Справа № 807/1560/13-а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 р.
Справа № 9042/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
31.05.2013 року у справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
комунального підприємства "Районний
редакційно-видавничий комплекс "Новини
Виноградівщини" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 25870,36 грн., -

В С Т А Н О
В И В:

Закарпатське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з позовом до
комунального підприємства «Районний
редакційно-видавничий комплекс
«Новини Виноградівщини» (надалі -
відповідач), в якому просить стягнути
адміністративно-господарські санкції
та пеню у розмірі 25870,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
відповідач не виконав вимогу щодо
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів. У зв'язку з
цим до відповідача застосовано
адміністративно-господарську санкцію
у розмірі середньої річної заробітної
плати на підприємстві за кожне робоче
місце, призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом. Однак,
відповідач в строк встановлений
законом не сплатив
адміністративно-господарські санкції,
у зв'язку з чим йому було нараховано
пеню.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31.05.2013 року
в задоволенні позову Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
комунального підприємства "Районний
редакційно-видавничий комплекс "Новини
Виноградівщини" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 25870,36 грн. - відмовлено.

Приймаючи постанову у справі, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про те, що відповідачем вжито усіх
залежних від нього заходів щодо
утворення робочих місць для
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, а сам факт
відсутності працюючого інваліда, ще не
є підставою для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

Не погодившись із вказаною постановою
суду, її оскаржив позивач -
Закарпатське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів, яке
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
31.05.2013 року скасувати та постановити
нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог
покликається на те, що підприємства
повинні виділяти та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів,
у тому числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних потреб
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України
№ 875-ХІІ від 21.03.1991 року «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного (1) робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Статтею 18 Закону встановлено, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Судом першої інстанції встановлено, що
враховуючи наявність у 2012 році на
підприємстві 17 середньо облікової
кількості штатних працівників, на
виконання Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», відповідачем створено одне
робоче місце для інваліда.

З аналізу положень Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» витікає, що
підприємства самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів в порядку
ст.18 Закону, при цьому ст.18 Закону
встановлено, що підприємства повинні
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів.

Наказом Державного комітету
статистики №420 від 19.12.2005 року
затверджена форма статистичної
звітності №3-ПН «Звіт про наявність
вакансій», яка подається
підприємствами, установами,
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Підтвердженням створення відповідачем
одного місця для інваліда є копії
щомісячних «Звітів про наявність
вакансій» (форма 3-ПН) за 2012 рік, у яких
відповідачем вказано про потребу у
працівникові-інваліду. У поданих
відповідачем за січень,
березень-грудень 2012 року звітах за
формою № 3-ПН відповідач вказував про
потребу у працівнику з обмеженими
фізичними можливостями (інваліда - 1
особа) /а.с.19/.

Отже, викладене свідчить про те, що
підприємством приймались заходи щодо
працевлаштування інваліда. Інформації
про те, що центром зайнятості протягом
2012 року до комунального підприємства
"Районний редакційно-видавничий
комплекс "Новини Виноградівщини"
направлялись інваліди для
працевлаштування немає.

Абзацом 4 пункту 2 статті 19 Закону
України «Про зайнятість населення»
визначено право державної служби
зайнятості направляти для
працевлаштування на підприємства, в
установи, організації всіх форм
власності при наявності там вільних
робочих місць (вакантних посад)
інвалідів, які звертаються до служби
зайнятості, відповідно до рівня їх
освіти і професійної підготовки та
рекомендацій МСЕК, наявних у них
кваліфікацій та знань та з урахуванням
їх побажань.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що обов»язок по
працевлаштуванню інвалідів,
відповідно до встановленого Законом
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
нормативом, покладається як на
роботодавців так і на Державну службу
зайнятості.

Статтею 218 Господарського кодексу
України встановлено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Статтею 218 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані за порушення
правил, встановлених законодавчими
актами, а також, якщо не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
порушення.

Однак, на переконання колегії суддів,
відповідачем були виконані вимоги
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" щодо
прийняття заходів для
працевлаштування інвалідів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що немає підстав для стягнення
з відповідача штрафних санкцій за
непрацевлаштування інвалідів та пені у
розмірі 25870,36 грн.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і в повному обсязі
встановив обставини справи, прийняв
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Таким чином, апеляційний суд вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними, та такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. 160, ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31.05.2013 року
у справі № 807/1560/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуюча суддя:
Р.Б. Хобор

Судді:
Я.С. Попко

Р.П. Сеник