Справа № 812/461/14
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/461/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Свергун І.О.,

за участі секретаря - Северіної А.С.,

представника позивача - Павлова Д.М.
(довіреність від 02.01.2014 № 12),

представника відповідача - Шалімової
С.М. (довіреність від 19.08.2013 № 33),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
справу за адміністративним позовом
Державного підприємства «Антрацит» до
Державної податкової інспекції у місті
Свердловську Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
скасування вимоги від 08.01.2014 № Ю-695-17,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2014 року на адресу Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Державного підприємства «Антрацит» до
Державної податкової інспекції у місті
Свердловську Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
скасування вимоги від 08.01.2014 № Ю-695-17.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що 15.01.2014 ДП
«Антрацит» було отримано вимогу ДПІ у
м. Свердловську ГУ Міндоходів у
Луганській області від 08.01.2014 № Ю-695-17
про сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску у сумі 456 752,32 грн., що рахується
за ВП «Свердловський РМЗ» ДП
«Антрацит» станом на 01.01.2014.

ВП «Свердловський РМЗ» ДП «Антрацит»
було надано до органу доходів і зборів
звіт про суми нарахованого єдиного
внеску 12.12.2013 - за листопад 2013 року.

Відповідно до звіту за листопад 2013 року
ВП «Свердловський РМЗ» ДП «Антрацит»
нараховано до сплати єдиний внесок у
розмірі 405 397,94 грн.

Платіжними дорученнями за №№ 71, 501 від
16.12.2013, №№ 27-33 від 26.12.2013, № 2 від 30.12.2013 на
загальну суму 415 319,67 грн. ДП «Антрацит»
був сплачений єдиний внесок за
листопад 2013 року, про що зазначено у
розділі: «Призначення платежу»
платіжних доручень.

Враховуючи викладене, позивача вважає,
що поточні нарахування єдиного внеску
за листопад 2013 року Державним
підприємством «Антрацит» сплачені в
повному обсязі.

09.01.2013 ухвалою Господарського суду
Луганської області по справі № 913/124/13-г
було порушено провадження у справі про
банкрутство відносно ДП «Антрацит»,
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Нарахування пені і застосування
штрафів є заходом впливу, який
передбачено законодавчо за несплату
або несвоєчасну сплату сум страхових
внесків єдиного внеску, а зарахування
сплачених суми єдиного внеску в
рахунок сплати недоїмки, штрафів та
пені у порядку календарної черговості
їх виникнення, у разі якщо платник має
несплачену суму недоїмки, штрафів та
пені, є за положеннями ст. 13, 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягненням.

Зазначене стягнення було здійснено
відповідачем за вимогою від 05.12.2013 №
Ю-695-17 на суму 465 007,70 грн. Тобто,
стягнення відбулось на підставі
документу, який містить майнову вимогу,
що заборонено положеннями ч. 3 ст. 19
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Позивач вважає, що ДПІ у м. Свердловську
ГУ Міндоходів у Луганській області не
мала права самостійно проводити
стягнення добровільно сплачених сум ДП
«Антрацит» з єдиного внеску у рахунок
погашення заборгованості.

На підставі викладеного позивач просив
скасувати вимогу ДПІ у м. Свердловську
ГУ Міндоходів у Луганській області від
08.01.2014 № Ю-695-17 про сплату боргу.

Представник позивача в судовому
засіданні адміністративний позов
підтримав у повному обсязі, надав
пояснення, аналогічні викладеному в
позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти адміністративного
позову заперечував з наступних
підстав. По підприємству ВП
«Свердловський РМЗ» ДП «Антрацит»
станом на 01.10.2013 згідно картки
особового рахунку з Пенсійного фонду
перейшла заборгованість в сумі 463 815,51
грн. Сума заборгованості не містить
штрафних санкцій та пені, а складається
тільки з недоїмки.

Відповідач зазначає, що відповідно до
п. 8 ст. 9 Закону № 2464 ДП «Антрацит»
зобов'язане сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 28 числа наступного місяця,
оскільки за видом діяльності
відноситься до гірничих підприємств.

У грудні місяці 2013 року підприємство
сплатило єдиний соціальний внесок до
закінчення граничного терміну.

Станом 01.12.2013 ДП «Антрацит» мало
заборгованість у сумі 465 007,70 грн., тому
сума єдиного внеску яка надійшла
протягом грудня, відповідно до п. 6 ст. 25
Закону№ 2464, була зарахована в рахунок
погашення суми боргу.

Так, ДП «Антрацит»: станом на 01.10.2013 мала
місце заборгованість зі сплати по ЄСВ у
розмірі 463 815,51 грн., протягом жовтня
місяця недоїмка зросла на 1436,65 грн.
(нараховано ЄСВ 398 717,52 грн. - сплачено 397
280,87 грн.) та станом на 01.11.2013 вона склала
465 252,16 грн.; станом на 01.11.2013 мала місце
заборгованість зі сплати по ЄСВ у
розмірі 465 252,16 грн., протягом листопада
місяця 2013 року недоїмка зменшилась на
244,46 грн. (нараховано ЄСВ 415 319,67 грн. -
сплачено 415 564,13 грн.) та станом на 01.12.2013
вона склала 465 007,70 грн.; станом на 01.12.2013
мала місце заборгованість зі сплати по
ЄСВ у розмірі 465 007,70 грн., протягом
грудня місяця 2013 року недоїмка
зменшилась на 8255,38 грн. (нараховано ЄСВ
405 397,94 грн. - сплачено 413 653,32 грн.) та
станом на 01.01.2014 вона склала 456 752,32 грн.

08.01.2014 ДПІ в м. Свердловську було
надіслано на адресу ВП «Свердловський
ремонтно-механічний завод» ДП
«Антрацит» вимогу про сплату боргу №
Ю-695-17 на суму боргу 456 752,32 грн., яка є
недоїмкою.

Відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від 19.12.2013
№ 913/124/13-г провадження у справі про
банкрутство ДП «Антрацит» припинено.

Таким чином, позивач уважає, що вимога
від 08.01.2014 № Ю-695-17 про сплату боргу в
розмірі 456 752,32 грн. сформована
відповідачем на законних підставах,
тому доводи позивача щодо наявності
мораторію є необґрунтованими. В даному
випадку не було застосовано заходи
впливу та стягнення. Підприємство
самостійно перерахувало зазначені
суми заборгованості по ЄСВ, а не в
примусовому порядку.

Відповідач зазначає, що на
законодавчому рівні не передбачено
звільнення від виконання обов'язків
сплати та перерахування платежів зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та передбачено
кримінальну відповідальність за
несвоєчасну сплату (перерахування)
внесків.

Зарахування сплати в рахунок сплати
штрафних санкцій та пені в порядку
календарної черговості їх виникнення
не є стягненням. Зарахування коштів,
сплачених підприємством, в порядку
календарної черговості чітко
передбачено Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Суми, які входять до спірної вимоги, є
поточними вимогами. Сплата, здійснена
позивачем протягом грудня 2013 року,
також направлена на погашення поточних
вимог, про що свідчить витяг з
особового рахунку платника. Отже на
зазначені поточні вимоги не
поширюється дія мораторію. На підставі
викладеного відповідач просив у
задоволені позовних вимог ДП
«Антрацит» відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, дійшов наступного.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом установлено, що Державне
підприємство «Антрацит» зареєстровано
в якості юридичної особи.

Матеріалами справи підтверджується, що
відокремлений підрозділ
«Свердловський ремонтно-механічний
завод» Державного підприємства
«Антрацит» було подано до
Антрацитівської ОДПІ звіт, яким
визначено суму єдиного внеску, що
підлягає сплаті за листопад 2013 року - на
суму 405 397,94 грн. (арк. справи 8-10).

Згідно платіжних доручень №№ 71, 501 від
16.12.2013, №№ 27-33 від 26.12.2013, № 2 від 30.12.2013 на
загальну суму 405 397,94 грн. (арк. справи
12-21).

Державною податковою інспекцією у
місті Свердловську Головного
управління Міндоходів у Луганській
області на адресу ДП «Антрацит» було
надіслано вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 08.01.2014 № Ю-695-17 на суму 456
752,32 грн.

Суд вважає, що позовні вимоги ДП
«Антрацит» щодо скасування вимоги від
08.01.2014 № Ю-695-17 ДПІ у м. Свердловську ГУ
Міндоходів у Луганській області не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п.п. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1
Податкового кодексу України
контролюючі органи контролюють
своєчасність подання платниками
податків та платниками єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів),
своєчасність, достовірність, повноту
нарахування та сплати податків, зборів,
платежів.

Згідно з п.п. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право застосовувати до платників
податків передбачені законом
фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за
порушення податкового чи іншого
законодавства, контроль за додержанням
якого покладено на контролюючі органи;
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України; стягувати суми
недоїмки із сплати єдиного внеску.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464
платниками єдиного внеску є:
роботодавці - підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію її як підприємця),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами. Однією з
обов'язків Платника єдиного внеску,
згідно Закону, являється своєчасність,
повність нараховування, обчислення та
сплата єдиного внеску. Єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники
єдиного внеску, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

За наявності у платника єдиного внеску
одночасно із зобов'язаннями із сплати
єдиного внеску зобов'язань із сплати
податків, інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового
кодексу України у разі наявності у
платника податків податкового боргу
контролюючі органи зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону № 2464 за рахунок
сум, що надходять від платника єдиного
внеску або від державної виконавчої
служби, погашаються суми недоїмки,
штрафних санкцій та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі якщо платник має несплачену суму
недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним
суми єдиного внеску зараховуються в
рахунок сплати недоїмки, штрафів та
пені у порядку календарної черговості
їх виникнення.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що кошти ВП «Свердловський
РМЗ» ДП «Антрацит», сплачені в рахунок
погашення зобов'язань з єдиного внеску,
зараховуються в рахунок погашення
боргу п порядку календарної черговості
незалежно від напряму сплати та
зазначення призначення платежу.

Судом установлено та підтверджено
матеріалами справи, що ухвалою
Господарського суду Луганської
області від 09 січня 2013 року порушено
провадження в справі про банкрутство
щодо ДП «Антрацит» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів (арк. справи 7).

Відповідно до положень частини першої
статті 19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14.05.1992 № 2343-ХІІ (далі - Закон № 2343)
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Відповідно до п. 5 ст. 19 Закону № 2343 дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на вимоги
поточних кредиторів.

Окрім того, відповідно до частини 1
статті 244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Верховний Суд України висловив у
постановах від 4 липня 2011 року в справі
№ 21-144а11, 7 травня 2012 року в справі №
21-289а11, 11 червня 2012 року в справі №
21-179а12, 1 жовтня 2012 року в справі №
21-298а12, 26 лютого 2013 року в справі № 21-34а13,
9 липня 2013 року в справі № 21-178а13 правову
позицію з питань застосування у
правовідносинах, пов'язаних з дією
мораторію у справі про банкрутство.
Так, статті 1, 12 Закону № 2343 регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання, і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідацію з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів. З
порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання.
Тобто, дія мораторію поширюється лише
на задоволення вимог конкурсних
кредиторів. Таким чином, що стосується
зобов'язань поточних кредиторів, то за
цими зобов'язаннями згідно із
загальними правилами нараховується
неустойка (штраф, пеня), застосовуються
інші санкції за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів). За своєю правовою природою
фінансові та економічні санкції є
додатковими зобов'язаннями, похідними
від основного зобов'язання. Тож
оскільки мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, то і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.
Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання
зазначених зобов'язань та примусове
стягнення на підставі виконавчих
документів коштів на виконання таких
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також штрафних санкцій
ґрунтується на законі. Враховуючи те,
що строк виконання зобов'язань зі
сплати страхових внесків настав у
позивача після порушення провадження у
справі про банкрутство, дія мораторію
на виконання цих зобов'язань не
поширюється. Нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій з усіх видів
заборгованості за зобов'язаннями,
строк виконання яких настав після
порушення справи про банкрутство та
введення мораторію, припиняється
згідно з частиною першою статті 23
Закону № 2343 лише з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Судом установлено, що постановою
Вищого господарського суду України від
19 грудня 2013 року припинено провадження
в справі про банкрутство Державного
підприємства «Антрацит» (арк. справи
46-47).

Зважаючи, що на час формування
відповідачем оскаржуваної вимоги
провадження в справі про банкрутство
Державного підприємства «Антрацит»
було припинено, та до оскаржуваної
вимоги про сплату боргу було включено
суму боргу з єдиного внеску за поточні
платежі, на які відповідно до ст. 19
Закону № 2343 не поширювалася дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, то суд вважає, що
відповідач при винесенні вимоги про
сплату боргу від 08.01.2014 № Ю-695-17 діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог Державного
підприємства «Антрацит» до Державної
податкової інспекції у місті
Свердловську Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
скасування вимоги від 08.01.2014 № Ю-695-17.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про судовий збір» за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
складає 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати. В даному випадку
ставка судового збору має складати 4872
грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Зважаючи, що при зверненні до суду з
адміністративним позовом позивачем
було сплачено судовий збір у сумі 487,20
грн., з позивача підлягає стягненню
решта суми судового збору - 4384,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 17, 87, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Антрацит» до Державної податкової
інспекції у місті Свердловську
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про скасування
вимоги від 08.01.2014 № Ю-695-17 відмовити
повністю.

Стягнути з Державного підприємства
«Антрацит» на користь Державного
бюджету України судовий збір в сумі 4384
грн. 80 коп. (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири грн. 80 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
поданням її копії до суду апеляційної
інстанції. У разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанову складено в повному обсязі 27
лютого 2014 року.

Суддя
І.О. Свергун