Справа № 820/14150/13-а
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 р.
№ 820/14150/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання - Кот
Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом ТОВ "Торгівельне підприємство
"Агронафтопродукт" до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено до Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова ГУ Міндоходів у
Харківській області від 08.10.13 №
та № .

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив вимоги задовольнити пославшись
на те, що порушень законодавства
позивач не допускав, податки
обчислював правильно, спірні податкові
повідомлення-рішення суперечать ч. 3 ст.
2 КАС України, оскільки за відсутності
визначених законом підстав покладають
на платника податків додатковий
обов'язок по оплаті грошового
зобов'язання на користь Державного
бюджету України. Крім того, позивач
послався на безпідставність висновків
ДПІ у Московському районі м. Харкова
Харківської області ДПС про
непідтвердженість реальності
господарських операцій з
контрагентами, оскільки за даними
операціями послуги поставлені у
повному обсязі, реальність здійснення
господарських операцій
підтверджується належно оформленими
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
фактом настання змін у складі та
структурі активів учасників
господарських операцій, даними
бухгалтерського обліку.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, зазначивши, що при
проведенні перевірки позивача
встановлено неможливість реального
здійснення фінансово-господарських
операцій та ведення господарської
діяльності у порядку передбаченому
приписами діючого законодавства
України у перевіряємому періоді,
внаслідок чого позивачеві правомірно
збільшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість та
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи письмові докази суд встановив
наступні обставини.

Позивач пройшовши державну реєстрацію
зареєстрований в якості юридичної
особи, перебуває на обліку в ДПІ
Дзержинському районі м.Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області з
14.08.2000 № 12269- а.с.32-34, т.1. Одним з основних
видів діяльності позивача є виконання
будівельних робіт, на що отримано
відповідну ліцензію серії АВ №512806 та
дозвіл на виконання будівельних робіт
від 09.08.2011 року № 9 (а.с.69-70, т.1.)

У період з 16.09. по 20.09 2013 року фахівцями
податкового органу проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Агронафтопродукт" з
питання дотримання вимог податкового
законодавства щодо документального
підтвердження господарських відносин
з ПП "Полтавабудексперт" за березень 2012
року та покупцями даних товарів, робіт,
послуг.

За результатами перевірки складено акт
20.09.13 № 658/20-30-22-01/31149289, яким встановлено
порушення ст.185, ст.189, п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст. 198, п.201.1, п.201.4 ст.201 ПК України
внаслідок чого встановлено заниження
суми, що підлягає сплаті до бюджету з
податку на додану вартість за березень
2012 року у розмірі 921135, 00 грн. та пп. 14.1.27,
пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.138.1, п.138.2, п.
138.8 ст. 138 ПК України, що призвело до
заниження податку на прибуток за 1
квартал 2012 року на суму 967192,00 грн.

Порушення, встановлені актом
перевірки, стали підставою для
прийняття податкових
повідомлень-рішень від 08.10.13 року :

№ , яким збільшена сума
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на 921 135,00 грн., та
визначені штрафні санкції у розмірі 460
567,50 грн.,

№ , яким збільшена сума
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 967 192,00 грн., та
нараховані штрафні санкції у сумі 483596,00
грн.

Не погодившись з вказаними податковими
повідомленнями-рішеннями позивач
оскаржив їх в порядку , передбаченому
ст..56 ПК України, за результатами якого
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін, а скарга без
задоволення (а.с.52-58)

Перевіряючи оскаржуване рішення
відповідача на відповідність
положенням ч.3 ст.2 КАС України суд
зазначає, що відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1
ст. 4 ПК України, яка визначає
презумпцію правомірності рішень
платника податку, самостійно визначені
платником податку валові витрати і
податковий кредит вважаються
сформованими правомірно, доти
контролюючим органом в установленому
порядку не буде доведено факту
невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

За змістом п.138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Так відповідно до п.138.4,138.6 ст.138, п.14.1.228
ст. 14 ПК України собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг для цілей розділу III
цього Кодексу - витрати, що прямо
пов'язані з виробництвом та/або
придбанням реалізованих протягом
звітного податкового періоду товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, які
визначаються відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу.
Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

Відповідно до п.198.1 -198.3. ст..198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Отже, з огляду на зазначені приписи
підставою для зменшення платником
об'єкта оподаткування (податкових
зобов'язань) з податку на прибуток на
суму вартості придбаних товарів, а з
податку на додану вартість - на суму
цього податку, нараховану на вартість
придбаних товарів, є факт реального
придбання товарів та безпосередній
зв'язок витрат на оплату цих товарів з
господарською діяльністю платника
податків, що передбачає використання у
власній господарській діяльності
придбаних товарів або ж призначення
останніх для такого використання.

Частинами другою та третьою ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Враховуючи викладене вище суд
приходить до висновку, що наявність
податкових накладних дійсно є
обов'язковою, але не беззаперечною
передумовою для визначення
правильності формування податкового
кредиту. Формування податкового
кредиту відбувається не лише на
підставі підписання договорів та
виписування податкових накладних, воно
має бути обумовлено фактичною
поставкою товару, в іншому випадку
право на податковий кредит у особи не
виникає, оскільки не дотримується
обов'язкова передумова його виникнення
- придбання товарів (послуг) з метою їх
використання у господарській
діяльності.

Враховуючи викладене вище, відповідно
до приписів ч.ч. 4-5 ст. 11 КАС України суд
з власної ініціативи витребував у
позивача первинні бухгалтерські
документи на підтвердження обставин
отримання послуг за договорами із
контрагентами, сплати їх вартості та
подальшого використання у
господарській діяльності.

Питання регулювання основних засад
укладання договорів підряду визначені
ст. 837 ЦК України, яка передбачає, що
одна сторона (підрядник зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу та постановою
КМУ від 1 серпня 2005 р. № 668 «Про Загальні
умови укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві»
(далі по тексту Постанова № 668.

Приписами п.7 постанови № 668 визначено,
що умови договору підряду, що
укладається за результатами
проведених торгів (тендеру), повинні
відповідати тендерній документації
замовника та акцептованій тендерній
пропозиції підрядника.

Судовим розглядом встановлено, що за
результатом проведення відкритих
торгів на закупівлю «Робіт з
реконструкції майнового комплексу під
Харківський центр
професійно-технічної освіти Державної
служби зайнятості з розміщенням
додаткових будівель по вул.. Артема, 1 в
м.Дергачі акцептовано тендерні
пропозиції ТОВ «Торгівельне
підприємство « Агронафтопродукт» -
а.с.165-166, т.1 та у подальшому укладено
договори підряду від 08.06.2011 року № 03/06/11
та від 16.12.2011 року № 16/12/2011 -а.с.59-68, т.1.

Пунктами 63 постанови №668 визначено, що
генеральний підрядник у порядку,
встановленому договором підряду,
погоджує із замовником питання про
залучення до виконання робіт
субпідрядників.

Дослідивши зміст договорів підряду,
укладених з Харківським центром
професійно-технічної освіти Державної
служби зайнятості, суд встановив, що
останні містять положення про
можливість укладання договорів
субпідряду (п.6.3.8 Договорів), що
відповідає приписам тендерної
документації -а.с.184, т.1, а.с.6, т.2.

На виконання вказаних договорів між
ТОВ "ТП "Агронафтопродукт" (замовник) та
ПП "Полтавабудексперт" (підрядник)
укладено договори від 13.02.12 № 3/02 та №
13/02 відповідно до яких замовник
доручив, а підрядник зобов'язався
виконати ремонтні роботи у приміщеннях
ХЦПТО ДСЗ, що знаходиться за адресою:
Харківська обл., Дергачівський р-н, м.
Дергачі, вул. Артема, 1 (а.с.72-77, т.1), що
погоджено з замовником -а.с.90-91, т.1.

Із долучених до матеріалів справи
ліцензії серії АВ №479785 судом
встановлено, що ПП "Полтавабудексперт"
має відповідний дозвіл на здійснення
будівельних робіт, чим дотримано
положення п. 65 постанови №668 відповідно
до якого, субпідрядники, що залучаються
до виконання робіт, повинні
відповідати кваліфікаційним та іншим
вимогам, передбаченим у договорі
підряду (мати ліцензію (дозвіл) на
виконання робіт, визначених договором
субпідряду, досвід виконання
аналогічних робіт та ресурси, достатні
для їх виконання, тощо).

Суд зауважує, що відповідно до п.198.1 -198.3.
ст..198 ПК України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг. Датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Так, із долучених до матеріалів справи
рішень Господарських суді Харківської
області (а.с.77-86, т.2) встановлено, що
оплата за договорами підряду
укладеному з Харківським центром
професійно-технічної освіти Державної
служби зайнятості здійснювалася у
судовому порядку та відповідно до
пояснень підприємства остаточно
погашена у грудні 2013 року (а.с.88-89, т.1),
отже відповідно до положень ст..198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною

Судовим розглядом встановлено, що за
наслідками виконаних робіт позивачеві
виписані податкові накладні від 30.03.2012
року № 1 на загальну суму 5398089,00 грн., в
т.ч. ПДВ 899681,5 грн. та № 2 від 30.03.2012 року
на загальну суму 128721,00 грн., в т.ч. ПДВ
21453,50 грн. Дослідивши зміст вказаних
податкових накладних, суд встановив, що
вони відповідають вимогам ст.201 ПК
України, наказу Мінфіну від 01.11.2011 року
№ 1379, ст.201 ПК України, тобто у суду
відсутні підстави вважати зазначені
документи недійсними.

Відповідно до положень п.1 постанови №
668 документи про виконання договору
підряду - документи про хід виконання
договору підряду, відповідність робіт
і матеріальних ресурсів нормативним
вимогам та здійснення контролю за
виконанням договірних зобов'язань
(журнали виконання робіт, акти та
довідки про виконані роботи, акти на
приховані роботи та конструкції,
паспорти, сертифікати, акти на
випробування устаткування, журнали
авторського нагляду, матеріали
перевірок тощо).Так, спільним наказом
Державного Комітету Статистики
України та Державного комітету України
з будівництва та Архітектури № 237/5 від
21.06.02 р. "Про затвердження типових форм
первинних документів з обліку в
будівництві", яким були затверджені
типові форми № КБ-2в "Акт приймання
виконаних підрядних робіт" та № КБ-3
"Довідка про вартість виконаних
підрядних робіт".

Вказані типові форми розповсюджуються
на будівельні організації, будівельні
структурні підрозділи підприємств
всіх видів економічної діяльності
незалежно від форм власності, які
виконують будівельні та монтажні
роботи, по капітальному та поточному
ремонту споруд та будівель та інші
підрядні роботи незалежно від форм
власності даного підприємства.

Оскільки акти Форми № КБ-2в, які
являються актом приймання виконаних
підрядних робіт підрядчиком та в яких
відображаються всі витрати підрядника:
прямі (вартість матеріалів, виробів та
конструкцій, заробітна плата, вартість
експлуатації машин), загальновиробничі
витрати, додаткові витрати, тощо, а
також акти Форми №КБ-3, які складаються
для визначення вартості виконаних
об'ємів будівельних робіт і
відображаються понесені витрати
підрядника по будові.

Судовим розглядом встановлено, що на
підтвердження виконання субпідрядних
робіт ПП «Полтавабудексперт»
позивачеві надані (а.с.108-111,127-134,т.1) -
акти приймання виконаних будівельних
робіт за формою КБ-2в, відомості
ресурсів, розрахунки втрат, довідки про
вартість виконаних будівельних робіт.

Подальше використання отриманих від ПП
«Полтавабудексперт» будівельних робіт
у власній господарській діяльності
позивача підтверджується долученими
до матеріалів справи (а.с.92-107, 112-126,135-159,
т.1)- довідками про вартість виконаних
будівельних робіт, актами приймання
виконаних робіт, відомостями ресурсів.

Дослідивши вказані документи, суд
зазначає, що вони не мають дефектів
форми, змісту або походження, котрі в
силу ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст. 44 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за № 168/704; далі за текстом - Положення №
88) спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Суд також звертає увагу на те, що
відповідно до положень ст..198 ПК України

Щодо посилань податкового органу на
акт неможливість проведення
зустрічної звірки контрагента
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства в частині
правомірності нарахування податкового
зобов'язання та податкового кредиту з
податку на додану вартість від 05.04.13 №
414/22.5-10/34549134, як підстави встановлення
порушень податкового законодавства
позивачем (а.с.47-54, т.2), суд вважає за
необхідне зазначити наступне. Системно
аналізуючи положення Порядку
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок
(затверджено постановою КМУ від 27.12.2010
року № 1232; далі за текстом Порядок №
1232), суд доходить до висновку, що
судження податкового органу відносно
правильності справляння платником
податків сум податків та зборів за
відображеними в податковій звітності
показниками господарських операцій
можуть бути викладені виключно в
довідці зустрічної звірки. Чинним
законодавством не передбачено
відображення таких суджень в акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки, де мають значення лише
обставини, котрі спричинили таку
неможливість. А відтак, акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки не може бути визнаний належним
та допустимим доказом вчинення
платником податків порушення закону.

Відповідно до ст.ст. 9, 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог, оскільки відповідачем
по справі не доведено правомірності та
обґрунтованості прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Судові витрати підлягають розподілу в
порядку визначеному ст.94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128,
159, 160- 163, 186, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ТОВ
"Торгівельне підприємство
"Агронафтопродукт" до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити

Скасувати податкове повідомлення -
рішення від 08.10.2013 року №

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 08.10.2013 року №

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

У повному обсязі постанова виготовлена
11.02.2014 року

Суддя Зоркіна
Ю.В.