Справа № 127/28742/13-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Овсюк Є.М.
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 грудня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в м.Вінниці про вирішення
публічно-правового спору,
зобов'язання провести перерахунок та
призначити основну і додаткову пенсію ,
-

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до управління Пенсійного
фонду України в м.Вінниці в якому
просив визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови в проведенні
перерахунку та виплаті основної пенсії
в розмірі не менше 6 пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50,54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та зобов'язати
відповідача перерахувати й виплатити
пенсію в таких розмірах, починаючи з
25.12.2008 року.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив скасувати вказану постанову та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

В судовому засіданні позивач (апелянт)
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не зявився, хоча належним
чином повідомлявся про дату, час і
місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача,
пояснення позивача, перевіривши доводи
апеляційної скарги за наявними в
матеріалах справи письмовими доказами,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що ОСОБА_2 з 01.01.2007 року по 24.01.2012 року
пербував на обліку в Головному
управлінні Пенсійного фонду України у
Вінницькій області та отримував пенсію
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. З 24.01.2012
року позивача на підставі його заяви
переведено на пенсію по інвалідності
згідно Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ
(далі Закон № 796-ХІІ) і з даного часу він
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці.

В листопаді 2013 року позивач звернувся
до відповідача з заявою про
перерахунок та виплату основної
пенсії в розмірі не менше 6 пенсій за
віком та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.ст. 50,54 Закону № 796-ХІІ,
однак отримав відмову.

Не погодившись з таким рішенням
відповідача, позивач оскаржив його до
Вінницького міського суду Вінницької
області.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до Законів України "Про
державний бюджет України на 2011 рік",
"Про державний бюджет України на 2012
рік", "Про державний бюджет України на
2013 рік" особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю відповідно до
Закону № 796-ХІІ виплачується у
розмірах встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
проте вважає, що оскаржувана постанова
підлягає частковому скасуванню із
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи і
відповідно до положень Закону № 796-ХІІ
його віднесено до осіб першої
категорії, а також визнано інвалідом ІІ
І групи.

Відповідно до ст. 49 Закону № 796-ХІІ
пенсії особам, віднесеним до категорії
1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії, б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ст.10 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особам, які мають
одночасно право на різні види пенсії
(за віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника), призначається
один із цих видів пенсії за її вибором.

Як було встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач з 01.01.2007
року по 24.01.2012 року отримував пенсію
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб", а з 24.01.2012 року на підставі заяви
позивача його переведено на пенсію по
інвалідності згідно Закону № 796-ХІІ.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що в період з 01.01.2007 року по
24.01.2012 року позивач не мав права на
пенсію по інвалідності відповідно до
ст. 54 Закону № 796-ХІІ, оскільки
отримував основну пенсію відповідно
до іншого закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами ІІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком.

14 червня 2011 року Розділ VІІ "Прикінцевих
положень" Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" доповнено п.4,
згідно з яким установлено, що у 2011 році
норми і положення, зокрема, статей 39, 50,
51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Цей пункт визнано конституційним
згідно з Рішенням Конституційного Суду
№20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року.

Таким чином, Кабінету Міністрів
України, відповідно до п.4 Розділу VІІ
"Прикінцевих положень" Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011
рік", надано право визначати розмір
пенсій, передбачених Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

На реалізацію цього права Кабінетом
Міністрів України прийнято Постанову
"Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету" від 06 липня
2011 року №745 (набрала чинності з 23 липня
2011 року), якою встановлені нові розміри
виплат особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, з набранням чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року фактично внесено зміни у
законодавство, що регулює розміри
пенсійних виплат громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Зважаючи на зазначене, нарахування та
виплата основної та додаткової пенсії
у розмірах, встановлених ст. 50, 54 Закону
№ 796-ХІІ повинна здійснюватись по
момент набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року, тобто до 23.07.2011 року.

В свою чергу, згідно п. 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік», який набрав
чинності з 1 січня 2012 року, було
установлено, що у 2012 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік», який набрав
чинності з 1 січня 2013 року, було
установлено, що у 2013 році норми і
положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50,
51, 52 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2013 рік.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності з 01.01.2012 року,
встановлено розміри основної та
додаткової пенсії особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

З матеріалів справи вбачається, що при
визначенні розміру пенсії ОСОБА_2
управління Пенсійного фонду України в
м.Вінниці Вінницької області
керувалось саме зазначеним
нормативно-правовим актом - постановою
Кабінету Міністрів України від 23
листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка видана
на основі і на виконання Бюджетного
кодексу України, законів про Державний
бюджет України на відповідні роки та
інших законів України.

Зважаючи на зазначене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку про те, що
відповідач при нарахуванні та виплаті
позивачу пенсії діяв відповідно до
чинного законодавства, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений законодавством, а тому, в
даному випадку, відсутні підстави для
визнання дій відповідача
протиправними та зобов'язання його
здійснити перерахунок та виплату
пенсії у розмірі, передбаченому ст.ст.
50,54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Проте, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при розгляді
справи судом першої інстанції не
враховано строків звернення до суду,
передбачених ст.99 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як встановлено із матеріалів справи,
ОСОБА_2 призначено пенсію з 01.01.2007 року
і з вказаної дати він набув право на
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю відповідно до ст. 50 Закону №
796-ХІІ, а тому отримуючи щомісяця даний
вид пенсії у значно менших розмірах,
мав можливість дізнатися про порушення
своїх прав та звернутися до суду за їх
захистом. Посилання позивача на
положення Закону України "Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку" від 08.02.1995 року №
39/95 (далі Закон № 39/95) колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки
позовні вимоги, з приводу яких
звернувся до суду позивач, не є
відшкодуванням ядерної шкоди, завданої
життю і здоров'ю особи в розумінні
Закону № 39/95. Крім того, відповідно до
статті 90 цього Закону всі вимоги цього
Закону застосовуються щодо будь-якого
ядерного інциденту, що може статися на
території України, після набрання цим
Законом чинності, тобто починаючи з 21
березня 1995 року.

Актом спеціального законодавства, дія
якого спрямована на реалізацію
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення України та встановлює
відповідальність за шкоду, спричинену
Чорнобильською катастрофою, є Закон №
796-ХІІ.

Абзацом третім частини другої статті 1
цього Закону передбачено, що державна
політика в галузі соціального захисту
потерпілих від Чорнобильської
катастрофи та створення умов
проживання і праці на забруднених
територіях базується, зокрема, на
принципі соціального захисту людей,
повного відшкодування шкоди особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Статтею 70 Закону № 796-ХІІ закріплено
право громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
захищати у відповідних державних,
судових органах свої законні інтереси
та інтереси своїх дітей. При цьому
зазначеним Законом строк звернення до
суду з адміністративним позовом не
встановлено.

Також суд апеляційної інстанції вважає
необхідним зазначити, що статтею VI
Віденської конвенції про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду,
ратифікованою Законом України від 12
липня 1996 року № 334/96-ВР, передбачено, що
права на відшкодування за цією
Конвенцією втрачають силу, якщо позов
не подано на протязі десяти років з дня
ядерного інциденту. Окрім того,
Конвенція передбачає відповідальність
та відшкодування за заподіяний ядерний
інцидент з боку оператора - особи,
призначеної або визнаної
відповідальною державою в якості
оператора ядерної установки. З огляду
на те, що відповідач жодним чином не
відповідає критеріям оператора
ядерної установки, встановленим
Віденською конвенцією про цивільну
відповідальність за ядерну шкоду, її
застосування у цій справі є неможливим.

Обставин, які об'єктивно перешкоджали б
позивачеві звернутися до суду в межах
строку, встановленого статтею 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, позивачем не надано.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції винесена з порушенням норм
процесуального права, у зв'язку з чим є
підстави для її часткового скасування
та залишення позову поза межами
шестимісячного строку звернення до
суду --без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково .

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 26 грудня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в м.Вінниці про вирішення
публічно-правового спору,
зобов'язання провести перерахунок та
призначити основну і додаткову пенсію,
- скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог за період з
25.12.2008 року по 27.05.2013 року. .

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в м.Вінниця Вінницької
області щодо перерахунку та виплати
йому основної пенсії в розмірі не менше
6 пенсій за віком та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
50 % мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.ст. 50,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», за період
з 25.12.2008 року по 27.05.2013 року- залишити
без розгляду.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "17" лютого 2014 р. .

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.