Справа № 755/436/14-а
Суддя: Савлук Т. В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/436/14-а
Дніпровський районний суд м. Києва у
складі головуючого - судді САВЛУК Т.В.,
розглянувши у скороченому провадженні
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі міста Києва про
визнання дій суб'єкта владних
повноважень неправомірними та
зобов'язати здійснити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,
ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського
районного суду міста Києва, як
місцевого адміністративного суду, з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі міста
Києва з вимогою визнати протиправною і
нечинною відмову Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Києва від
26.07.2013 №258/09/А-252 у задоволенні заяв
позивача про перерахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді Верховного Суду
України у відставці і зобов'язати це
Управління виплачувати позивачу
щомісячне довічне грошове утримання з
зарахувавши суму утримання з 03 червня
виплаченої до вирішення справи судом.
Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову
заяву, в якій просив справу розглянути
на підставі наявних у справі доказів в
порядку скороченого провадження,
позовні вимоги, які викладені в
позовній заяві, підтримує в повному
Представник відповідача - Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі міста Києва,
надав суду письмові заперечення, проти
позову заперечує в повному обсязі з
підстав, викладених у запереченнях на
позов, які приєднано до матеріалів
справи.
Таким чином, розглянувши подані
позивачем документи та наведені
відповідачем підстави для відмови у
задоволенні позову, які викладено у
письмових запереченнях на позов,
з'ясувавши фактичні обставини,
оцінивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
надані позивачем докази та повідомлені
ним обставини, а також повідомлені
відповідачем обставини, є достатніми
для прийняття рішення у справі в
порядку скороченого провадження, як це
передбачено ст. 183-2 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 46 Конституції України
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.
У відповідності до ст. 6.4. Європейської
хартії про статус суддів суддя, що
досяг встановленого законом віку для
виходу у відставку з суддівської
посади, яку займав протягом певного
часу, повинен отримувати пенсію по
виходу у відставку, рівень якої повинен
бути як можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.
Судом встановлено, що з 01 жовтня 2011 року
ОСОБА_1 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва, отримує
щомісячне довічне грошове утримання,
призначене як судді Верховного суду
України, який вийшов у відставку,
обчислене відповідно до Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», розмір якого станом на 01 липня
Згідно довідки Верховного Суду України
№453/0/21-13 від 11.07.2013 року про розмір
суддівської винагороди для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді Верховного Суду
України, винагорода судді Верховного
Суду України, який працює на
відповідній посаді, станом на 03 червня
2013 року (Рішення Конституційного Суду
України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013)
роботу, яка передбачає доступ до
державної таємниці - 1491,10 грн.
Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» за суддею,
звільненим за його заявою, про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку (в редакції Закону від 07
Постановою Верховної Ради України «Про
порядок уведення в дію Закону України
«Про статус суддів» від 15.12.1992 року №
2836-ХІІ передбачалося, що в разі зміни
заробітної плати суддів розмір
щомісячного грошового утримання судді
у відставці обчислюється виходячи із
нового розміру заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді.
Згідно частини 3 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» (в редакції Закону від 07 липня
2010 року), щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці
виплачується в розмірі 90 % заробітної
плати працюючого судді, без обмеження
18 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Управління Пенсійного фонду у
Дніпровському районі м. Києва з заявою
про проведення перерахунку його
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці відповідно
до вимог рішення Конституційного Суду
України №3-рн/2013 від 03.06.2013 року.
26 липня 2013 року Управління Пенсійного
фонду у Дніпровському районі м. Києва
проведенні перерахунку довічного
грошового утримання відповідно до
довідки №486/0/21-13 від 16 липня 2013 року на
підставі ч.4 ст. 138 ЗУ «Про судоустрій і
статус суддів», якою визначено, що
перерахунок довічного грошового
утримання провадиться у разі зміни
грошового утримання діючих суддів лише
суддям Конституційного Суду України.
Як визначено у п.5 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
№3-рп/2013 від 03.06.2013 року, «частина третя
статті 138 Закону № 2453 до внесених
Законом № 3668 змін передбачала:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
Таким чином, визначений Законом №2453
порядок нарахування щомісячного
довічного грошового утримання було
змінено Законом № 3668, внаслідок чого
зменшено розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.
Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України».
В пункті 7 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013
від 03.06.2013 року, щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
абзацу другого пункту 2 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону № 3668, зі змісту якого
вбачається, що виплата пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) здійснюється суддям без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та без
проведення інших перерахунків,
передбачених законами України,
зазначив, що «Конституційний Суд
України вважає, що Закон № 3668,
поширюючи дію положень абзацу другого
пункту 2 розділу II «Прикінцеві та
перехідні положення», як вбачається з
їх змісту, на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання),
залишив незмінним зміст права на
пенсію та щомісячне довічне грошове
утримання суддів, але звузив обсяг
цього права та встановив обмеження в
перерахунках передбачених законами
України пенсій та щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці, чим знизив досягнутий
рівень гарантій незалежності суддів.
Таким чином, зазначені положення
Закону № 3668 в частині поширення їх дії
на Закон № 2453 стосовно виплати пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) суддів у відставці
суперечать вимогам частини першої
статті 126 Конституції України».

Як передбачено частиною другою,
третьою статті 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», крім індексації пенсії,
передбаченої частиною першою цієї
статті, щороку починаючи з 1 березня
поточного року у разі, якщо середня
заробітна плата (дохід) в Україні, з
якої сплачено страхові внески, за
минулий рік зросла, здійснюється
перерахунок раніше призначених
пенсій із застосуванням заробітної
плати, з якої призначено (попередньо
перераховано) пенсію, підвищеної на
коефіцієнт, який відповідає не
менш як 20 відсоткам показника
зростання середньої заробітної
плати (доходу) в Україні, з якої
сплачено страхові внески,
порівняно з попереднім роком, але не
менше зростання рівня інфляції
(індексу споживчих цін) за минулий рік.

У разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, обчислений
відповідно до статті 28 цього Закону
(крім пенсіонерів, які працюють
(провадять діяльність, пов'язану з
отриманням доходу, що є базою
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування). Перерахунок
пенсії проводиться з дня встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму.
Пенсіонерам, які працюють (провадять
діяльність, пов'язану з отриманням
доходу, що є базою нарахування
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування), після
звільнення з роботи або припинення
такої діяльності пенсія
перераховується з урахуванням
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, який встановлений на дату
звільнення з роботи або припинення
такої діяльності

У п.8 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03.06.2013
року встановлено, що «частина третя
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668, яка суперечить Конституції
України‚ не підлягає застосуванню як
така, що втратила чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Натомість
підлягає застосуванню частина третя
статті 138 Закону № 2453 в редакції до
змін, внесених Законом № 3668, а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання»;

- перше, друге, трете речення частини
п'ятої статті 138 Закону № 2453 у редакції
Закону № 3668, що суперечать Конституції
України, не підлягають застосуванню як
такі, що втратили чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Проте
підлягають застосуванню перше речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 в
редакції до змін, внесених Законом №
3668, а саме: «Пенсія або щомісячне
довічне грошове утримання судді
виплачується незалежно від заробітку
(прибутку), одержуваного суддею після
виходу у відставку»‚ та четверте
речення частини п'ятої статті 138 Закону
№ 2453 зі змінами, внесеними Законом №
3668, а саме: «Довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України».

У резолютивній частині рішенням
Конституційного Суду України вирішено:

1. Визнати такими, що відповідають
Конституції України (є
конституційними), частини першу, другу
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року № 2453-VI у редакції Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI.

2. Визнати такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними):

- частину третю, перше, друге, третє
речення частини п'ятої статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у
редакції Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-VI;

- статтю 2 Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-VI в частині
поширення її дії на Закон України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року № 2453-VI;

- абзац другий пункту 2 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого
вбачається, що виплата суддям пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-IV та без проведення
інших перерахунків, передбачених
законодавством.

3. Положення Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року № 2453-VI у редакції Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI та
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-VI, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

4. Рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення при
розгляді судами загальної юрисдикції
позовів у зв'язку з правовідносинами,
що виникли внаслідок дії положень
законів України, визнаних
неконституційними.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави. Суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з питань захисту
прав людини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Відповідно до статті 22 Конституції
України конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Як зазначено у Рішенні Конституційного
Суду України від 11 жовтня 2005 року №
8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового
утримання) зміст прав і свобод людини -
це умови і засоби, які визначають
матеріальні та духовні можливості
людини, необхідні для задоволення
потреб її існування і розвитку. Обсяг
прав людини - це кількісні показники
відповідних можливостей, які
характеризують його множинність,
величину, інтенсивність і ступінь
прояву та виражені у певних одиницях
виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає
зменшення ознак, змістовних
характеристик можливостей людини, які
відображаються відповідними правами
та свободами, тобто якісних
характеристик права. Звуження обсягу
прав і свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу,
розміру або кількості благ чи будь-яких
інших кількісно вимірюваних
показників використання прав і свобод,
тобто їх кількісної характеристики.

Як вбачається з Рішення
Конституційного суду України №3- рп/2013
від 03.06.2013 року, в останньому не
робиться різниці між суддями у
відставці загальних суддів і суддів
Конституційного суду України.

Відповідно до частини 5 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції Закону України від
08.07.2011 року № 3668 довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

З 01.01.2012 року набрала чинності стаття 129
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», якою визначені розміри
посадового окладу та доплати за
вислугу років відповідного судді.

Згідно ст. 129 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»
суддівська винагорода складається з
посадового окладу та певних доплат,
зокрема, доплати за вислугу років.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 13.06.2007 року № 8 «Про
незалежність судової влади»,
роз'яснено, що гарантії незалежності і
недоторканості суддів як носіїв
судової влади та самостійності судів
як судових органів визначено
Конституцією та законами України.
Такими гарантіями, зокрема, є:
здійснення правосуддя виключно судами;
особливий порядок призначення,
обрання, притягнення до
відповідальності та звільнення суддів;
особливий порядок фінансування та
організаційного забезпечення судів;
належне матеріальне та соціальне
забезпечення суддів. Тобто, належне
матеріальне забезпечення суддів, в
тому числі суддів у відставці, є однією
із гарантій незалежності і
недоторканості суддів.

За змістом п. 8 ч. 4 ст. 47, ст. ст. 136-138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» належне матеріальне та
соціальне забезпечення судді, в тому
числі і щомісячне довічне грошове
утримання, є елементами статусу судді
та однією з основоположних гарантій
незалежності судді.

У частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканність
суддів гарантуються Конституцією і
законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України є надання їм за рахунок держави
матеріального та соціального захисту,
до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

Згідно з пунктами 3 і 4 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011
року №384/2011, пунктами 2.1 і 2.2 Положення
про управління Пенсійного фонду
України в районах, містах і районах у
містах, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
30.04.2002 року №8-2 (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25.02.2008 року №5-5), серед основних завдань
і функцій Пенсійного фонду України та
його органів на місцях є призначення
(перерахунок) пенсій, щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці та підготовка документів для
їх виплати.

Додатком № 2 до Порядку подання
документів для призначення і виплати
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці органами
Пенсійного фонду України,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.01.2008
року №3-1, встановлена форма довідки про
заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, в якій
зазначаються відомості про заробітну
плату судді, яка враховується при
призначенні (перерахунку) щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці.

З огляду на відсутність у Законі
України «Про судоустрій і статус
суддів» положення про перерахунок
щомісячного грошового утримання судді
у відставці, а також, що саме на органи
ПФУ покладений обов'язок виплати
такого утримання, як належний спосіб
захисту порушеного права позивача,
слід визначити зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок
довічного грошового утримання
позивачу, як судді у відставці,
відповідно до статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
виходячи із заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді.

За таких обставин суд вважає, що
Управління Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва при
вирішенні спірного питання не врахував
ряд обставин, які в сукупності
підтверджують право позивача на
перерахунок розміру щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та виплату щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці в розмірі 90% заробітку
працюючого судді, а тому позов ОСОБА_1
до Управління Пенсійного фонду України
у Дніпровському районі міста Києва про
визнання дій суб'єкта владних
повноважень неправомірними підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст.162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, діючи в межах наданих
адміністративному суду повноважень,
враховуючи, що суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини та громадянина у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єкта владних
повноважень, тому задовольняючи позов,
суд зобов'язує Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва провести перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання судді Верховного Суду
України у відставці ОСОБА_1, починаючи
з 03 червня 2013 року, з урахуванням
довідки, виданої Верховним Судом
України щодо розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді, з урахуванням сум
виплачених за цей період, однак не
вбачає підстав для задоволення
позовних вимог щодо зобов'язання
відповідача виплачувати позивачу
щомісячне довічне грошове утримання з
03 червня 2013 року у розмірі 26839 грн.80 коп.,
оскільки питання щодо нарахування,
розрахунку та нарахування сум пенсій,
належить до компетенції органів
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районних у містах.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
6.4. Європейської хартії про статус
суддів, ч. 5 ст.109, ст. 129, ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», Рішення Конституційного Суду
№3-рп/2013 від 03.06.2013 року, керуючись
нормами адміністративного
процесуального законодавства, зокрема,
керуючись ст.ст. 8-11, 17, 18, 41, 69-71, 86, 158-163, 167,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о
с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі
міста Києва про визнання дій суб'єкта
владних повноважень неправомірними та
зобов'язати здійснити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Дніпровському районі м. Києва щодо
відмови ОСОБА_1 у проведенні
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді Верховного
Суду України у відставці.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Дніпровському районі м.
Києва провести перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання судді Верховного Суду
України у відставці ОСОБА_1, починаючи з
03 червня 2013 року, з урахуванням довідки,
виданої Верховним Судом України щодо
розміру грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді, з
урахуванням сум виплачених за цей
період.

Постанова суду може бути оскаржена
сторонами до Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Дніпровський
районний суд міста Києва протягом 10
днів з дня отримання копії постанови.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення постанови суду,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови суду. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку також іншими
особами у зв'язку з тим, що суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки.

С у д д я: