Справа № 713/2092/13-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 713/2092/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Пилип'юк І.В.
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника відповідача
Кузика Віталія Дмитровича

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області на постанову Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 18 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет
спору-Комунальна установа "Вижницька
центральна районна лікарня", про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області (далі УПФУ у Вижницькому
районі), третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет
спору-Комунальна установа "Вижницька
центральна районна лікарня", в якому з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив визнати протиправною відмову
відповідача здійснити йому
нарахування й виплату грошової
допомоги в розмірі десяти пенсій за
віком станом на день призначення
пенсії, відповідно до п."е"ст.55 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" та
зобов'язати виплатити вказану
допомогу.

В обгрунтування позовних вимог
зазначив, що 06.12.2012 року досяг
пенсійного віку, встановленого ст.26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і з 07.12.2012 УПФУ у
Вижницькому районі йому призначено
пенсію за віком. Одночасно з заявою про
призначення пенсії він звернувся до
відповідача з заявою про виплату
грошової допомоги в розмірі десяти
пенсій за віком станом на день
призначення пенсії, яка передбачена
п.п. «е»-"ж" ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Проте, відповідач Листом №1807/03 від
08.04.2013 року відмовив йому у призначенні
вказаної грошової допомоги у зв'язку з
тим, що період роботи у Вижницькій
районній лікарні з 05.08.1986 року по 31.10.1988
року на посаді начальника штабу
цивільного захисту не відноситься до
посад, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років, а
тому його страхового стажу роботи, що
визначає право на виплату грошової
допомоги недостатньо для призначення
даного виду допомоги.

Крім того, в вищезазначений період він
працював за сумісництвом і крім роботи
на посаді начальника штабу цивільного
захисту рахувався на посаді
лікаря-психіатра(0,5 ставки). А згідно з
роз'ясненнями Міністерства праці та
соціальної політики України від 14.06.2002
року №02-1159 сл.-10, робота за сумісництвом
права на пенсію за вислугу років не дає.

Така відмова відповідача слугувала
підставою для звернення позивача до
суду з даним позовом.

Постановою Вижницького районного суду
Чернівецької області від 18 грудня 2013
року позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу в якій просив
вищевказане рішення скасувати,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні відповідач
(апелянт) апеляційну скаргу підтримав
та просив її задовольнити.

Позивач заперечував проти задоволення
апеляційної скарги та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином повідомлявся про дату, час і
місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, представника відповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження в
матеріалах справи наступне.

Відповідно до копії диплому серія
НОМЕР_1 від 25.06.1977 року, виданого
Чернівецьким державним медичним
інститутом ОСОБА_2 у 1977 році закінчив
повний курс за спеціальністю
лікувальна справа та рішенням
державної екзаменаційної комісії від
25.06.1977 року йому присвоєно
кваліфікацію лікаря.

З копії посвідчення НОМЕР_3 від 27.06.1978
року, виданого Чернівецьким медичним
інститутом вбачається, що ОСОБА_2
проходив підготовку в інтернатурі на
базі Вижницької ЦРЛ з 01.08.1977 року по
30.06.1978 року за спеціальностю терапія і
рішенням випускної екзаменаційної
комісії від 27.06.1978 року йому присвоєно
кваліфікацію лікаря.

Згідно з записами у трудовій книжці
позивача (серія НОМЕР_2) він 01.08.1978 року
згідно наказу №80 §9 від 30.07.1978 року
зарахований на посаду лікаря-психіатра
Путильської районної лікарні; 04.08.1986
року згідно наказу №112 §1 від 02.08.1986 року
звільнений від займаної посади у
зв'язку з переводом у Вижницьку ЦРЛ за
спеціальністю; 04.08.1986 року прийнятий на
посаду начальника штабу медичної
служби цивільного захисту згідно
наказу №102 від 04.08.1986 року; 31.12.1987 року
переведений начальником штабу
медичної служби цивільного стану і
дозволено суміщення на 0,5 окладу
лікаря-психіатра поліклініки згідно
наказу №297 від 31.12.1987 року; 01.11.1988 року
переведений на посаду лікаря-психіатра
поліклініки, згідно наказу № 259 від
01.11.1988 року.

З копії §5 наказу №152 від 04.08.1986 року по
Вижницькій ЦРЛ вбачається, що на
підставі наказу Чернівецького
обласного відділу охорони здоров'я
№33-К§7 від 02.07.1986 року лікаря-психіатра
ОСОБА_2, який прибув з Путильської ЦРЛ
прийнято на роботу у Вижницьку ЦРЛ на
посаду начальника штабу медичної
служби цивільного захисту з 04.08.1986 року
в порядку переводу.

З копії наказу Чернівецького обласного
відділу охорони здоров'я №33-К§7 від
02.07.1986 року лікаря-психіатра
Путильської ЦРЛ ОСОБА_2 з 04.08.1986 року
звільнено з займаної посади і
переведено на роботу по спеціальністі
у Вижницьку ЦРЛ, де він працював до
досягнення пенсійного віку.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до Переліку закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №909 від 04 листопада
1993 року закладами охорони є лікарняні
заклади всіх типів та назв, а посадами,
робота на яких дає право на вказану
пенсію є всі лікарі незалежно від
найменування посади.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи із наступного.

Відповідно до п.«е» ст.55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Відповідно до п.7-1 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09 липня 2003
року №1058-ІV особам, які на день
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
працювали в закладах та установах
державної або комунальної форми
власності на посадах, робота на яких
дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно до пунктів
«е» - «ж» статті 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», і мають
страховий стаж (для чоловіків - 35 років,
для жінок - 30 років) на таких посадах, а
також якщо вони до цього не отримували
будь-яку пенсію, при призначенні пенсії
за віком виплачується грошова
допомога, яка не підлягає
оподаткуванню, у розмірі їх десяти
місячних пенсій станом на день її
призначення. Виплата зазначеної
грошової допомоги здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Порядок обчислення стажу, який
дає право на призначення грошової
допомоги, та механізм виплати цієї
допомоги встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з Переліком закладів і установ
освіти, охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України № 909 від 04 листопада
1993 року, до закладів охорони здоров'я
належать лікарняні заклади,
лікувально- профілактичні заклади
особливого типу, лікувально-трудові
профілакторії,
амбулаторно-поліклінічні заклади,
заклади швидкої та невідкладної
медичної допомоги, заклади
переливання крові, заклади охорони
материнства і дитинства,
санаторно-курортні заклади, установи
з проведення лабораторних та
інструментальних досліджень і
випробувань Держсанепідслужби та
територіальні органи
Держсанепідслужби (щодо працівників,
які не є державними службовцями),
діагностичні центри. Лікарі та
середній медичний персонал (незалежно
від найменування посад) мають право на
пенсію за вислугу років.

У відповідності до Переліку закладів
охорони сфери управління МНС
затвердженого наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 8 вересня 2008 р. N 644 який прийнятий
відповідно до Законів України "Основи
законодавства України про охорону
здоров'я", "Про правові засади
цивільного захисту", Положення про
Міністерство України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 2 листопада 2006
року N 1539, постанови Кабінету Міністрів
України від 4 листопада 1993 року N 909 "Про
перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років"
медична служба входить до
амбулаторно-поліклінічних закладів
охорони здоров'я сфери управління МНС
України.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що в Переліку
закладів охорони здоров'я сфери
управління МНС, затвердженому наказом
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи від 8
вересня 2008 р. N 644 деталізується, які
саме заклади МНС України входять до
системи закладів охорони здоров'я, про
які йдеться в пункті 2 Переліку
закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і
посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
№ 909 від 04 листопада 1993 року.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що період роботи
позивача на посаді начальника штабу
медичної служби цивільного захисту
слід зарахувати до спеціального стажу
роботи, що дає право на пенсію за
вислугу років.

І з врахуванням спірного періоду
роботи позивача його спеціальний стаж
роботи становить понад 35 років, а тому
він підпадає під коло осіб, що мають
право на грошову допомогу передбачену
п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV.

Щодо доводів відповідача про те, що
відповідно до роз'ясненнями
Міністерства праці та соціальної
політики України від 14.06.2002 року №02-1159
сл.-10, в спеціальний стаж робота за
сумісництвом не зараховується, колегія
суддів зазначає, що обидві посади
(начальник штабу цивільного захисту та
лікар-психіатр) відносяться, до посад,
робота на яких дає право на пенсію за
вислугу років, а тому суд не вбачає
підстав для відмови в зарахуванні
позивачу цього періоду роботи у
вищезазначений стаж.

На підставі вищевикладеного судова
колегія вважає, що суд першої інстанцій
дійшов вірного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову.

Доводи апеляційної скарги
встановлених обставин справи та
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
ним норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у Вижницькому
районі Чернівецької області, - залишити
без задоволення, а постанову
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 18 грудня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
17 лютого 2014 року .

Головуючий
Матохнюк Д.Б.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.