Справа № 2а-1463/12/0970
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Справа №
129618/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15.06.2012р. по
справі № 2а-1463/12/0970 за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції в м.
Івано-Франківську про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И
В:

Позивач фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (далі -позивач) звернулась до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську про скасування
податкового повідомлення-рішення за
№ від 16.05.2012 року.

Позов мотивовано тим, що відповідач в
порушення вимог пунктів 291.3-291.5 статті
291 Податкового кодексу України, Закону
України ''Про регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контролю за операціями з
ними'' безпідставно за фактом
реалізації ювелірного виробу
оскаржуваним рішенням донараховано
податок з доходів фізичних осіб у
розмірі 15% його вартості у сумі 106,47 грн.
як заниженого зобов'язання, при умові
реєстрації позивача платником єдиного
податку. Перевіряючі прийшли до
висновку про порушення умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, безпідставно
прирівнявши діяльність позивача до
господарської діяльності пов'язаною із
реалізацією дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, в той час як
позивач здійснював реалізацію готової
продукції (в тому числі ювелірних
виробів) із таких металів і каміння, як
сировини. Вважає, що діяльність
пов'язана із торгівлею ювелірними
виробами, в тому числі із дорогоцінних
металів і каміння, є відмінною від
діяльності із виробництва
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
15.06.2012р., у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржила її
в апеляційному порядку та просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. Апелянт
свої вимоги мотивує тим, що судом 1
інстанції неповно з'ясовано обставини
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, висновки суду
вважає необґрунтованими з підстав
викладених в апеляційній скарзі, та
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст.
196 КАС України.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу -
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську в період з 23.04.2012 року
по 27.04.2012 року проведено перевірку
однієї із господарських одиниць
позивача магазину універсальний, що
розташований за адресою АДРЕСА_1, на
предмет дотримання вимог податкового
законодавства.

За наслідками вказаної перевірки
складено акт за №906030 від 23.04.2012 року, в
якому відповідачем серед іншого
зроблено висновок про порушення вимог
Закону України ''Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності'' №4014-VІ від 04.11.2011
року (а.с. 13-14).

09.08.2011 року, виходячи із наслідків
перевірки, відповідачем на підставі
підпункту 54.3.2. пункту 54.3 статті 54
Податкового кодексу України за
порушення умов перебування на
спрощеній системі оподаткування,
визначених пунктів 291.4, 291.5 статті 291
Податкового кодексу України, винесено
податкове повідомлення-рішення за
№ про визначення податку на
доходи фізичних осіб в сумі 106,47 грн.
(а.с. 15).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що прийняті податкові
повідомлення - рішення є правомірними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 4 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 292
Податкового кодексу України, не можуть
бути платниками єдиного податку
суб'єкти господарювання (юридичні
особи та фізичні особи - підприємці),
які здійснюють видобуток, виробництво,
реалізацію дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, у тому числі
органогенного утворення.

Податковим кодексом України не
визначено поняття «видобуток,
виробництво, реалізація дорогоцінних
металів і дорогоцінного каміння».

Пунктом 5.3 статті 5 Податкового кодексу
України встановлено, що інші терміни,
що застосовуються у цьому Кодексі і не
визначаються ним, використовуються у
значенні, встановленому іншими
законами.

Законом, який визначає правові основи і
принципи державного регулювання
видобутку, виробництва, використання,
зберігання дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння та контролю за
операціями з ними, є Закон України «Про
державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними».

Пунктом 1 статті 1 вказаного Закону
встановлено, що дорогоцінні метали - це
золото, срібло, платина і метали
платинової групи (паладій, іридій,
родій, осмій, рутеній) у будь-якому
вигляді та стані (сировина, сплави,
напівфабрикати, промислові продукти,
хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт
тощо).

Дорогоцінне каміння - це природні та
штучні (синтетичні) мінерали у
сировині, необробленому та обробленому
вигляді (виробах).

Поняття «вироби з дорогоцінного
металу» визначено в Інструкції про
здійснення державного
експертно-пробірного контролю за
якістю ювелірних та побутових виробів
з дорогоцінних металів, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 20.10.1999 року № 244 та зареєстрованій в
Міністерстві юстиції України 25.03.2004
року за № 369/8968.

Так, виріб з дорогоцінного металу - це
будь-який ювелірний (побутовий) виріб,
виготовлений зі сплавів дорогоцінних
металів (золота, срібла, платини,
паладію), який використовується як
прикраса або предмет побуту.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про державне регулювання видобутку,
виробництва і використання
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними»всі суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, що займаються операціями з
дорогоцінними металами, дорогоцінним
камінням органогенного утворення та
напівдорогоцінним камінням,
ювелірними виробами з них, проводять їх
облік за встановленими формами і
подають статистичну звітність.
Оперативний облік видобутку,
переробки, переміщення дорогоцінних
металів, дорогоцінного каміння,
дорогоцінного каміння органогенного
утворення та напівдорогоцінного
каміння, ювелірних виробів з них
ведеться суб'єктами підприємницької
діяльності окремо за кожним видом
операції з урахуванням технології,
виду утворених відходів та виробничих
втрат. Особливості обліку дорогоцінних
металів, дорогоцінного каміння,
дорогоцінного каміння органогенного
утворення та напівдорогоцінного
каміння визначаються Міністерством
фінансів України.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суб'єкти
господарювання, які здійснюють
видобуток, виробництво та реалізацію
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння, у тому числі ювелірних
виробів, не можуть застосовувати
спрощену систему оподаткування.

Як видно з матеріалів справи , що судом
першої інстанції у судовому засіданні
встановлено, що проведеною перевіркою
позивача, було встановлено факт
реалізації останнім однієї золотої
підвіски по ціні 420,00 грн. за один грам,
вагою в 1,69 грама на загальну суму 709,80
грн. Даний факт підтверджується, як
актом перевірки так і письмовими
поясненнями продавця позивача ОСОБА_2.

Перевіркою встановлено здійснення
позивачем виду діяльності, який не
сумісний із застосуванням спрощеної
системи оподаткування та позбавляє
останнього права застосовувати
спрощену систему оподаткування.

Із досліджуваного Свідоцтва судом
встановлено, що позивачу воно видано по
декількох КВЕД, серед яких є КВЕД 47.19
''Інші види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах''.

Суд погоджується із доводами
представника відповідача, про те що у
зв'язку із тим, що даний клас
господарської діяльності серед
торгівлі ювелірними виробами визначає
також діяльність універсальних
магазинів, які здійснюють торгівлю
довільним асортиментом, у тому числі
одягом, меблями, побутовими і залізними
виробами, косметичними засобами,
іграшками, спортивними товарами тощо,
Державна податкова інспекція у м.
Івано-Франківську не мала права
відмовити у видачі такого Свідоцтва із
КВЕД 47.19.

Окрім цього, поняття ''ювелірний виріб'',
який як вид товару зазначений у КВЕД
47.19, є ширшим значенням за поняття
''виріб із дорогоцінного металу і
дорогоцінного каміння''. В свою чергу,
підпункт 4 підпункту 291.5.1. пункту 291.5
статті 291 згаданого Кодексу із
урахуванням пункту 1 статті 1 Закон
України ''Про державне регулювання
видобутку, виробництва і використання
дорогоцінних металів дорогоцінного
каміння та контроль за операціями з
ними'', встановлює обмеження на
здійснювати господарської діяльності
із реалізації виробів із дорогоцінних
металів і дорогоцінного каміння. Від
так, наявність у позивача Свідоцтво
платника єдиного податку від 01.01.2012
року із КВЕД 47.19 при наявності обмежень,
визначених нормами коментованих
Законів, не надає право позивачу
здійснювати діяльність із реалізації
''ювелірних виробів''із дорогоцінних
металів і дорогоцінного каміння.

Відповідно до частини 2 пункту 297.1
статті 297 Податкового кодексу України
платники єдиного податку звільняються
від обов'язку нарахування, сплати та
подання податкової звітності з податку
на доходи фізичних осіб у частині
доходів (об'єкта оподаткування), що
отримані в результаті господарської
діяльності фізичної особи та
оподатковані згідно з цією главою.

За приписами пункту 297.2 статті 297
коментованого Кодексу, нарахування,
сплата та подання звітності з податків
і зборів інших, ніж зазначені у пункті
297.1 цієї статті, здійснюються
платниками єдиного податку в порядку
та розмірах, встановлених цим Кодексом.

Оскільки, діяльність з реалізації
ювелірних виробів із дорогоцінних
металів не сумісна із застосуванням
спрощеної системи оподаткування, то
доходи отримані від здійснення такої
діяльності, у відповідності до статті
297 Податкового кодексу України,
оподатковуються на загальних
підставах, в порядку та розмірах,
встановлених цим Кодексом.

У відповідності до пункту 177.1 статті 177
Податкового кодексу України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового
кодексу України передбачено, що ставка
податку становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів, одержаних
(крім випадків, визначених у пунктах 167.2
- 167.4 цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які виплачуються
(надаються) платнику у зв'язку з
трудовими відносинами та за
цивільно-правовими і договорами;
виграшу у державну та недержавну
грошову лотерею, виграшу гравця
(учасника), отриманого від організатора
азартної гри.

Оскільки, проведеною перевіркою
встановлено факт реалізації ювелірних
виробів із дорогоцінних металів, та не
нарахування податку з доходів фізичних
осіб у розмірі 15% чим було занижено
податкові зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в розмірі
106,47 грн.

Таким чином, на підставі
вищезазначеного акту перевірки
Державною податковою інспекцією у м.
Івано-Франківську правомірно винесено
податкове повідомлення-рішення від
16.05.2012 року №, яким позивачу
нараховано податкові зобов'язання в
розмірі 106,47 грн.

Також колегія суддів зазначає, що суд
першої інстанції також відхилив
доводи позивача про неправомірність
податкового повідомлення-рішення, в
зв'язку з тим, що воно винесено на
підставі іншого акту перевірки.

Так, за результатами проведеної
перевірки складено акт від 27.04.2012 року,
який зареєстрований у Калуській
об'єднаній Державній податковій
інспекції Івано-Франківської області
за №003/223/НОМЕР_1. Для прийняття рішення
за результатами проведеної перевірки
Калуською об'єднаною Державною
податковою інспекцією
Івано-Франківської області
супровідним листом №979/10/223 від 27.04.2012
року направлено акт з додатками до
податкового органу за місцем
реєстрації позивача, тобто до
Державної податкової інспекції у м.
Івано-Франківську. Під час надходження
акту до відповідача його було
зареєстровано в журналі реєстрації
актів (довідок) невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок та присвоєно
№30/09/15/30/НОМЕР_1. Даний номер акту
перевірки і був вказаний у
оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні від 16.05.2012 року
№.

Безпідставним є також посилання
позивача, як на підставу правомірності
своєї позиції на коди виду діяльності
Національного класифікатора України
ДК 009:2005.

По-перше, згідно пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України, останній
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 статті 5
коментованого Кодексу, поняття,
правила та положення, установлені цим
Кодексом та законами з питань митної
справи, застосовуються виключно для
регулювання відносин, передбачених
статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо
поняття, терміни, правила та положення
інших актів суперечать поняттям,
термінам, правилам та положенням цього
Кодексу, для регулювання відносин
оподаткування застосовуються поняття,
терміни, правила та положення цього
Кодексу.

Норми податкового кодексу України, які
містять обмеження щодо застосування
спрощеної системи оподаткування
обліку та звітності, не містять
посилання на ті чи інші конкретні класи
чи підкласи Класифікації видів
економічної діяльності ДК 009:2005, які
підпадають під такі обмеження. Тому,
посилання позивача на те, що обмеження
щодо застосування спрощеної системи
оподаткування обліку та звітності
поширюються тільки на підклас 13.20.0,
14.50.0, 27.41.0, 51.52.4 та 51.56.0 КВЕД ДК 009:2005, а не
на 52.12.0 та клас 47.19, є безпідставним та
необґрунтованим.

Вищевикладеним стверджується,що
визначальним для обмеження можливості
переходу та застосування спрощеної
системи оподаткування обліку та
звітності є саме здійснення діяльності
з видобутку, виробництва, реалізації
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння, у будь-якому вигляді сировини,
сплаву, напівфабрикату, промислового
продукту, хімічної сполуки, виробу,
відходу, брухту тощо.

Також в розділі - І Національного
класифікатора України ДК 009:2005,
затвердженого Наказом
Держспоживстандарту України від 26
грудня 2005 року №375, зазначено, що за
методологічними засадами, принципами
побудови та призначенням КВЕД є
статистичною класифікацією, створеною
як інструментарій для систематизації
та групування економічної та
соціальної інформації у стандартний
формат, який дає змогу обробляти та
аналізувати значні обсяги інформації.

У разі використання статистичних
класифікацій з метою
адміністративного управління, треба
враховувати це їхнє первісне та
переважне призначення, оскільки тип
використовуваних одиниць, порядок
визначення та зміни основного виду
економічної діяльності, принципи
побудови цих класифікацій тісно
пов'язані з метою статистичної
діяльності.

Код виду діяльності є одним з основних
показників стратифікації статистичної
сукупності для організації суцільних
та вибіркових статистичних
спостережень і основним його
призначенням є забезпечення:

- статистичного обліку підприємств і
організацій за видами економічної
діяльності Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ);

- проведення статистичних обстежень
економічної діяльності та аналізу
статистичної інформації на макрорівні
(складання міжгалузевого балансу
виробництва і розподілу товарів та
послуг відповідно до системи
національних рахунків);

- зіставлення національної
статистичної інформації з міжнародною
шляхом застосування єдиної
статистичної термінології,
статистичних одиниць та принципів
визначення та зміни видів економічної
діяльності підприємств та організацій.

У розділі - III Національного
класифікатора України ДК 009:2005
зазначено, що основний вид діяльності є
визначальною ознакою у формуванні
сукупностей статистичних одиниць для
проведення статистичних спостережень.

Тобто, класифікація видів економічної
діяльності є статистичним
інструментом для і впорядкування
економічної інформації.

Для використання в інших цілях
класифікація може бути не завжди
адаптованою повною мірою. Отже,
класифікація може не відповідати всім
можливим потребам. У зв'язку з цим
можуть виникати спори стосовно
юридичного використання коду КВЕД.
Слід мати на увазі, що наданий органами
державної статистики код виду
діяльності не створює само по собі прав
чи обов'язків для підприємств та
організацій, не тягне жодних правових
наслідків як такий. Код виду діяльності
не обов'язково є достатнім критерієм
для виконання умов, передбачених
нормативними актами. При застосуванні
нормативних актів чи контрактів, код
виду діяльності є припущенням, а не
доказом.

Будь-яке інше використання КВЕД не для
статистичних потреб (адміністративних
чи нормативних) може здійснюватися за
власними правилами, під
відповідальність користувачів та з
належними поясненнями.

Враховуючи зазначене, класифікація
видів економічної діяльності має
переважно статистичне призначення та
методологічні основи застосування.

Таким чином, код виду діяльності не
створює сам по собі прав чи обов'язків
для підприємств та організацій, не
тягне жодних правових наслідків як
такий, та є припущенням, а не доказом,
тому посилання позивача на ті чи інші
коди виду діяльності, як на підставу
правомірності своєї позиції та
незаконності дій податкової інспекції
є безпідставним.

З огляду на вищевикладене суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку
про порушень зі сторони відповідача
при прийнятті оскаржуваного рішення та
підставно відмовив у задоволенні
позову.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 15.06.2012р. по
справі № 2а-1463/12/0970 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

О.О.Большакова

Повний текст постанови складений 25
лютого 2014 року.