Справа № 2а-3211/10/0370
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р.

Справа № 12418/13/876 Львівський
апеляційний адміністративний суд в
складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Ніколіна В.В.,

за участі секретаря - Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Ягодинської митниці Міндоходів на
ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Ягодинської митниці Міндоходів та
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними та
скасування наказів про звільнення,
поновлення на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О
В И В :

09.09.2013 ОСОБА_1 звернувся до суду із
заявою про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
при затримці виконання рішення про
поновлення на роботі.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року в справі №2а-3211/10/0370 вказану
заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись із постановленою
ухвалою, її оскаржила Ягодинська
митниця Міндоходів, яка покликаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
і винести нову ухвалу якою у
задоволенні заяви відмовити. В
апеляційній скарзі вказує, що нею
вживались заходи спрямовані на
самостійне виконання рішення суду,
проте враховуючи необхідність
дотримання норм КЗпП України,
вирішення питання про поновлення
позивача на посаді, з якої його було
звільнено, потребувало певного часу.
Також вважає, що затримка виконання
судового рішення про поновлення
позивача на роботі спричинена
незалежними від відповідача причинами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи заяву позивача, суд
першої інстанції виходив із того, що
оскільки рішення суду про поновлення
на роботі позивача було фактично
виконано лише 01.06.2013, то у відповідності
до ст.236 КЗпП України на його користь
підлягає стягненню середній заробіток
за час затримки виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року, яка залишена без змін ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 13 грудня 2011 року, визнано
незаконними та скасовано наказ
Державної митної служби України (далі -
ДМС) від 20.10.2010 №1998-к «Про притягнення
до дисциплінарної відповідальності»,
накази Ягодинської митниці від 20.10.2010
№686-к, від 10.11.2010 №802-к, поновлено ОСОБА_1
на посаді головного інспектора сектору
митного оформлення №2 відділу митного
оформлення №1 митного поста «Ягодин»
Ягодинської митниці з 10.11.2010, стягнуто з
Ягодинської митниці на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 3344грн. Постанову в
частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за один місяць в
сумі 3268грн звернуто до негайного
виконання.

Проте, рішення суду в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді головного
інспектора сектору митного оформлення
№2 відділу митного оформлення №1
митного поста «Ягодин» Ягодинської
митниці фактично виконано відповідно
до наказу ДМС України №862-к, лише 01.06.2013.

У зв'язку із наведеним, ОСОБА_1 09.09.2013
звернувся до суду першої інстанції із
заявою про стягнення на його користь
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно ч.1 ст.255 КАС України, постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Вимогами ч.5 ст.124 Конституції України
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 256 КАС
України, постанови суду про поновлення
на посаді у відносинах публічної
служби виконуються негайно.

В силу вимог ч.2 ст.257 КАС України судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, є
підставою для його виконання.

Тобто, постанова Волинського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року підлягала виконанню незалежно від
наявності або відсутності виконавчого
провадження.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України,
у разі звільнення без законної
підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Таким чином, підставою для виплати
незаконно звільненому працівнику
середнього заробітку є затримка
власником або уповноваженим ним
органом виконання рішення про
поновлення на роботі.

З наведеного випливає, що відповідач
порушив вищенаведені норми та не
виконав негайно постанову суду в
частині поновлення позивача на посаді.
Посилання відповідача на неможливість
негайного поновлення позивача на
посаді в зв'язку необхідністю
дотримання норм КЗпП України та
особистої його участі, апеляційний суд
вважає безпідставними та такими, що не
можуть бути підставою для невиконання
рішення суду.

Більше того, жодних доказів вчинення
відповідачем будь-яких дій щодо
виконання судового рішення в частині,
що була допущена до негайного
виконання суду першої та апеляційної
інстанції надано не було.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», Європейська Конвенція «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» (далі - Конвенція) і практика
Європейського Суду з прав людини (далі -
ЄСПЛ) є джерелом права.

Відтак, суд апеляційної інстанції
вважає доречними посилання суду першої
інстанції на рішення ЄСПЛ у справі
«Юрій Миколайович Іванов проти
України» згідно висновків якого
відповідний державний орган, який було
належним чином поінформовано про
судове рішення, повинен вжити всіх
необхідних заходів для його дотримання
або передати його іншому компетентному
органу для виконання.

Заявник маючи на руках виконавчий лист,
виданий на виконання остаточного
рішення суду, винесеного проти
державного органу, мав би бути
звільнений від обов'язку ініціювати
якусь процедуру щодо інших
адміністративних органів з метою
виконання рішення (рішення ЄСПЛ у
справі «Нефедов проти України»).

Також, у справі «Півень проти України»,
ЄСПЛ констатував порушення ст.6
Конвенції та зазначив, що невиконання
судового рішення не може бути
виправдане недоліками законодавства,
які унеможливлюють його виконання.

Враховуючи наведене та те, що позивач
був поновлений на роботі лише 10.06.2013,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що позивачем
правомірно заявлено вимоги щодо
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду.

Згідно із встановленою у постанові
Волинського окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року середньоденною заробітною платою
позивача та довідкою про доходи
позивача наданою Ягодинською митницею
(а.с.55 т.1) така становить 152грн.
Кількість робочих днів з 14.12.2010 по 03.04.2011
та з 13.12.2011 по 31.05.2013 включно становить 444
дні, що сторонами не спростовується.
Середній заробіток позивача за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі становить 67488грн
(444 дні х 152грн).

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованих
висновків про правомірність
задоволення заяви ОСОБА_1 про
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі,
правильно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права, зокрема положення ст.236 КЗпП
України та норми ст.256 КАС України та
вірно встановив всі обставини справи.

Таким чином, апеляційний суд приходить
до висновку про те, що суд першої
інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване судове рішення з
додержанням норм права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Ягодинської митниці
Міндоходів залишити без задоволення, а
ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
А.Р. Курилець

Суддя
В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 12 лютого 2014
року.