Справа № 2а-1872/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року
Справа №
9104/125379/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Калуської міської
ради на постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 30
березня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В
И В :

16.02.2011 року позивач звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради, в якому просив
визнати дії відповідача щодо невиплати
в повному обсязі допомоги на
оздоровлення неправомірними.
Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради зробити
перерахунок та провести перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення як особі, яка стала
інвалідом третьої групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи за період 2010
року в розмірі 4 мінімальних заробітних
плат.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 30
березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено.

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради зробити
перерахунок та провести на користь
ОСОБА_1 виплату щорічної одноразової
допомоги на оздоровляння як особі, яка
стала інвалідом IIІ групи внаслідок
Чорнобильської катастрофи за 2010 рік
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради оскаржило його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить постанову суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

У відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
суд вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження на основі наявних у справі
доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Право позивача на одержання допомоги
на оздоровлення відповідно до ч. 4 ст. 48
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
відповідачем не оспорюється та
доказуванню не підлягає у
відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Відповідно до статті 8 Конституції
України в Україні визнається і діє
принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Пунктом 1 частини 1
статті 92 Конституції України
передбачено, що виключно законами
України визначаються права і свободи
людини і громадянина, гарантії цих прав
і свобод.

Згідно ч.2. ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Судом встановлено, що позивач є особою,
що потерпіла внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Положеннями статті 14
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» її віднесено до першої
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
внаслідок захворювання, пов'язаного
від наслідків аварії на ЧАЕС та визнано
інвалідом III групи, що підтверджується
посвідченням (а.с.5).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що посилання відповідача на постанову
Кабінету Міністрів України №562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» до уваги не
приймаються, оскільки відповідно до ч.3.
ст.22 Конституції України передбачено,
що при прийнятті нових законів або
внесення змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Постанова Кабінету Міністрів України
№ 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» суперечить Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» оскільки
цим законом встановлено розмір
щорічної допомоги як величину кратну
відносно розміру мінімальної
заробітної плати, а вказаною
постановою Кабінету Міністрів України
встановлені конкретні розміри такої
допомоги в твердій грошовій сумі,
розміри допомоги, визначені у цій
постанові є значно меншими ніж
визначені Законом, що звужує зміст та
обсяг існуючих прав, і є неприпустимими
з огляду на вимоги Конституції України,
що вказані вище.

Колегія суддів зазначає, що надання
законодавцем права Кабінету Міністрів
України затверджувати певні розміри
компенсаційних виплат не означає, що
останній, встановлюючи такі, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених Законом.
Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити розміри та
порядок зазначених виплат, не
порушуючи положень Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
п.28 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» якими
відповідно було обмежено дію ст.48
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на 2008 рік, визнано
неконституційними та такими, що
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Що стосується дії ч.4 ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у 2010 році, жодних Законів, які б
змінювали зміст даної статті не
виносилося, а тому підстав для її не
застосування в 2010 році не було.

Відповідно до статті 48 вищевказаного
Закону України (в редакції станом на
момент виникнення спірних
правовідносин), щорічна допомога на
оздоровлення інвалідам першої і другої
груп - п'ять мінімальних заробітних
плат, інвалідам третьої групи - чотири
мінімальних заробітних плати.

Таким чином, вихідним критерієм
обчислення цих виплат є мінімальна
заробітна плата. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати. Розмір мінімальної
заробітної плати на 2010 рік -
встановлювався законом України про
державний бюджет на відповідний рік.

З врахуванням вище наведеного суд
апеляційної інстанції вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а постанова відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради залишити без
задоволення, постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 30
березня 2011 року по справі № 2а-1230/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
І.М.Обрізко

Н.Г.Левицька