ч.2 ст.71 КАС України покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності рішення, дії,
бездіяльності не спростовано доводи
позивача відносно підстав пропуску
строку звернення до суду та не доведено
того, що відповідач своєчасно
повідомляв позивача про зміни в
законодавстві, яким визначено
підвищення до пенсії, право на
отримання якого має позивач.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність поновлення строку
звернення до суду з позовом, оскільки
наведені причини пропуску
процесуального строку можливо визнати
поважним і підставою для цього є:
похилий вік позивача, неодноразовість
внесення законодавцем змін до ст.6
Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р., якими
призупинялася дія цієї норми та
змінювався розмір підвищення до
пенсії, що у своїй сукупності заважало
позивачу розумітися в нормах Законів,
періоду їх дії, умов та порядку
застосування строку позовної давності,
а також початку і закінчення
процесуальних строків звернення до
суду до часу поки в засобах масової
інформації не стали масово
обговорюватися питання про порушення
прав «дітей війни»., неповідомлення
УПФУ пенсіонерів про внесення змін в
законодавстві, вжиті позивачем заходи
щодо досудового врегулювання спору, а
саме звернення до відповідача з заявою
про виплату підвищення до пенсії, на
яку відповідачем надано листа від
10.12.2008р. про фактичну відмову у
здійсненні такого перерахунку (а.с.2).

В той же час, як вбачається з
тексту оскаржуваної постанови, суд
першої інстанції зобов'язав
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу як дитині війни підвищення до
пенсії за період з 22 травня 2008 рік по 24
червня 2009 рік в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Проте,
вимоги щодо неправомірності дій
відповідача при виплаті підвищення до
пенсії за 2008-2009 роки, позивачем не
заявлялись. Будь яких доповнень або
уточнень до позову позивач до суду не
надавав.

Зобов'язавши відповідача перерахувати
позивачу підвищення до пенсії за
період з 22 травня 2008 рік по 24 червня 2009
рік у розмірі 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком суд першої інстанції не
послався на ч.2 ст. 11 КАС України та не
зазначив, що для повного захисту
порушених прав необхідно вийти за межі
заявлених позовних вимог.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем не оскаржувалися дії
відповідача щодо виплат підвищення
пенсії у 2008-2009 році. Виплати підвищення
пенсії у 2008-2009 році характеризуються
іншим періодом виплат, іншим розміром
таких виплат, які фактично було
сплачено позивачу, іншим правовим
обґрунтуванням таких виплат та іншими
нормативно-правовими актами, якими
встановлювалися виплати підвищення
пенсії у 2008-2009 році. Питання щодо
правомірності дій відповідача
відносно виплати підвищення пенсії у
2008-2009 році не порушувалось позивачем,
позовна заява не містить у собі ані
посилань на порушення прав позивача у
2008-2009 році, ані обґрунтувань
неправомірності дій відповідача у цей
період.

Колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції вирішено
питання, яке не стосується заявлених
позовних вимог.

З огляду на викладене, постанова суду в
частині зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу підвищення до пенсії згідно
ст.. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни»за період з 22 травня
2008 року по 24 червня 2009 року виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої на час виплат у січні -
червні 2009 - підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, скасувавши
постанову суду першої інстанції в
частині зобов'язання відповідача
виплати підвищення до пенсії за період
з 22.05.2008р. по 24.06.2009р.

На підставі викладеного,
керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207
КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 30.11.2009 року у
справі №2а-1204/09 в частині задоволених
позовних вимог за період з 22 травня 2008
року по 24 червня 2009 року виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої на час виплат у січні -
червні 2009-скасувати.

В іншій частині постанову
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 30.11.2009 року у справі
№2а-1204/09 -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржено
в касаційному порядку до Верховного
Суду України протягом двох місяців з
дня набрання чинності.

Головуючий:

Я.В.Семененко

Судді:
Ю.М. Дадим

Л.А. Божко