Справа № 2а-4376/12/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Справа №
183124/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника позивача
Робейко А.А.,

представника відповідача
Антонюка І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Львові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.10.2012 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Миколаївцемент» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Львові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Миколаївцемент»
(далі - Позивач, ТОВ «Миколаївцемент»)
звернулося до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові (далі -
Відповідач, СДПІ ВПП у м. Львові) про
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень №
/2655 від 10.02.2012 року, № /2694 від
13.02.2012 року, № /3484 від 28.03.2012 року.

У зв'язку з реорганізацією відповідача
замінено на Спеціалізовану державну
податкову інспекцію з обслуговування
великих платників у м. Львові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.10.2012 року
позов задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила СДПІ ВПП у м. Львові, подавши
на неї апеляційну скаргу.

Відповідач зазначає, що не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги
звертає увагу на порушення судом норм
матеріального права. Зокрема, зазначив,
що в ході перевірки встановлено, що
Позивач проводив взаєморозрахунки з
ТОВ «Новатрейд-буд», ТОВ
«Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут»«, ПП «Гаторгцентр», проте в
ході перевірки такого встановлено їх
відсутність за місцезнаходженням, до
перевірки не надано документів, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій, зокрема
документів, що підтверджують кожну
партію придбаного товару: договори
(договори з додатками та
специфікаціями), товарно-транспортні,
залізничні або інші накладні на
транспортування товару, шляхові листи,
акти прийому-передачі товарів,
документи, які підтверджують
оприбуткування товарів на складі, а
також документи, які підтверджують рух
товарів та подальше їх відображення в
складському обліку, сертифікати на
товар від постачальника (виробника),
довіреності, документи, що
підтверджують взаєморозрахунки, а
саме: рахунки, платіжні доручення,
виписки банку, прибуткові (видаткові)
касові ордери, векселі, інші платіжні
документи. У контрагентів відсутні
основні фонди та виробничі потужності,
трудові ресурси, транспортні засоби, що
вказує про неможливість фактичного
здійснення господарської діяльності
між підприємствами.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Відповідача, який просить
задовольнити апеляційну скаргу,
представника Позивача, яка просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, дослідивши обставини справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
27.01.2012 року Спеціалізованою державною
податковою інспекцією по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові проведено позапланову невиїзну
перевірку позивача щодо підтвердження
взаєморозрахунків з ПП
«Галторгцентр»за період з 09.09.2008 року
по 26.10.2010 року. За результатами
проведеної перевірки складено акт №
69/23-1/00293025.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення:

- п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», з
врахуванням вимог ст. 102 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем завищено податковий кредит
на суму 64732,45 грн., що призвело до
завищення рядка 17 та заниження рядків
18.1., 20 та рядка 27 «Сума ПДВ, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду,
з урахування залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду» податкової декларації з ПДВ:
за березень 2009 року на суму 9316,33 грн., за
квітень 2009 року на суму 19372,78 грн., за
травень 2009 року на суму 30983,34 грн., за
червень 2009 року на суму 5060,00 грн.

В акті перевірки зазначено:

Згідно акту ДПІ у Сихівському районі м.
Львова № 2818/23-209/36078690 «Про результати
позапланової перевірки ПП
«Галторгцентр» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 09.09.2008 року по 26.10.2010 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 09.09.2008 року по 26.10.2010 року», ПП
«Галторгцентр» зайво включно до складу
валового доходу суми продажу (товарів,
робіт, послуг) по безтоварних
операціях. Проведеною перевіркою
встановлено, що у ПП «Галторгцентр»
відсутні основні фонди та виробничі
потужності, трудові ресурси,
транспортні засоби, що вказує про
неможливість фактичного здійснення
господарської діяльності між
підприємствами.

Відповідно до системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України ПП «Галторгцентр»,
стан платника - припинено, але не знято
з обліку.

Крім цього, в акті перевірки зазначено,
що ПАТ «Миколаївцемент» не
представлено документи по
взаєморозрахунках з ПП «Галторгцентр»,
а саме: сертифікати якості,
відповідності на придбання ТМЦ,
товарно-транспортні накладні та інші
документи, що свідчать про
транспортування ТМЦ на склади, картки
складського обліку, лімітнозароблені
картки, акти списання ТМЦ, платіжні
доручення, журнали-ордери.

Перевіркою встановлено, що
підприємством перераховувались кошти
без мети реального настання
передбачених наслідків виключно з
метою заниження об'єкту оподаткування,
несплати податків, в зв'язку з чим дії
підприємства призвели до втрат
дохідної частини Державного бюджету
України. Єдиною метою проведення
документування фактично не здійснених
господарських операцій - отримання
підприємством податкової вигоди.
Несплата до бюджету необхідних
платежів є заволодіння державним
майном.

Взаємовідносини між ПАТ
«Миколаївцемент»та ПП
«Галторгцентр»не спричинили реального
настання правових наслідків та
внаслідок виконання сторонами
нікчемних угод у позивача не виникає
право на податковий кредит з ПДВ.

13.02.2012 року СДПІ ВПП у м. Львові прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/2694, яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст.
54, п. 123.1. ст. 123 Податкового кодексу
України, на підставі акта перевірки №
69/23-1/00293025 від 27.01.2012 року, встановлено
порушення п.п. 7.4.1. п. 7.4. п. 7.7. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», у зв'язку з чим збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем - податок на додану вартість,
усього 80915,56, в тому числі за основним
платежем - 64732,45 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 16183,11 грн.

27.01.2012 року СДПІ ВПП у м. Львові
проведено позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаєморозрахунках з ТОВ
«Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут» за березень 2011 року, ТОВ
«Новатрейд-буд» за травень, червень 2011
року. За результатами проведеної
перевірки складено акт № 70/08-01/00293025.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення:

- п.п. 14.1.181. п. 14.1., п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст.
198, ст. 201 ПК України, у зв'язку з чим
встановлено:

- завищення дозволеного податкового
кредиту за період березень та травень
2011 року в сумі 40628,97 грн., що призвело до
завищення зарахування від'ємного
значення різниці між сумою податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду на загальну суму
ПДВ 40628,97 грн., в тому числі: ТОВ
«Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут» на суму 4883,33 грн. за період
березень 2011 року, ТОВ «Новатрейд-буд»
на суму 35745,64 грн. за період травень 2011
року;

- завищення дозволеного податкового
кредиту за період червень 2011 року, в
результаті чого збільшується сума
звітного (податкового) періоду, яка
підлягає сплаті платником податку до
бюджету в сумі 1920,00 грн. по ТОВ
«Новатрейд-буд».

В акті перевірки зазначено:

В акті ДПІ у Дзержинському районі м.
Харкова від 29.11.2011 року за № 1037/23-02/36623746
щодо підтвердження господарських
відносин, із платником податків ПАТ
«Миколаївцемент» за період з 01.03.2011
року по 31.03.2011 року зазначено, що
неможливо провести зустрічну звірку
ТОВ «Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут» з питань підтвердження
господарських відносин з платником
податків ПАТ «Миколаївцемент» за
березень 2011 року, у зв'язку з тим, що ТОВ
«Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут»» має стан платника 8 - до ЄДР
внесено запис про відсутність за
місцезнаходженням.

На запит СДПІ ВПП у м. Львові щодо
надання документів, які підтверджують
відображення господарських операцій
ПАТ «Миколаївцемент»з ТОВ
«Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут» не надано документів, які б
посвідчували фактичне здійснення
господарських операцій, а саме:
податкової накладної, рахунків,
платіжного доручення, виписки банку,
прибуткового (видаткового) касового
ордеру та технічного завдання.

ПАТ «Миколаївцемент» за період з 01.06.2011
року по 30.06.2011 року проводило
взаєморозрахунки з ТОВ
«Новатрейд-буд».

В акті Кіровоградської ОДПІ від 31.10.2011
року перевірки ТОВ «Новатрейд-буд»
встановлено, що таке проводило
взаєморозрахунки з ПП «Гімалая».
Одночасно, за результатами перевірки
ПП «Гімалая» встановлено, що таким
безпідставно сформовано податкові
зобов'язання в сумі 1192256,00 грн., в тому
числі по ТОВ «Новатрейд-буд»за травень
2011 року на суму 90040,82 грн. та за червень
2011 року на суму 23162,80 грн. Перевіркою
також встановлено,
фінансово-господарська діяльність ПП
«Гімалая» не направлена на реальне
настання правових наслідків, а
укладені правочини спрямовані
винятково на зменшення бази
оподаткування, та не маючи під собою
розумної, економічно обґрунтованої,
необхідної і достатньої ділової
(господарської) мети. Отже, ТОВ
«Новатрейд-буд» відображені в
податковій звітності правові
взаємовідносини з ПП «Гімалая» без
мети реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків.
Таким чином, ТОВ «Новатрейд-буд»
порушено ст. 228 ЦК України щодо
укладення правочину, який суперечить
моральним засадам суспільства, а також
порушує публічний порядок, спрямований
на заволодіння майном держави,
дохідної частини бюджету, а отже є
нікчемним.

В акті також зазначено, що ПАТ
«Миколаївцемент» на підтвердження
взаєморозрахунків з ТОВ
«Новатрейд-буд» не надано документів,
які б посвідчували поставку кожної
партії товару, а саме: договори (з
додатками та специфікаціями),
товарно-транспортні, залізничні або
інші накладні на транспортування
товару, шляхові листи, акти
прийому-передачі товарів, документи,
які підтверджують оприбуткування
товарів на складі, а також документи,
які підтверджують рух товарів та
подальше відображення в складському
обліку, сертифікати на товар від
постачальника (виробника), довіреності,
документи, що підтверджують
взаєморозрахунки, а саме: рахунки,
платіжні доручення, виписки банку,
прибуткові (видаткові) касові ордери,
векселі, інші платіжні документи.

Вчинені господарські операції, які
фактично не відбулись є нікчемними,
оскільки не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, а
спрямовані лише на формування
платником податкового кредиту та
валових витрат у зв'язку із
відображенням їх змісту у первинних
документах.

10.02.2012 року СДПІ ВПП у м. Львові прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/2655, яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст.
54, пункту 7 підрозділу 10 Податкового
кодексу України, на підставі акта
перевірки № 70/08-01/00293025 від 27.01.2012 року,
встановлено порушення п.п. 14.1.181. п. 14.1.
ст. 14, п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, ст. 201
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
додану вартість, усього 1921,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 1920,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
1,00 грн.

28.03.2012 року СДПІ ВПП у м. Львові прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/3484, яким згідно п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст.
54, пункту 7 підрозділу 10 Податкового
кодексу України, згідно рішення про
результати розгляду первинної скарги
ДПС у Львівській області № 4237/10/10-2005/362
від 16.03.2012 року, на підставі акта
перевірки № 70/08-01/00293025 від 27.01.2012 року,
встановлено порушення п.п. 14.1.181. п. 14.1.
ст. 14, п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, ст. 201
Податкового кодексу України, у зв'язку
з чим збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
додану вартість, усього 40629,97 грн., в
тому числі за основним платежем - 40628,97
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1,00 грн.

Вказані податкові
повідомлення-рішення позивачем
оскаржені до ДПС у Львівській області.
Рішенням ДПС у Львівській області №
4237/10/10-2005/362 від 16.03.2012 року про
результати розгляду первинної скарги,
залишено без змін податкові
повідомлення -рішення СДПІ ВПП у м.
Львові від 10.02.2012 року за № /2655 та
від 13.02.2012 року № , скасовано
податкове повідомлення-рішення СДПІ
ВПП у м. Львові від 10.02.2012 року за №
/2656, донараховано грошове
зобов'язання по ПДВ в сумі 40629,00 грн., а
первинну скаргу ПАТ «Миколаївцемент»
залишено без задоволення.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України
«Про податок на додану вартість» №
168/97-ВР від 03.04.1997 року із змінами і
доповненнями (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999
року із змінами і доповненнями,
Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року за №
363, із змінами і доповненнями,
Податковим кодексом України.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Згідно із статтею 9 Закону № 996-XIV
первинні документи мають мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст і обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 996-XIV
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Для контролю та впорядкування
оброблення даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документу; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складається документ;
зміст та обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно пункту 2.2 Положення первинні
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 року, з
наступними змінами та доповненнями
(далі - Закон № 168/97-ВР), податковий
кредит звітного періоду складається із
сум податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Згідно з пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 вказаного Закону
№ 168/97-ВР не дозволяється включати до
податкового кредиту будь-які витрати
зі сплати податку, не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит регулюють
лише положення пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №
168/97-ВР, яким визначено, що датою
виникнення платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої події: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової декларації, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

У відповідності до вимог п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7
згаданого Закону № 168/97-ВР, податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Дотримання Позивачем вищенаведених
норм підтверджується наявними в
матеріалах справи документами, а саме
копіями:

- договору № МЦ-105671 від 08.10.2008 року,
укладеного між ПП «Галторгцентр» (як
постачальником) та позивачем (як
покупцем), згідно якого постачальник
зобов'язується поставити покупцю
товар, а покупець зобов'язується
прийняти цей товар (піддон дерев'яний
(розмір мм. - 200 х 1000 х 145),
(вантажопідйомність) - 2 т.) та своєчасно
здійснити його оплату на умовах цього
договору;

- податкових накладних № від
07.11.2008 року, № від 13.11.2008 року, №
від 02.02.2009 року, № від 17.02.2009
року, № від 03.03.2009 року, №
від 28.04.2009 року, № від 24.04.2009 року,
№ від 14.04.2009 року, № від
09.04.2009 року, № від 25.05.2009 року, №
від 18.05.2009 року, № від 27.05.2009
року, № від 12.05.2009 року, №
від 05.06.2009 року, виданих ПП
«Галторгцентр» позивачу із
зазначенням загальної суми коштів, що
підлягають оплаті, в тому числі ПДВ в
ціні товарів (робіт, послуг);

- видаткових накладних № РН-11-0701
від 07.11.2008 року, № РН-11-1301 від 13.11.2008 року,
№ РН-2-02001 від 02.02.2009 року, № РН-3-03001 від
03.03.2009 року, № РН-4-28001 від 28.04.2009 року, №
РН-4-24001 від 24.04.2009 року, № РН-4-14002 від
14.04.2009 року, № РН-4-09001 від 09.04.2009 року, №
РН-5-27004 від 27.05.2009 року, № РН-5-18001 від
18.05.2009 року, № РН-5-25001 від 25.05.2009 року, №
РН-5-12004 від 12.05.2009 року, № РН-5-05002 від
05.12.2009 року, № РН-6-05001 від 05.06.2009 року, №
РН-2-17001 від 17.02.2009 року, № РН-2-02001 від
02.02.2009 року, № РН-3-03001 від 03.03.2009 року, №
РН-4-28001 від 28.04.2009 року, № РН-4-24001 від
24.04.2009 року, № РН-4-14002 від 14.04.2009 року, №
РН-4-09001 від 09.04.2009 року, виданих позивачу
його контрагентом ПП «Галторгцентр» із
зазначенням із зазначенням товару,
його вартості, в тому числі ПДВ в ціні
товару; Актів на прийом ТМЦ (піддонів
дерев'яних), підписаних між
представниками позивача та ПП
«Галторгцентр»;

- договору № 78МYK/KilS/10.12.2010 від
16.12.2010 року, укладеного між позивачем
(як замовником) та ТОВ
«Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут»« (як підрядником), згідно
якого доручає, а підрядник
зобов'язується виконати ремонт тракту
подачі вугілля, згідно з технічним
завданням (Додаток № 2 що є невід'ємною
частиною даного договору; Додатку № 2
Технічного завдання на проведення
тендеру відділом закупок; Комерційної
пропозиції на виконання робіт по
ремонту тракту подачі вугілля;

- акту № ОУ-0000012 від 21.03.2011 року
здачі-приймання робіт (надання послуг)
ремонт тракту подачі вугілля,
підписаного між представниками
позивача та ТОВ «Торгово-ремонтне
підприємство «Азимут»«;

- податкової накладної № 3 від
21.03.2011 року виданої позивачу ТОВ
«Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут»« із зазначенням із
зазначенням товару, його вартості, в
тому числі ПДВ в ціні товару;

- Свідоцтва про реєстрацію ТОВ
«Торгово-ремонтне підприємство
«Азимут»« платника податку на додану
вартість № 100247365 від 30.09.2009 року;

- Свідоцтва про право власності
позивача на нерухоме майно від 26.03.2008
року;

- Постанови Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 20.06.2012 року
у справі № 1170/2а-1008/12 за позовом ТОВ
«Новатрейд-буд» до Кіровоградської
ОДПІ про визнання протиправними і
скасування податкових
повідомлень-рішень, якою позовні
вимоги ТОВ «Новатрейд-буд» задоволено
повністю;

- видаткових накладних № НО-00077 від
04.05.2011 року, № НО-0101 від 24.05.2011 року, № №
НО-0099 від 24.05.2011 року, № НО-0083 від 16.05.2011
року, № НО-0084 від 18.05.2011 року, № НО-0109, №
НО-0108, № НО-011 від 26.05.2011 року, № НО-0102, №
НО-0103 від 25.05.2011 року, № НО-0085 від 18.05.2011
року, № НО-116 від 15.06.2011 року, виданих
позивачу його контрагентом ТОВ
«Новатрейд-буд» із зазначенням із
зазначенням товару, його вартості, в
тому числі ПДВ в ціні товару; Актів на
прийом ТМЦ, підписаних між
представниками позивача та ТОВ
«Новатрейд-буд»; накладних на вантаж із
зазначенням відправника - ТОВ
«Новатрейд-буд», одержувача -ПАТ
«Миколаївцемент»;
товарно-транспортних накладних, як
доказів підтвердження поставки
товарів;

- податкових накладних № 110, № 111, від
24.05.2011 року, № 93 від 18.05.2011 року, № 90 від
16.05.2011 року, № 94 від 18.05.2011 року, № 112, № 113
від 25.05.2011 року, № 117, № 118, № 119 від 26.05.2011
року, № 73 від 04.05.2011 року, № 114 від 15.06.2011
року, виданих ТОВ «Новатрейд-буд»
позивачу із зазначенням загальної суми
коштів, що підлягають оплаті, в тому
числі ПДВ в ціні товарів (робіт, послуг);

- Актів списання мішків паперових за
лютий 2009 року-січень 2010 року;

- договору поставки № МЦ-106293 від 04.04.2011
року, укладеного між позивачем (як
покупцем) та ТОВ «Новатрейд-буд» (як
постачальником), згідно якого
постачальник зобов'язується на умовах
визначених цим договором постачати та
передавати у власність покупця товари.
Що відповідають по якості вимогам
відповідного ДСТУ, мовам даного
договору та вимогам покупця у
відповідності до Специфікації, яка
оформлена Додатковим до договору і є
його невід'ємною частиною, а покупець
зобов'язується прийняти цей товар та
оплатити його відповідно до умов
наведених нижче в даному договорі;
Додатків №№ 001, 002 від 04.04.2012 року, 14.04.2012
року до даного договору;

- платіжних доручень № 7470 від 26.05.2011
року, № 7529 від 27.05.2011 року, № 6523 від
10.03.2011року, № 6984 від 19.04.2011 року, № 962 від
02.03.2009 року, № 1094 від 11.03.2009 року, № 1386
від 24.03.2009 року, № 1826 від 22.04.2009 року № 2764
від 25.06.2009 року № 2236 від 20.05.2009 року, № 1911
від 29.04.2009 року, № 2398 від 02.06.2009 року, №
2421 від 03.06.2009 року, № 2851 від 01.07.2009 року,
№ 6705 від 24.11.2008 року, № 6819 від 13.11.2008 року
із зазначенням призначення платежу -
оплата за піддони по рахунках, в тому
числі ПДВ.

Щодо доводів Відповідача про порушення
податкового законодавства
контрагентами Позивача, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст ст. 46-49 ПК України,
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку.
При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача у подальшому
не дотримувався у своїй діяльності
законодавчих норм, це тягне негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження.

Позивач, як платник податків, не може
нести відповідальності за дії
контрагентів за відсутності вини,
інакше порушуються основні
конституційні засади: дотримання
принципу справедливості як
невід'ємного елемента верховенства
права (статті 8 Конституції України),
індивідуальний характер
відповідальності - відповідати має
саме той, хто припустився порушення
(стаття 61 Конституції України),
забезпечення доведеності вини (стаття
129 Конституції України).

Як зазначено в пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
01.11.1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя», оскільки Конституція
України, як зазначено в її статті 8, має
найвищу юридичну силу, а її норми є
нормами прямої дії, суди при розгляді
конкретних справ мають оцінювати
замість будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акта з точки зору
його відповідності Конституції і в
усіх необхідних випадках
застосовувати Конституцію як акт
прямої дії. Судові рішення мають
ґрунтуватись на Конституції, а також на
чинному законодавстві, яке не
суперечить їй.

Практика Європейського Суду з прав
людини також підтверджує такий підхід
до вирішення податкових спорів.
Зокрема, у рішенні від 22.01.2009 року по
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) ЄСПЛ зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Така ситуація вже знайшла своє
відображення і в практиці Верховного
Суду України щодо перегляду судових
рішень.

Так, Верховний Суд України у своєму
рішенні від 29.10.2010 року у справі № 21-14-а10
підтвердив, що несплата продавцем чи
його контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Згідно рішення від 31.01.2011 року у справі
№ 21.47а10 Верховним Судом України якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
за негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Наведена практика на рівні Верховного
Суду України важлива з огляду на статтю
244-2 КАС, відповідно до якої рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви при
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, діючим законодавством
України не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами.

Закон не ставить у залежність право
позивача на формування податкового
кредиту від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету.

Питання податкового кредиту
поширюється тільки на окремо взятого
платника податків і не ставить цей факт
у залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Щодо доводів Відповідача про
нікчемність та нікчемність правочинів
позивача з контрагентами, суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно частини 2 статті 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Одним з таких правочинів відповідно до
статті 228 Цивільного кодексу України є
правочин, який порушує публічний
порядок. Зокрема, згідно частини 1
вказаної статті правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Пленум Верховного суду України в
пункті 18 постанови «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 6
листопада 2009 року № 9 зазначає, що
такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що договори між Позивачем та
його контрагентами за своїм змістом не
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, відповідно не є
нікчемними.

Згідно частини 3 статті 215 Цивільного
кодексу України - якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

До таких підстав, зокрема, належить
фіктивність правочину. Згідно статті 234
Цивільного кодексу України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Вимоги про визнання оспорюваного
правочину недійсним і застосування
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину розглядаються у
позовному провадженні в порядку
цивільного судочинства відповідно до
вимог статті 15 ЦПК.

На момент розгляду справи немає даних
про визнання правочинів позивача
недійсними і відповідач не висуває
вимог про таке визнання, тому
відповідно до закріпленої статтею 204
Цивільного кодексу України презумпції
правомірності правочину, зазначені
вище договори позивача суд апеляційної
інстанції вважає правомірними.

Проте суд апеляційної інстанції
вважає, що сутність правового
регулювання податкових відносин
полягає в оподаткуванні господарської
операції, виходячи не з її правової
форми, а з економічного змісту такої
операції.

Згідно статті 185 ПК України об'єктом
оподаткування податку на додану
вартість є операції платників податку
з постачання товарів, послуг, а також
ввезення та вивезення товарів за межі
митної території України. Визначення
терміна постачання товарів наведене в
пункті 14.1.191 ПК України. Сутність
операцій, що підпадають під визначення
постачання товарів, полягає у
відчуженні товарів будь-яким способом
як за добровільним рішенням платника,
так і при примусовому відчуженні за
рішенням суду, як оплатно, так і
безоплатно.

На думку суду, при вирішенні спору про
віднесення або не віднесення
господарської операції до об'єктів
оподаткування ПДВ, необхідно виходити
з економічного змісту операції, а не з
її правової форми (виду договору, що
оформлює відповідну операцію). Тому,
для перекваліфікації операції як
такої, що не відбулася в цілях
оподаткування визнання відповідного
правочину недійсним не вимагається.
Суд встановлює наявність чи
відсутність такої операції, а
відповідно і обґрунтованість
визначення об'єкта оподаткування, на
підставі поданих сторонами доказів з
урахуванням презумпції правомірності
рішень платника податку.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Окрім вказаних у акті перевірки
порушень податкового законодавства,
вчинених контрагентами Позивача та
іншими особами, СДПІ ВПП у м. Львові не
наведено достатніх доказів та не
доведено безпідставності формування
податкового кредиту Позивачем.

Відтак, з врахуванням вищенаведеного,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про необхідність
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень повністю.

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.10.2012 року
у справі № 2а-4376/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 20.02.2014 року