Справа № 826/18355/13-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мацедонської В.Е.,

суддів Мельничука
В.П., Лічевецького І.О.,

при секретарі
Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Гратісс
Техногруп» на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 24
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Гратісс
Техногруп» до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12 листопада
2013 року,-

в с т а н о в и в:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 24
грудня 2013 року у задоволені позовних
вимог товариства з обмеженою
відповідальністю «Гратісс Техногруп»
до Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 12
листопада 2013 року відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та прийняти нову
постанову, якою визнати протиправними
та скасувати податкове
повідомлення-рішення №7 від 12
листопада 2013 року. Свої вимоги апелянт
обгрунтовує тим, що висновки, які
викладені в акті перевірки, є
безпідставними та неправомірними,
оскільки позивачем були надані
первинні документи, які свідчать про
реальність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Ларон». Апелянт
вважає, що згідно норм чинного
законодавства, відповідач не наділений
повноваженнями щодо визнання
правочинів нікчемними, а може лише
подавати до суду позов про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних за такими
угодами, тому оскільки спірні договори
у встановленому законом порядку
недійсними не визнано, позивачем
правомірно сформовано податковий
кредит.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
30 жовтня 2013 року ДПІ у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві
проведено невиїзну позапланову
документальну перевірку ТОВ «Гратісс
Техногруп» з питань правильності
обчислення податкових зобов'язань та
податкового кредиту із ТОВ «Ларон» за
період з 01 липня 2013 року по 31 липня 2013
року, за результатами якої складено акт
від 30 жовтня 2013 року №578/26-55-22-07/37882041, в
якому встановлено порушення позивачем
ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 69035,00
грн., у тому числі за липень 2013 року -
69035,00 грн.

На підставі акту перевірки
№578/26-55-22-07/37882041 від 30 жовтня 2013 року ДПІ
у Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві винесено податкове
повідомлення-рішення від 12 листопада
2013 року №7, згідно якого за
порушення ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4,
п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 86294,00 грн., в тому числі
69035,00 грн. за основним платежем та 17259,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є правомірними та
скасуванню не підлягає, оскільки за
відсутності факту придбання товару,
послуг або в разі якщо придбані товари,
послуги не призначені для використання
у господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту, навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне:

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, серед
іншого, з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України передбачено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст.39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст.201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п.201.11 ст.201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку
контролюючим органом суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

В силу п.201.10 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З аналізу положень податкового
законодавства вбачається, що право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за наступних умов:
наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності;
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
супроводжують операції певного виду та
підтверджують їх фактичне виконання;
наявності у покупця належним чином
складеної податкової накладної, яка
має усі обов'язкові реквізити.

Під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи,
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з вищенаведеної норми,
обов'язковими ознаками господарської
діяльності є здійснення її суб'єктами
господарювання у сфері суспільного
виробництва, яка спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг;
результати зазначеної діяльності -
продукція, роботи чи послуги - мають
вартісний характер і цінове вираження.
Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має економічні властивості, що
неможливе без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.

За таких обставин, аналіз реальності
господарської діяльності має
здійснюватись на підставі даних
податкового, бухгалтерського обліку
платника податків та відповідності їх
дійсному економічному змісту
господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (замовник) та ТОВ «Ларон»
(виконавець) було укладено договір про
надання послуг №11 від 01 квітня 2013 року,
відповідно до умов якого виконавець
зобов'язується за завданням замовника
протягом визначеного в договорі строку
надавати за плату наступні послуги:
комерційні послуги. Замовник
зобов'язується оплачувати надані
послуги. Виконавець зобов'язаний за
письмовим завданням замовника
особисто надавати останньому
визначені цим договором послуги в
строк не пізніше 3 днів з дня отримання
завдання (п.2.1). Змовник зобов'язаний
приймати від виконавця результати
надання послуг шляхом звіту, якщо
наданні послуги відповідають умовам
договору, і оплачувати їх в розмірах і в
строк, передбачені цим договором (п.2.3).

На підтвердження виконання умов
вищевказаного договору позивачем
надано рахунки-фактури; акти наданих
послуг; податкові накладні №59 від 30
липня 2013 року, №15 від 05 липня 2013 року,
№63 від 31 липня 2013 року, №53 від 29 липня
2013 року, №49 від 26 липня 2013 року, №45 від 25
липня 2013 року, №34 від 19 липня 2013 року,
№30 від 17 липня 2013 року, банківській
виписки щодо підтвердження
перерахунку коштів на рахунок
контрагента; звіти про виконання
послуг.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки відповідача ґрунтуються на
акті ДПІ у Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві №551/26-54-22-02-10/38556834
від 03 жовтня 2013 року про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ларон» щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 28 січня 2013 року по
31 серпня 2013 року, в якому зазначено, що
підприємство має стан: направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням. Відповідно до
висновку ГВПМ ДПІ у Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві №4667/07-05
від 25 вересня 2013 року місцезнаходження
платника податків не встановлено.
Довідка №1-ДФ за перевіряємий період не
подавалась.

Однак, суд не приймає посилання
відповідача на вищезазначений акт
податкового органу, оскільки юридична
відповідальність має індивідуальний
характер, тому позивач не може нести
відповідальність за можливі
протиправні дії інших юридичних осіб.
Крім того, порушення контрагентами
позивача вимог законодавства про
порядок здійснення господарської
діяльності не може бути підставою для
висновку щодо безтоварності
відповідних господарських операцій.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
надані позивачем документи не є
належними доказами надання
контрагентом послуг, оскільки,
враховуючи вимоги ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів дійшла висновку щодо
відсутності підстав вважати надані
позивачем документи первинними
бухгалтерськими документами, які б
підтверджували фактичне придбання
позивачем послуг у ТОВ «Ларон»,
оскільки у первинному документі має
бути конкретизовано, які саме послуги
були надані (зміст та обсяг
господарської операції) із зазначенням
їх вартості (вартісний вираз), годин
виконання робіт (одиниця виміру
господарської операції), однак в
договорі про надання послуг, актах
надання послуг, податкових накладних
зазначено лише загальне найменування
послуг (комерційні послуги) та їх
вартість без конкретизування, які саме
послуги були надані, їх видів та опису,
конкретних об'ємів та напрямків, за
якими вони проводились, кількість
відпрацьованих годин, перелік
використаних ресурсів та частина їх
вартості, що включена до вартості
послуг, що робить неможливим
встановлення змісту та обсягу
господарської операції і факту
використання її результатів у
господарській діяльності позивача.

Крім того, із наданих позивачем
документів не вбачається, які критерії
використовувались для визначення
вартості послуг та, відповідно,
необхідність та доцільність
використання їх в господарській
діяльності позивача і правомірність
формування податкового кредиту.
Позивачем не доведено економічну
доцільність витрат без визначення
конкретних послуг та причинного
зв'язку між придбаними послугами та
отриманням економічної вигоди, та
наміру придбання позивачем послуг для
їх подальшого використання у власній
господарській діяльності.

У відповідності до п.2.1 договору про
надання послуг №11 від 01 квітня 2013 року
виконавець (ТОВ «Ларон») зобов'язаний
надавати послуги, визначені договором,
за письмовим завданням позивача,
натомість, до матеріалів справи не
надано доказів щодо надання позивачем
виконавцю в письмовому вигляді завдань
на надання комерційних послуг, що
позбавляє можливості визначити
відповідність послуг, зазначених в
звітах про виконання послуг, їх зміст,
повноту та якість послугам, які
замовлялись позивачем.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо правомірності
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві №7 від 12 листопада 2013 року,
яке прийняте відповідачем на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством,
натомість, позивачем не доведено
виконання господарських зобов'язань за
договором з ТОВ «Ларон» та
використання їх результатів в
господарській діяльності позивача,
внаслідок чого відповідні суми податку
на додану вартість не можуть
включатися до складу податкового
кредиту.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Гратісс
Техногруп» - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 24 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 24
лютого 2014 року.

Головуючий суддя
В.Е.Мацедонська

Судді
В.П.Мельничук

І.О.Лічевецький

.

Головуючий суддя
Мацедонська В.Е.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.