Справа № 810/877/14-а
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
810/877/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді -
Балаклицького А.І., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1доУправління
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської областіпровизнання
протиправною бездіяльність,
зобов'язання вчинити певні дії та
скасування наказу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської області про визнання
протиправною бездіяльність щодо
ненадання довідки з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями
(за даними форми 6-зем) відносно
земельних ділянок, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, та зобов'язання
надати таку довідку, а також про
скасування наказу від 02.04.2013 №46-ОД "Про
затвердження Інформаційних та
Технологічних карток до кожної
адміністративної послуги, які
надаються управлінням
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської області".

Крім того, позивач просить суд
встановити відповідачу строк для
подання звіту про виконання судового
рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відмова у видачі довідки з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями,
викладена у листі від 21.01.2014 №06-19/П-42,
суперечить приписам діючого
законодавства, отже є протиправною.

Відповідач заявлений адміністративний
позов не визнав та просив суд відмовити
у його задоволенні посилаючись на те,
що в законодавстві України відсутній
закон, який би регулював процедуру
надання такої адміністративної
послуги, як видача довідки з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями
на підставі Звіту про наявність земель
та розподіл їх за власниками земель,
землекористувачами, угіддями та видами
економічної діяльності (форма 6-зем), а
відтак вважає, що відсутній
затверджений на законодавчому рівні
перелік документів необхідних для
отримання даної адміністративної
послуги.

Представник позивача 20.02.2014 подав до
суду заяву про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
провадження.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання
належним чином.

19.02.2014 через засоби електронного
зв'язку до суду надійшло клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
з'явитися у судове засідання.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Крім того, відповідно до частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і
вирішення даної справи відсутня
потреба у заслуховуванні свідків чи
експертів, також немає інших перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, зазначених у статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Таким чином, суд вважає за можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження на підставі наявних у ній
доказів.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в
січні 2014 року позивач звернулась до
Управління Держземагентства у
Бориспільському районі Київської
області із заявою про видачу довідки з
державної статистичної звітності про
наявність земель та розподіл їх за
власниками земель, землекористувачами,
угіддями (за даними форми 6-зем)
відносно земельних ділянок, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до листа відповідача від
29.01.2014 №06-19/П-42 позивачу було відмовлено
у видачі довідки з державної
статистичної звітності про наявність
земель і розподілі їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями
(за даними форми 6-зем), оскільки наданий
позивачем кадастровий план, а не
картографічний матеріал з чітким
позначенням земельної ділянки, не дає
змогу однозначно тлумачити його зміст,
а також на тій підставі, що позивачем
подано неповний пакет документів для
отримання такої довідки.

Однак, не погодившись із такими діями
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України
"Про землеустрій" проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
включають, зокрема, довідку з державної
статистичної звітності про наявність
земель та розподіл їх за власниками
земель, землекористувачами, угіддями;
матеріали геодезичних вишукувань та
землевпорядного проектування (у разі
формування земельної ділянки).

Відповідно до п. 3 додатку №3 до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 01.08.2011 №835 надання довідки з
державної статистичної звітності про
наявність земель та розподіл їх за
власниками земель, землекористувачами,
угіддями (за даними форми 6-зем)
відноситься до адміністративних
послуг, що надаються Державним
агентством земельних ресурсів та його
територіальними органами на
безоплатній основі.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 17.10.2012 №1051 затверджено
порядок ведення Державного земельного
кадастру.

Згідно з пунктом 24 Порядку ведення
Державного земельного кадастру
Державний земельний кадастр містить
такі відомості про земельні ділянки:

1) кадастровий номер згідно з пунктом 30
цього Порядку;

2) місцезнаходження (адреса);

3) опис меж із зазначенням суміжних
земельних ділянок, їх власників,
користувачів суміжних земельних
ділянок державної чи комунальної
власності;

4) площа;

5) міри ліній по периметру;

6) координати поворотних точок меж;

7) дані про прив'язку поворотних точок
меж до пунктів державної геодезичної
мережі із зазначенням пунктів
прив'язки;

8) дані про якісний стан земель та
бонітування ґрунтів згідно з
підпунктами 7 і 9 пункту 22 цього Порядку;

9) відомості про інші об'єкти Державного
земельного кадастру, до яких
територіально (повністю або частково)
входить земельна ділянка, згідно з
пунктами 21-23 цього Порядку;

10) цільове призначення (категорія
земель, вид використання земельної
ділянки в межах певної категорії
земель):

категорія земель згідно з підпунктом 6
пункту 22 цього Порядку;

цільове призначення згідно з
документацією із землеустрою;

вид використання земельної ділянки в
межах певної категорії земель згідно
із частиною п'ятою статті 20 Земельного
кодексу України;

11) склад угідь згідно з підпунктом 7
пункту 22 цього Порядку із зазначенням
контурів будівель і споруд, їх
найменування;

12) відомості про обмеження у
використанні земельної ділянки згідно
з пунктом 23 цього Порядку;

13) відомості про частину земельної
ділянки, на яку поширюється дія
сервітуту, договору суборенди:

координати поворотних точок меж;

міри ліній по периметру;

площа;

вид земельного сервітуту згідно із
статтею 99 Земельного кодексу України
та його зміст;

інформація про документи, на підставі
яких встановлено сервітут чи право
суборенди (назва, дата та номер рішення
про затвердження технічної
документації із землеустрою згідно із
статтею 55-1 Закону України "Про
землеустрій", найменування органу
(особи), що його прийняв), електронні
копії таких документів;

відомості про зареєстровані права
сервітуту та суборенди відповідно до
даних Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно;

14) нормативна грошова оцінка:

значення нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, яке розраховується
за допомогою програмного забезпечення
Державного земельного кадастру на
підставі відомостей про земельну
ділянку, зазначених у цьому пункті, та
відомостей про нормативну грошову
оцінку земель у межах території
адміністративно-територіальної
одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22
цього Порядку;

дата проведення нормативної грошової
оцінки земель;

15) інформація про документацію із
землеустрою та оцінки земель щодо
земельної ділянки та інші документи, на
підставі яких встановлено відомості
про земельну ділянку:

назва та дата розроблення документації
із землеустрою, відомості про її
розробників;

назва, дата та номер рішення про
затвердження документації із
землеустрою, найменування органу, що
його прийняв, електронні копії
відповідних документів;

інформація про документи, на підставі
яких встановлено нормативну грошову
оцінку земель у межах території
адміністративно-територіальної
одиниці, до складу якої входить
земельна ділянка, згідно з підпунктом 8
пункту 22 цього Порядку;

16) інформація про власників,
користувачів земельної ділянки
відповідно до даних Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

Пунктами 4 та 5 Порядку ведення
Державного земельного кадастру
встановлено, що ведення Державного
земельного кадастру покладене на
Держземагентство та його
територіальні органи.

До складу Держземагентства та його
територіальних органів входять
державні кадастрові реєстратори, які
здійснюють внесення відомостей до
Державного земельного кадастру і
надання таких відомостей в межах
повноважень, визначених Законом
України "Про Державний земельний
кадастр" та цим Порядком.

Пунктом 166 Порядку ведення Державного
земельного кадастру передбачено, що
для отримання витягу з Державного
земельного кадастру, довідки, що
містить узагальнену інформацію про
землі (території), викопіювання з
кадастрової карти (плану) та іншої
картографічної документації
Державного земельного кадастру,
засвідченої копії документа
Державного земельного кадастру та
витягу з нього заявник або
уповноважена ним особа за дорученням
власника земельної ділянки, або
нотаріус відповідно до пункту 17
частини першої статті 34 Закону України
"Про нотаріат" під час вчинення
правочину щодо земельної ділянки подає
Державному кадастровому
реєстраторові:

1) заяву за формою згідно з додатком 42;

2) документ, що підтверджує оплату
послуг з надання витягу з Державного
земельного кадастру або довідки, що
містить узагальнену інформацію про
землі (території), або викопіювання з
кадастрової карти (плану) та іншої
картографічної документації
Державного земельного кадастру, або
засвідченої копії документа
Державного земельного кадастру та
витягу з нього (крім випадків,
визначених пунктом 165 цього Порядку);

3) документ, який підтверджує
повноваження діяти від імені заявника
(у разі подання заяви уповноваженою
заявником особою).

Відповідно до пункту 167 Порядку ведення
Державного земельного кадастру заява
про надання відомостей з Державного
земельного кадастру з доданими
документами подається заявником або
уповноваженою ним особою особисто або
надсилається рекомендованим листом з
описом вкладення та повідомленням про
вручення.

Державний кадастровий реєстратор
надає протягом десяти робочих днів з
дати реєстрації заяви заявникові
документ, передбачений пунктом 166 цього
Порядку, або вмотивовану відмову в
наданні такого документа.

Відповідно до пункту 168 Порядку ведення
Державного земельного кадастру
відмова у наданні відомостей з
Державного земельного кадастру
надається у формі повідомлення у разі,
коли:

- у Державному земельному кадастрі
відсутні запитувані відомості;

- із заявою про надання відомостей з
Державного земельного кадастру
звернулася неналежна особа;

- документи подані не в повному обсязі
та/або не відповідають вимогам,
встановленим законом.

Судом встановлено, що відповідач
відмовив позивачу у видачі довідки з
державної статистичної звітності про
наявність земель та розподіл їх за
власниками земель, землекористувачами,
угіддями (за даними форми 6-зем)
посилаючись на підстави, які не
передбачено Порядком ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 №1051, що є
порушенням норм діючого законодавства,
в той час як вказаним Порядком ведення
Державного земельного кадастру
встановлений вичерпний перелік
підстав для відмови у наданні
інформації з Державного земельного
кадастру, який розширеному тлумаченню
не підлягає.

Так, повідомлення про відмову у наданні
відомостей надається за формою згідно
з додатком 43 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Судом також встановлено, що
відповідачем порушено форму
повідомлення про відмову у наданні
відомостей.

За таких обставин, дії відповідача щодо
відмови у наданні довідки із державної
статистичної звітності (за даними
форми 6-зем) відносно земельних ділянок,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
суперечать нормам діючого
законодавства.

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши обставини справи суд
вважає, що відповідач, вчинивши
оскаржувані дії, діяв не у спосіб,
встановлений законодавством, що в свою
чергу призвело до порушення прав
позивача.

Щодо вимоги позивача встановити
відповідачу строк для подання звіту
про виконання судового рішення, суд
зазначає таке.

Відповідно до положень частини 1 статті
267 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, який ухвалив
судове рішення в адміністративній
справі, має право зобов'язати суб'єкта
владних повноважень, не на користь
якого ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Як вбачається з вищенаведених норм
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язання суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення, є правом
суду.

Виходячи з обставин справи та беручи до
уваги доводи позивача, суд не вбачає за
необхідне вживати заходів із
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень подавати звіт про
виконання даного судового рішення,
оскільки позивачем не наведено доводів
та не надано доказів, які свідчать про
те, що відповідач ухилятиметься від
виконання рішення суду.

При цьому, позивач наділений правом
звернутися до органів виконавчої
служби з метою примусового виконання
відповідачем рішення суду у даній
справі в порядку, встановленому
Законом України "Про виконавче
провадження".

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для встановлення судового
контролю щодо виконання рішення суду у
даній справі.

Щодо позовної вимоги позивача про
скасування наказу від 02.04.2013 №46-ОД "Про
затвердження Інформаційних та
Технологічних карток до кожної
адміністративної послуги, які
надаються управлінням
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської області", суд
приходить до наступних висновків.

Згідно з приписами частини першої
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Відповідно до частини другої статті 99
цього Кодексу, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви
та доданих до неї матеріалів, наказ "Про
затвердження Інформаційних та
Технологічних карток до кожної
адміністративної послуги, які
надаються Управлінням
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської області" за № 46-ОД,
який позивач просить визнати
протиправним та скасувати, прийнято
відповідачем 02.04.2013, в той час як з даною
позовною заявою ОСОБА_1 звернулась до
суду лише 05.02.2014 (відбиток календарного
штемпеля підприємства поштового
зв'язку на конверті від 05.02.2014), тобто з
порушенням визначеного статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства
України строку звернення до
адміністративного суду.

Жодних обставин, які б дозволили
відраховувати цей строк від іншої дати,
позивачем суду не наведено.

При вирішенні питання щодо визнання
поважними причин пропуску позивачем
строку звернення до адміністративного
суду з даними позовними вимогами, суд
враховує наступне.

Поважними причинами, що зумовили
пропуск строку звернення до суду,
визнаються обставини, які є об`єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи та пов`язані з
дійсними істотними перешкодами, які не
дозволяють вчасно реалізувати право на
судовий захист.

Зважаючи на те, що будь-яких належних та
допустимих доказів неможливості
позивача звернутися до суду за
захистом порушеного права у строк,
визначений чинним законодавством
України, позивачем не надано, суд
вважає, що підстави для визнання
поважними причин пропуску строку
звернення до суду з вимогою про
визнання протиправним та скасування
наказу відповідача від 02.04.2013 № 46-ОД
відсутні.

Частиною першою статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Цією ж статтею встановлено, що позовна
заява може бути залишена без розгляду
як на стадії вирішення питання про
відкриття провадження в
адміністративній справі без
проведення судового засідання, так і в
ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 155
Кодексу адміністративного судочинства
України суд своєю ухвалою залишає
позовну заяву без розгляду, якщо
позовну заяву подано з пропущенням
встановленого законом строку
звернення до адміністративного суду і
суд не знайшов підстав для визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позовна заява в частині позовних
вимог ОСОБА_1 до Управління
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської області про визнання
протиправним та скасування наказу
відповідача від 02.04.2013 № 46-ОД "Про
затвердження Інформаційних та
Технологічних карток до кожної
адміністративної послуги, які
надаються Управлінням
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської області" підлягає
залишенню без розгляду.

За загальним правилом, що випливає з
принципу змагальності, кожна сторона
повинна подати докази на підтвердження
обставин, на які вона посилається, або
на спростування обставин, про які
стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
надано суду доказів, які спростовували
б твердження позивача, а відтак, не
доведено правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, матеріалів справи, суд дійшов
висновку про часткову правомірність
заявлених позовних вимог і, відповідно,
позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Статтею 97 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про
відшкодування понесених ним судових
витрат не заявлялись, а відповідачем не
надано суду доказів понесення ним
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
бюджету не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 14, 69-71, 86, 94, 99, 100, 128, 155, 158-163, 167,
254, 267 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Держземагентства у
Бориспільському районі Київської
області щодо ненадання ОСОБА_1 довідки
з державної статистичної звітності про
наявність земель та розподіл їх за
власниками земель, землекористувачами,
угіддями (за даними форми 6-зем)
відносно земельних ділянок, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Управління
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської області видати ОСОБА_1
довідку з державної статистичної
звітності про наявність земель та
розподіл їх за власниками земель,
землекористувачами, угіддями (за
даними форми 6-зем) відносно земельних
ділянок, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування наказу
Управління Держземагентства у
Бориспільському районі Київської
області від 02.04.2013 № 46-ОД "Про
затвердження Інформаційних та
Технологічних карток до кожної
адміністративної послуги, які
надаються Управлінням
Держземагентства у Бориспільському
районі Київської області", - залишити
без розгляду.

В іншій частині позовних вимог, -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Київський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття у письмовому провадженні -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя
Балаклицький А. І.