Справа № 802/2221/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року
м. Київ К/800/51326/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 13.06.2013 року

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року

у справі № 802/2221/13-а

за позовом Приватного підприємства
«Гранд-Оберіг»

до Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Приватне підприємство «Гранд-Оберіг»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Вінницької області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 13.06.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 19.09.2013 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області від 04.04.2013 року № .

Не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів попередніх інстанцій
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
скаржника не погоджується, просить
залишити без змін рішення судів
попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
позапланової невиїзної документальної
перевірки позивача - ПП «Гранд-Оберіг»
з питань достовірності та повноти
нарахування податку на додану вартість
по взаєморозрахункам з ПП БФ «Підряд»
за серпень 2011 року, відповідачем
складено акт від 25.03.2013 року №
1035/2205/35996981, яким встановлено порушення
п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст.
200 Податкового кодексу України.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 04.04.2013 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на суму 32 784, 00 грн.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення став висновок
податкового органу про те, що договори
між позивачем та його контрагентом
укладені без мети настання реальних
наслідків і отримання податкової
вигоди та є недійсними.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій прийшли до висновку щодо
необґрунтованості вказаного висновку
податкового органу і як наслідок
неправомірного прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій з огляду на
наступне.

Статтею 198 Податкового кодексу України
передбачено право платників податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, яким є сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду (пп. 14.1.181
п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу).

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 та п. 200.3 при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що матеріалами справи
підтверджується реальність
господарських операцій позивача з ПП
БФ «Підряд», зокрема, договором
підряду, договором купівлі-продажу,
видатковими, податковими,
товарно-транспортними накладними,
актом приймання виконаних будівельних
робіт, довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт, платіжними
дорученнями, актом здачі-прийняття
робіт, актом звірки розрахунків.

Посилання податкового органу на
безтоварність господарської операції
між позивачем та ПП БФ «Підряд», у
зв'язку із оформленням
товарно-транспортних накладних з
порушенням вимог законодавства, є
необґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій вірно
зазначено, що наявність помилок в
оформленні окремих документів
первинного обліку не є підставою для
висновку про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Висновок відповідача ґрунтується
виключно на результатах позапланової
невиїзної перевірки ПП БФ «Підряд» по
взаємовідносинах з його контрагентом.

Оскільки в порушення ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
правомірності прийнятого податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
вважає правильними судові рішення
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позовних вимог.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного судами
першої та апеляційної інстанцій
ухвалено законні і обґрунтовані
рішення, що постановлені з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права та підстав для їх скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
відхилити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 13.06.2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19.09.2013 року
у справі № 802/2221/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та строки, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, та на неї може бути подана
заява про перегляд судових рішень
Верховним Судом України з підстав та в
порядку, передбачених статтями 236-239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук