Справа № 134/2419/13-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 134/2419/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Питель С.М
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Граб Л.С. Смілянця Е. С.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Маліцького
П.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області на постанову
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 05 грудня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Вінницькій
області про перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в листопаді 2013 року звернувся у
Крижопільський районний суд
Вінницької області до Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області із позовом про
перерахунок пенсії.

Постановою Крижопільського районного
суду Вінницької області від 05 грудня 2013
року позов задоволено: зобов'язано
Головне управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області провести
перерахунок пенсії ОСОБА_2 з часу
призначення пенсії, тобто з 27 жовтня 2010
року, з урахуванням грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою для обчислення пенсії в сумі
3929,63 (три тисячі дев'ятсот двадцять
дев'ять) гривень 63 копійки.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись при
цьому на неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи та
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Позивач в судовому засіданні просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відповідача без задоволення.

Уповноважений представник відповідача
апеляційну скаргу підтримав в повній
мірі, просив скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нове, яким
відмовити позивачу в задоволенні
позову в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 працював в органах МВС України і
гідно наказу начальника ГУМВС України
в Київській області № 906 о/с від 27
жовтня 2010 року його звільнено зі
служби в органах МВС України згідно п. 64
п. «Ж» за власним бажанням

На день звільнення позивача був чинним
Закон № 3591-ІУ від 04 квітня 2006 року «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців». Редакція статті
43 - заробіток/грошове забезпечення/ для
обчислення пенсій, а саме частина 3
вказує, що пенсії обчислюються з
розміру грошового забезпечення за
останньою штатною посадою перед
звільненням, враховуючи відповідні
оклади за посадою, військовим
(спеціальним) званням, процентну
надбавку за вислугу років, щомісячні
додаткові види грошового забезпечення
(надбавки, доплати, підвищення) та
премії в розмірах, установлених
законодавством».

Разом з тим, в кінці жовтня 2010 року
Головним управлінням Пенсійного фонду
України у Вінницькій області при
призначенні і обчисленні розміру
пенсії та складанні колегіального
протоколу за пенсійною справою, грубо
проігноровані та порушено положення
частини 3 статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб». Так, по додаткових видах
грошового забезпечення, а саме
надбавках за виконання особливо
важливих завдань та премії, ГУ ПФУ
керувалось порядком нарахування
Постановою КМУ № 393 від 17 липня 1992 року
та до обчислення було прийнято суми не
за останньою штатною посадою, а
середньомісячну суму за 24 місяці
791,87грн. Крім цього зовсім не було
прийнято до обчислення пенсії доплату
за роботу в зоні ЧАЕС. Редакція частини
3 ст.43 Закону чітко вказує, яким чином
має бути нарахована пенсія по
додаткових видах грошового
забезпечення і про порядок нарахування
встановлений Кабінетом Міністрів
України в Законі ніякого посилання
немає.

Згідно до протоколу за пенсійною
справою (МВС) від 29 жовтня 2010 року
Головного управління Пенсійного фонду
України у Вінницькій області,
призначений основний розмір пенсії 68%
грошового забезпечення в розмірі 1223,57
грн. виходячи із суми грошового
забезпечення для обчислення пенсії
1799,37 грн.

Згідно грошового атестата № 37 виданого
ГУМВС України в Київській області п.5
вказано - 50% надбавка за виконання
особливо важливих завдань склала 503,75
грн. на місяць та п.6 - 70% щомісячна
премія склала 1057,88 грн. на місяць, п. 7
доплата за роботу в зоні відчуження
склала 1360,50 грн. Таким чином загальна
сума додаткових видів грошового
забезпечення за останньою посадою
перед звільненням склала 2922,13 грн., тому
саме суму 2922,13 грн., головне управління
ПФУ повинно було врахувати при
нарахуванні пенсії.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2, виходив із того,
що відповідачу для правильного
обчислення пенсії необхідно було
враховувати грошове забезпечення
відповідно до грошового атестату:
посадовий оклад в сумі 650 грн., оклад за
спеціальним званням в сумі 125 грн.,
надбавку за вислугу років в розмірі 232,50
грн., та додаткові види грошового
забезпечення - надбавку за виконання
особливо важливих завдань в сумі 503,75
грн., щомісячну премію в сумі 1057,88 грн.,
доплата за роботу в зоні відчуження в
сумі 1360, 50 грн. Таким чином загальна
сума для обчислення пенсії мала бути в
сумі 3929,63 грн. Головне управління ПФУ
всупереч вимогам чинного
законодавства нарахувало загальну
суму для обчислення пенсії 1799,37 грн. Суд
першої інстанції у своєму рішенні
зобов'язав відповідача здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_2 з
урахуванням грошового забезпечення за
останньою штатною посадою для
обчислення пенсії в сумі 3929,63 грн. в
якій також врахована надбавка за
роботу в зоні відчуження 1360,50 грн.,
однак даний факт відповідачем не
оскаржується.

У своїй апеляційні скарзі Головне
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, яке полягає у
застосуванні положення ч. 3 ст. 43 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" яке не діяло на
час призначення пенсії. На думку
відповідача, на час призначення пенсії
позивачу була застосована редакція
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб, яка була чинна на той період і ч. 3
ст. 34 передбачала, що пенсії особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей обчислюються з розміру
грошового забезпечення, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством та у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

З даним твердженням колегія суддів не
погоджується з огляду на те, що до 2007
року ч. 3 ст. 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" була викладена в наступній
редакції: пенсії особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням,
враховуючи відповідні оклади за
посадою, військовим (спеціальним)
званням, процентну надбавку за вислугу
років, щомісячні додаткові види
грошового забезпечення (надбавки,
доплати, підвищення) та премії в
розмірах, установлених законодавством.

Законом України №107-У1 від 28 грудня 2007
року «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», пунктом 29
розділу II п.4 було внесено зміни у
статтю 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб», в частину третю слова «за
останньою штатною посадою перед
звільненням» було виключено та
доповнено словами «та у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008
вищезазначену зміну, внесену в ч. 3 ст. 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» - визнано неконституційною.

В подальшому Законами України «Про
державний бюджет» на 2009-2011 роки та
всіма іншими Законами зміни в частину 3
ст. 43 Закону України № 2262-ХІІ від 09
квітня 1992року «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» не вносились.

Тобто суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
позовних вимог ОСОБА_2, оскільки
редакція закону, згідно якої
відповідачем було проведено
призначення та обчислення пенсії була
визнана неконституційною та втратила
чинність.

Крім того, дану правову позицію
підтримує Верховний суд України, який
своєю постановою від 14 січня 2014 року
відмовив у задоволенні заяви Головного
управління Пенсійного фонду України у
Сумській області та зазначив, що
пенсійне забезпечення
військовослужбовців має здійснюватися
виходячи з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, оскільки
обчислення пенсії позивачу з грошового
забезпечення з урахуванням щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення та премій за 24 останні
календарні місяці перед звільненням не
відповідало вимогам чинного на час
призначення пенсії позивачу
законодавства України. Дана правова
позиція закріплена також постановами
Верховного суду України від 06 березня
та 13 листопада 2012 року, 22 січня та 12
лютого 2013 року справах
№21-2во12,21-359а12,21-421а12 та 21-445а12
відповідно.

Також Головне управління Пенсійного
фонду України у Вінницькій області у
своїй апеляційні скарзі посилалося на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, що полягало у не
застосуванні до позову ОСОБА_2 ст. 100 КАС
України. Колегія суддів зазначає, що
позивача не було повідомлено яким
чином проводився розрахунок його
пенсії і жодних доказів відповідач
суду не надав, що до відома позивача
було доведено про те, на підставі яких
законів йому було розраховано та
призначено пенсію. Протокол рішення
Головного управління ПФУ в Вінницькій
області за пенсійною справою ОСОБА_2
від 29 жовтня 2010 року, яким було
розраховано грошове забезпечення для
обчислення пенсії, позивачу не
надсилався і його зміст йому не
доводився, тобто про порушення його
прав позивачу не було відомо.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а тому суд
апеляційної інстанції вважає, що
позивач не пропустив строк звернення
до адміністративного суду із позовом
передбачений ст. 99 КАС України.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 05 грудня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
17 лютого 2014 року .

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Граб Л.С.

Смілянець Е. С.