Справа № К/9991/25789/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року м.
Київ К/9991/25789/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м.
Чернігова на рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 27
серпня 2010 року та постанову
Апеляційного суду Чернігівської
області від 21 березня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом про визнання дій
протиправними і зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова (далі
УПФ) призначити їй пенсію із
зарахуванням пільгового стажу з
шкідливими та важкими умовами праці за
Списком №2 у відповідності з пунктом
«б» статті 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення». Посилаючись на
те, що відповідач відмовив у
зарахуванні такого, чим порушив її
права, просила про задоволення позову.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 27 серпня 2010 року
позовні вимоги задоволено.

Постановою Апеляційного суду
Чернігівської області від 21 березня 2011
року рішення суду першої інстанції у
частині стягнення з відповідача
судових витрат скасовано і в цій
частині в позові відмовлено. В решті
рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить судові рішення скасувати та
відмовити в позові у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Судом попередніх інстанцій
встановлено, що позивач перебуває на
обліку відповідача. Після звернення
ОСОБА_4 із заявою про призначення
пільгової пенсії, пенсійний орган
відмовив у призначенні такої з підстав
невідповідності наданої уточнюючої
довідки про підтвердження пільгового
стажу, вимогам чинного законодавства .

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 з 29 жовтня 1978 року працювала
ученицею клеїльниці, а з 2 січня 1979 року
по 31 грудня 1991 року клеїльницею на
виробництві засобів хімічного захисту
Чернігівської фобрики резинотехнічних
виробів (перейменовано - ЗАТ ВТФ
«Сіверянка»), тобто на роботі з
шкідливими та важкими умовами праці,
яка віднесена до Списку №2,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №
1173, що дає право на пільгову пенсію.
Пільговий стаж роботи позивача складає
більше 10 років. Такі дані
підтверджується записами її трудової
книжки та уточнюючою довідкою, виданою
ЗАТ ВТФ «Сіверянка».

Задовольняючи позовні вимоги
суди попередніх інстанцій на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що оскільки
позовні вимоги стосуються періоду
роботи позивача до 1991 року,
застосуванню підлягає саме Постанова
Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956
року № 1173, що дає право на призначення
пільгової пенсії за Списку № 2.

Згідно із пунктом «б» частини другої
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" на пільгових умовах
мають право на пенсію за віком
працівники, зайняті повний робочий
день на роботах із шкідливими і важкими
умовами праці, - за списком №2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: жінки - після
досягнення 50 років і при стажі роботи
не менше 20 років, з них не менше 10 років
на зазначених роботах.

Статтею 100 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" передбачено, що
особам, які працювали до введення в дію
цього Закону, тобто до 1 січня 1992 року
на роботах із шкідливими і важкими
умовами праці, пенсії у розмірах,
передбачених цим Законом,
призначаються у відповідності з
вимогами за віком і стажем, що
встановлені раніше діючим
законодавством.

Відповідно до статті 62 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
основним документом, що підтверджує
стаж роботи, є трудова книжка, а за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній, наявність
трудового стажу підтверджується у
порядку встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 12 серпня 1993 року № 637
затверджено порядок підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсій за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку
передбачено, що основним документом, що
підтверджує стаж роботи, є трудова
книжка. За відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами.

Згідно пункту 20 вказаного Порядку
у тих випадках, коли у трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсію за віком на пільгових
умовах або за вислугу років,
установлені для окремих категорій
працівників, для підтвердження
спеціального трудового стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників. У довідці має бути
вказано період роботи, розділ,
підрозділ, пункт, найменування списків
або їх номери , до якого включається цей
період роботи, первинні документи за
час виконання роботи, на підставі яких
видана зазначена довідка. Довідки
мають надаватися у разі коли взагалі
відсутні відомості в трудовій книжці
про працю громадян у спірний період, що
визначає його право на пенсію на
пільгових умовах.

Таким чином, оскільки професія
позивача, у спірний період була внесена
до Списку № 2, затвердженого Постановою
Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956
року № 1173, підстав для Постанови
Кабінету Міністрів України від 1
серпня 1992 року № 442, у судів не було.

Отже суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що записи у
трудовій книжці та уточнююча довідка, є
достатніми і належними доказами у
підтвердження факту роботи з
шкідливими та важкими умовами праці у
спірний період, що дає право позивачу
на зазначені пільги.

Враховуючи зазначене, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, судовій
практиці, доводи касаційної скарги їх
висновків не спростовують, такі
ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова
відхилити, а рішення Деснянського
районного суду м.
Чернігова від 27 серпня 2010 року та
постанову Апеляційного суду
Чернігівської області від 21 березня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.