Справа № 581/821/13-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 р. Справа № 581/821/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Липоводолинської селищної
ради Сумської області на постанову
Липоводолинського районного суду
Сумської області від 09.01.2014 р. по справі
№581/821/13-а

за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2

до Органу приватизації житлового
фонду Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Виконавчого
комітету Липоводолинської селищної
ради Сумської області,
Липоводолинської селищної ради
Сумської області

про зобов'язання розглянути заяву та
прийняти рішення про передачу квартири
у приватну власність,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, звернувся до
суду із адміністративним позовом до
Органу приватизації житлового фонду
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Виконавчого комітету
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Липоводолинської
селищної ради Сумської області, в
якому, з урахуванням поданих уточнень,
просить:

- зобов'язати Орган приватизації
житлового фонду Липоводолинської
селищної ради Сумської області
розглянути заяву від 14.03.2013 року і
прийняти рішення про передачу у
спільну часткову власність ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 кожній по 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» протягом 1 місяця з часу
набрання законної сили постанови суду
у даній справі;

- стягнути з відповідачів судові
витрати в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору 68 грн. 82 коп.
та за правову допомогу адвоката у
розмірі 300 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що подану позивачем заяву від 14.03.2013
року було розглянуто не органом
приватизації, як того вимагає закон, а
селищною радою на позачерговій 12-ій
сесії 6-го скликання 25.0.42013 року, про що
її було повідомлено листом від 07.05.2013
року, у якому йшлося про те, що рішення
про надання дозволу на приватизацію
прийнято не було, а її заява залишена
без задоволення. В свою чергу,
підставою неприйняття сесією ради
відповідного рішення стала поширена
без належної на те правової підстави
інформація про тривале (близько 6-7
років) непроживання позивачів у
спірній квартирі.

Постановою Липоводолинського
районного суду Сумської області від
09.01.2014 року адміністративний позов було
задоволено частково.

Зобов'язано орган приватизації
житлового фонду Липоводолинської
селищної ради Сумської області у
місячний із дня набрання рішенням суду
законної сили строк повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.03.2013 року
про передачу їй та її неповнолітній
дочці ОСОБА_2 у спільну часткову
приватну власність по 1/2 частині
квартири АДРЕСА_1, оформивши наслідки
його розгляду відповідним рішенням.

В інший частині позову відмовлено.

Стягнуто з місцевого бюджету
Липоводолинської селищної ради
Сумської області на користь ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у рівних частинах 34 грн. 41 коп.
судового збору.

Не погодившись із судовим рішенням,
Липоводолинською селищною радою
Сумської області подано апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Липоводолинського районного
суду Сумської області від 09.01.2014 року та
ухвалити нове рішення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
зокрема на порушення вимог Закону
України и «Про місцеве самоврядування
в Україні», Регламенту роботи селищної
ради, затвердженого рішенням І сесії 6
скликання Липоводолинської селищної
ради Сумської області від 16.11.2010 року та
Положення про орган приватизації
виконавчого комітету Липоводолинської
селищної ради, затвердженого рішенням
Х сесії 6 скликання Липоводолинської
селищної ради від 06.11.2012 року (далі -
Положення про орган приватизації).

Вказує, що задовольняючи частково
позовні вимоги, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
те, що незалежно від наслідків розгляду
на сесії селищної ради питання про
надання дозволу на приватизацію майна,
орган приватизації повинен прийняти
відповідне рішення. Зазначив, що заява
позивача щодо передачі у спільну
часткову власність квартири була
розглянута на сесії селищної ради,
проте не набрала необхідної кількості
голосів, про що позивача було
повідомлено.

Позивач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому законом порядку.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 17.07.1993 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, від якого
останні мають доньку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням виконавчого комітету
Липоводолинської селищної ради
Сумської області від 29.10.2003 року №160,
прокурору Липоводолинського району
ОСОБА_3 з сім'єю в складі трьох чоловік,
видано ордер на право заселення
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 60,9 кв.м, житловою 37
кв.м, яка є комунальною власністю
селищної ради (а.с.8).

20.09.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
зареєстровані у вищезазначеній
квартирі. Як вказує позивач, у зв'язку з
переведенням на нове місце роботи, у
лютому 2005 року ОСОБА_3 змінив місце
проживання та реєстрації.

Судом першої інстанції було
встановлено, що на час розгляду справи,
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 працюють у м.Ромни
Сумської області (близько 30 км від смт
Липова Долина Сумської області), а саме,
відповідно в органах прокуратури та у
Роменській філії ПАТ «Сумиобленерго»,
а ОСОБА_2 навчається у м.Харкові.

14.03.2013 року ОСОБА_1, діючи у своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2, звернулась до
органу приватизації житлового фонду
Липоводолинської селищної ради
Сумської області із заявою про
передачу їм у спільну часткову
власність по 1/2 частині квартири
АДРЕСА_1 (а.с.14).

На 1-му пленарному засіданні 20-ї сесії
6-го скликання Липоводолинської
селищної ради, яке відбулось 25.04.2013
року, розглянуто вказану заяву, однак
рішення про її задоволення прийнято не
було, оскільки проти нього
проголосувало 11 з 16 присутніх
депутатів (а.с.16).

Листом від 07.05.2013 року Виконавчий
комітет Липоводолинської селищної
ради повідомив позивача про те, що її
заяву було розглянуто на позачерговій
сесії селищної ради, однак заява
залишена без задоволення (а.с.14 зворот).

Не погоджуючись із вказаними діями,
позивач звернулась до суду із даним
позовом.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що саме до
повноважень сільської ради
відноситься вирішення питання щодо
приватизації майна, що знаходиться у
комунальній власності. Разом з тим,
оскільки у відповідності до вимог
Положення про орган приватизації
передбачена можливість прийняття
рішення незалежно від результату
розгляду питання про надання дозволу
на приватизацію майна, то суд дійшов
висновку про необхідність вирішення
органом приватизації вказаного
питання у формі рішення (про
задоволення чи відхилення заяви).

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен
має право на достатній життєвий рівень
для себе і своєї сім'ї, що включає
достатнє харчування, одяг, житло.

Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону (ст. 47
Конституції України).

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» наймачі квартир
(будинків) державного житлового фонду
та члени їх сімей, які постійно
проживають у квартирі разом із
наймачем або за якими зберігається
право на житло, мають право на
приватизацію займаних квартир шляхом
передачі їм цих квартир в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сімї, які постійно мешкають у
даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, на підставі рішення
відповідного органу приватизації.

Колегія суддів зазначає, що на
виконання вимог вищезазначеного
Закону, наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 16.12.2009 р. № 396 затверджене
Положення про порядок передачі квартир
(будинків), жилих приміщень у
гуртожитках у власність громадян, яке
зареєстроване в Міністерстві юстиції
України 29.01.2010 р. за № 109/17404.

Відповідно до п.п. 13, 17 вказаного
Положення, приватизація квартир
(будинків), жилих приміщень в
гуртожитках, кімнат у комунальних
квартирах здійснюється уповноваженими
на це органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд (далі - орган приватизації).

Громадянин, який виявив бажання
приватизувати займану ним і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру
(будинок), жиле приміщення в гуртожитку,
кімнату в комунальній квартирі,
звертається в орган приватизації, де
одержує бланк заяви та необхідну
консультацію.

Перелік документів, які подаються до
органу приватизації визначений п. 18
Положення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», члени
територіальної громади мають право
ініціювати розгляд у раді (в порядку
місцевої ініціативи) будь-якого
питання, віднесеного до відання
місцевого самоврядування. Порядок
внесення місцевої ініціативи на
розгляд ради визначається
представницьким органом місцевого
самоврядування або статутом
територіальної громади. Місцева
ініціатива, внесена на розгляд ради у
встановленому порядку, підлягає
обов'язковому розгляду на відкритому
засіданні ради за участю членів
ініціативної групи з питань місцевої
ініціативи.

Відповідно до приписів ч.1 ст.10 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» сільські, селищні, міські
ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
відповідні територіальні громади та
здійснюють від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
місцевого самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Рішення ради
приймається на її пленарному засіданні
після обговорення більшістю депутатів
від загального складу ради, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до виключної компетенції сільських рад
відноситься прийняття рішень щодо
відчуження відповідно до закону
комунального майна; визначення
доцільності, порядку та умов
приватизації обєктів права
комунальної власності.

У відповідності до положень ч.ч. 5, 6 ст. 60
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови
відчуження об'єктів права комунальної
власності визначаються відповідною
радою. Доходи від відчуження об'єктів
права комунальної власності
зараховуються до відповідних місцевих
бюджетів і спрямовуються на
фінансування заходів, передбачених
бюджетами розвитку.

Виходячи з вищенаведених положень
Закону, колегія суддів дійшла висновку,
що до повноважень селищної ради
відноситься вирішення питання щодо
приватизації майна, що знаходиться у
комунальній власності.

Як вбачається з матеріалів справи, у
відповідності до Законів України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
«Про приватизацію державного
житлового фонду», рішенням Х сесії 6
скликання Липоводолинської селищної
ради від 06.11.2012 року, затверджене
Положення про орган приватизації
виконавчого комітету Липоводолинської
селищної ради.

Згідно вимог п. 2.11 вказаного Положення,
питання про надання дозволу на
приватизацію майна розглядається на
сесії селищної ради, про що приймається
відповідне рішення.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
апеляційного розгляду, що позивач
звернувся до органу приватизації
житлового фонду Липоводолинської
селищної ради Сумської області із
відповідною заявою та необхідним
переліком документів.

На виконання вищезазначених вимог
Закону, органом приватизації житлового
фонду Липоводолинської селищної ради
Сумської області, заяву позивача було
передано на розгляд Липоводолинської
селищної ради, яка в послідуючому була
розглянута на пленарному засіданні
сесії.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи копії витягу із протоколу 1-го
пленарного засідання 20-ї сесії 6-го
скликання Липоводолинської селищної
ради від 25.04.2013 року вбачається, що
результати голосування були наступні:
«за» - -; «проти» - 11; «утримались» - 5.
Таким чином, більшістю від загального
складу голосів було вирішено відмовити
у задоволенні заяви позивача з приводу
передачі у спільну часткову власність
квартири.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що заява позивача була
розглянута у відповідності до
встановленого порядку.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Проаналізувавши вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що при
розгляді заяви позивача, відповідачі
діяли на підставі закону та
відповідних обставин, визначених ним,
у межах наданих їм повноважень та у
спосіб, що передбачений чинним
законодавством України.

Натомість, позивачем вимог щодо
визнання неправомірними дій органу
приватизації житлового фонду з приводу
передачі заяви на розгляд
Липоводолинської селищної ради
заявлено не було та правомірність
розгляду на засіданні сесії вказаного
питання не оскаржувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Положеннями ст. 6 КАС України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Отже, у контексті з положеннями частини
1 статті 6 КАС України, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 КАС
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку,
що згідно з вищевказаними нормами
права, особа має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо вона вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач. Задоволенню в
адміністративному судочинстві
підлягають лише ті вимоги, які
відновлюють порушені права чи інтереси
особи в сфері публічно-правових
відносин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи,
враховуючи те, що позивачем не доведено
факту порушення його прав
відповідачами при розгляді заяви від
14.03.2013 року, а також зважаючи на те, що
будь - яких вимог щодо оскарження дій
відповідачів з приводу неналежного
розгляду вказаної заяви позивачем не
заявлено, колегія суддів дійшла
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, серед
іншого, порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Липоводолинського районного
суду Сумської області від 09.01.2014 року по
справі №581/821/13-а не відповідає вимогам
ст.159 КАС України, а тому відповідно до
вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Липоводолинської
селищної ради Сумської області
задовольнити.

Постанову Липоводолинського районного
суду Сумської області від 09.01.2014р. по
справі №581/821/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2 до Органу
приватизації житлового фонду
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Виконавчого комітету
Липоводолинської селищної ради
Сумської області, Липоводолинської
селищної ради Сумської області про
зобов'язання розглянути заяву та
прийняти рішення про передачу квартири
у приватну власність - відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А.