Справа № 810/88/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/51515/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівЛеонтович К. Г.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Ірпінського комунального
житлове-експлуатаційного підприємства
"Ірпінь" на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2013 року" у справі за
позовом Ірпінського комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
"Ірпінь" до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Київській області
про визнання протиправною та
скасування постанови,

встановив:

Ірпінське комунальне
житлово-експлуатаційне підприємство
"Ірпінь" звернулось з позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області про
визнання протиправною та скасування
постанови про накладення штрафу від 21
листопада 2012 року № 679.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2013
року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року скасовано постанову Київського
окружного адміністративного суду від 18
лютого 2013 року та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного суду, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просив її
скасувати та залишити в силі постанову
суду першої інстанції.

В запереченнях відповідач просив
залишити скаргу без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Київській області Державної інспекції
України проведено перевірку позивача з
питань дотримання вимог законодавства
про захист прав споживачів

За результатами перевірки складено акт
№ 000953 від 14 листопада 2012 року.

Актом встановлені порушення
законодавства про захист прав
споживачів, а саме: на жилих будинках №
5 та № 14 по вул. П. Комуни, м. Ірпінь у
доступному для мешканців місці
відсутній список із зазначенням назв,
адрес і номерів телефонів наступних
організацій, установ, підприємств:
власника жилого будинку, виконавця
послуг з утримання будинків та
прибудинкових територій, виконавця
послуг з водопостачання та
водовідведення, виконавця послуг з
газопостачання, виконавця послуг з
електропостачання, державної пожежної
охорони, відділу міліції, швидкої
медичної допомоги,
санітарно-епідеміологічної станції,
аварійних служб житлового
господарства, що забезпечують
ліквідацію аварій у жилих будинках.

На підставі цього акту відповідачем
винесена постанова № 679 від 21 листопада
2012 року про накладення стягнень,
передбачених статтею 23 Закону України
"Про захист прав споживачів", на
підставі якої за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію на
позивача накладено штраф у розмірі 6 321
грн. 96 коп.

Не погоджуючись з вказаною постановою,
Ірпінське комунальне
житлово-експлуатаційне підприємство
"Ірпінь" звернулось з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
оскаржувана постанова є незаконною,
оскільки чинне законодавство не
містить посилання на те, що обов'язок з
доведення вказаної інформації до
мешканців житлових будинків покладено
безпосередньо на позивача. Крім того,
зазначена в акті перевірки інформація
не є продукцією чи послугами, які
виробляє (постачає) позивач, і щодо яких
він зобов'язаний вивішувати відповідну
інформацію. Водночас судом зазначено
про неправомірне застосування
відповідачем штрафних санкцій за
вказане порушення, враховуючи
неможливість встановлення вартості
ненаданих послуг, тарифи щодо яких
місцевим органом самоврядування не
затверджено.

Спростовуючи висновки суду першої
інстанції, апеляційний суд зазначив, що
невиконання позивачем вищевказаного
пункту Правил є порушенням прав
споживачів, що свідчить про
правомірність накладення відповідачем
штрафу, передбаченого пунктом 7 частини
1 статті 23 Закону України "Про захист
прав споживачів".

В касаційній скарзі позивач зазначає,
що суд апеляційної інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, внаслідок чого
зробив помилковий висновок про
правомірність оскаржуваної постанови.

Заслухавши доповідача, дослідивши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність підстав для її задоволення.

Судами встановлено, що причиною
прийняття оскаржуваної постанови
стали обставини відсутності на двох
житлових будинках у доступному для
мешканців місці вивішеного списку
таких організацій з зазначенням їхніх
назв, адрес і номерів телефонів:
власника жилого будинку; виконавця
послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій;
виконавця послуг з теплопостачання;
виконавця послуг з водопостачання та
водовідведення; виконавця послуг з
газопостачання; виконавця послуг з
електропостачання; державної пожежної
охорони; відділу міліції; швидкої
медичної допомоги;
санітарно-епідеміологічної станції;
аварійних служб житлового
господарства, що забезпечують
ліквідацію аварій у жилих будинках.

Необхідність вивішування відповідної
інформації передбачена пунктом 3.4.5.
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкової території, затверджених
Наказом Державного комітету України з
питань житло-комунального
господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Відповідно до пункту 1.1 вказаних Правил
вони визначають порядок надання послуг
з утримання будинків і прибудинкових
територій: забезпечення нормального
функціонування жилих будівель та
прибудинкових територій протягом
усього періоду їх використання за
призначенням; проведення єдиної
технічної політики в житловій сфері,
що забезпечує виконання вимог
чинних нормативів з утримання,
поточного і капітального ремонту та
реконструкції жилих будинків та
прибудинкових територій. Контроль за
дотриманням законодавства щодо
захисту прав споживачів здійснюється
відповідно до Законів України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
"Про захист прав споживачів" та інших
нормативно-правових актів.

Законом України "Про захист прав
споживачів" регулюються відносини між
споживачами товарів, робіт і послуг та
виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлюються
права споживачів, а також визначається
механізм їх захисту.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті
23 Закону України «Про захист прав
споживачів» відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію є порушенням
законодавства про захист прав
споживачів, за яке суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність у розмірі
тридцяти відсотків вартості одержаної
для реалізації партії товару,
виконаної роботи, наданої послуги, але
не менше п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а у разі,
коли відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд
апеляційної інстанції визнав
обґрунтованим посилання відповідача
на те, що відповідальність позивача за
вчинення такого порушення передбачена
у вищевказаному пункті статті 23 Закону.

Однак такий висновок апеляційного суду
є помилковим.

Статтею 15 Закону передбачено, що
споживач має право на одержання
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію,
що забезпечує можливість її свідомого
і компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.
Інформація про продукцію повинна
містити: назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; дані про основні
властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт;
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; позначку
про наявність або відсутність у складі
продуктів харчування генетично
модифікованих компонентів; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; дату виготовлення;
відомості про умови зберігання;
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів продукції або в окремих
сферах обслуговування. Інформація про
продукцію може бути розміщена у місцях,
де вона реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

З системного аналізу наведених норм
вбачається, що відсутність у виробника,
виконавця чи продавця продукції
вказаної вище, тягне за собою
передбачену пунктом 7 частини 1 статті 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» відповідальність.

Натомість судами обох інстанцій
встановлено, що оскаржуваною
постановою з позивача стягнуто штраф
фактично за не вивішування інформації
довідникового змісту про свої
контактні дані, а також дані інших
організацій, послуги яких можуть
знадобитись мешканцям будинку.

Тоді як факт відсутності у позивача
інформації щодо послуг, які він надає,
відповідачем жодним чином не
підтверджено, натомість ним зазначено,
що про відсутність такої, а також іншої
інформації у позивача свідчить факт її
не вивішування на доступному для
мешканців місці.

Апеляційний суд не звернув уваги на те,
що відповідач безпідставно ототожнив
факт відсутності відповідного списку,
вивішеного на доступному для мешканців
будинків місцях, з фактом відсутності
інформації, про яку йдеться в статті 15
та пункті 7 частини 1 статті 23 Закону, і
дійшов помилкового висновку про
законність оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Не врахував вказаних обставин та
порушення відповідачем
конституційного припису і суд першої
інстанції, який задовольнив позов на
підставі інших суперечливих висновків
щодо не доведення наявності у позивача
обов'язку з вивішування відповідної
інформації, та водночас, про
неможливість визначення вартості
таких послуг для розрахунку розміру
штрафу за їх ненадання.

Однак, колегія суддів враховує
недоцільність передачі справи на новий
розгляд, оскільки наявні матеріали
справи та встановлені судами обставини
достеменно підтверджують
необґрунтоване застосування до
позивача санкцій на зазначеній у
оскаржуваній постанові підставі, тому
постанова суду першої інстанції, не
зважаючи на мотиви її прийняття,
підлягає залишенню в силі.

Враховуючи викладене, та керуючись
статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Ірпінського
комунального житлове-експлуатаційного
підприємства "Ірпінь" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2013 року скасувати.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2013
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: