Справа № 2а/1570/3925/11
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/56176/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. розглянувши в
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 29.11.2011 р.

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28.08.2012 р.

у справі № 2а/1570/3925/2011

за позовом відкритого акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року відкрите акціонерне
товариство «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго» (далі -
позивач, ВАТ «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго») звернулось
до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі
Державної податкової служби (далі -
відповідач, СДПІ по роботі з великими
платниками податків у м. Одесі), в якому
просило суд скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 12.05.2011
р.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 29.11.2011 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28.08.2012 р.,
адміністративний позов задоволено:
скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
великими платниками податків у м. Одесі
№ від 12.05.2011 р.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
29.11.2011 р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28.08.2012 р. і прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Позивач у письмових запереченнях проти
доводів касаційної скарги заперечував,
вважає оскаржувані судові рішення
прийнятими у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому просив касаційну скаргу
залишити без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 14.04.2011 р. на підставі
отриманої інформації від ДПІ у
Приморському районі м. Одеси, наказу №
249 від 13.04.2011 р., повідомлення № 14380/10/16-136
від 13.04.2011 р. посадовою особою СДПІ по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі на підставі підпункту 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2
пункту 75.1 статті 75, пункту 79.2 статті 79
Податкового кодексу України була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість при
взаємовідносинам ВАТ
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» з ПП «Одеська
Будівельна Компанія» за період
березень-листопад 2010 року, за
результатами якої складено акт від
14.04.2011 р. № 142/16-1/00131713/17 та встановлено
порушення позивачем вимог підпункту
«д» підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.4 пункту
7.4 статті 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», в результаті чого
завищено суму податкового кредиту
всього у розмірі 110 691,85 грн., у тому
числі по періодах: квітень 2010 року - 24
583,20 грн.; травень 2010 року - 21 213,80 грн.;
червень 2010 року - 21.213,80 грн.; серпень 2010
року - 29 012,60 грн.; вересень 2010 року - 5 915,40
грн.; жовтень 2010 року - 8 753,05 грн.

Не погоджуючись з висновками
викладеними у акті податкової
перевірки, ВАТ «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго» подало до
податкового органу заперечення, яке
листом від 11.05.2011 р. за № 17442/10/16-150
залишено без задоволення, а висновки
акту від 14.04.2011 р. № 142/16-1/00131713/17 - без
змін.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 12.05.2011 р. винесено
податкове повідомлення-рішення №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 166 037,78 грн., з
яких 110 691,85 грн. сума основного
платежу та 55 345,93 грн. розмір штрафних
(фінансових) санкцій.

Як вбачається із акту податкової
перевірки, підставами для
донарахування позивачу зазначеного
податкового зобов'язання, слугували
твердження відповідача про
нікчемність угод укладених
контрагентом позивача - ПП «Одеська
Будівельна Компанія», про
неможливість проведення перевірки ПП
«Одеська Будівельна Компанія» щодо
підтвердження господарських відносин
з контрагентами у період
березень-листопад 2011 року, про те, що на
момент перевірки його
місцезнаходження не відомо, до ЄДР
внесено запис про відсутність
підтвердження відомостей про юридичну
особу та акту ДПІ у Приморському
районі м. Одеси від 15.03.2011 р.
№296/23-513/34319643 щодо відсутності у ПП
«Одеська Будівельна Компанія»
необхідних умов для ведення
господарської діяльності. Крім того,
перевіряючий, з огляду на визначення
постачальником недостовірних
відомостей щодо розташування
юридичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість,
дійшов висновку про порушення порядку
заповнення податкових накладних.

Суди попередніх інстанцій вирішуючи
спір по суті та задовольняючи позовні
вимоги, з висновками яких погоджується
колегія суддів касаційної інстанції,
виходили з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит, згідно
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», вважається дата здійснення
однієї з подій: - або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; - або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно з підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Податковий кредит звітного періоду,
згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Отже, до складу податкового кредиту
звітного періоду відносяться суми
податку, сплачені в ціні товару при їх
придбанні. Для віднесення відповідних
сум податків, сплачених в ціні товару,
до податкового кредиту платника
податку, який придбав зазначений товар,
законодавством не передбачено умов про
сплату цих сум до бюджету.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Згідно із положеннями статті 7 закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку виключно на
підставі проведеної оподаткованої
операції та належним чином оформленої
контрагентом податкової накладної має
право відносити суми витрат на сплату
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту звітного періоду,
незважаючи на сплату контрагентом сум
податку на додану вартість до бюджету
за відповідною оподаткованою
операцією і виходячи з цього визначати
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за звітний
період.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підставою для отримання
відшкодування є дані тільки податкової
декларації за звітний період. Закон
України «Про податок на додану
вартість» не передбачає, у періоди за
які проводились перевірки, надання
даних податкових декларацій
контрагентів платника податків і не
ставить в залежність отримання
бюджетного відшкодування платником
податків від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.

Сама по собі несплата податку
продавцем при фактичному здійсненні
господарської операції не впливає на
податковий кредит покупця та суму
бюджетного відшкодування.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Крім того, законодавство України, не
ставить в залежність виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальності та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем в межах
своєї господарської діяльності було
укладено ряд правочинів із ПП «Одеська
Будівельна Компанія», а саме: договори
підряду № 03/13/10 від 13.10.2010 р., № 01/23/06 від
23.06.2010 р., № 04/16/04 від 16.04.2010 р., № 01/11/03 від
11.03.2010 р., № 01/19/02 від 19.02.2010 р., № 02/25/02 від
25.02.2010 р.

Відповідно до договору підряду № 03/13/10
від 13.10.2010 р. виконані роботи по ремонту
асфальтного покриття навколо
адмінбудівлі за адресою:
Комінтернівський р-н., с. Ліски, вул.
Касьяненко, 14. Згідно акту приймання
виконаних робіт від 27.10.2010 р. вартість
виконаних у жовтні 2010 р. складала 43 765,27
грн. у тому числі 8 753,05 грн. - податок на
додану вартість; вказана сума сплачена
27.10.2010 р., видана податкова накладна від
27.10.2010 р.

По договору підряду № 01/23/06 від 23.06.2010 р.
виконані роботи по благоустрою
території біля будівлі РПБ по вул.
Краснова, 2а. Згідно акту приймання
виконаних робіт від 30.06.2010 р. вартість
виконаних у червні 2010 року склала 41 666,67
грн., у тому числі 8 333,33 грн. - податок на
додану вартість; по акту від 28.07.2010 р. у
липні 2010 року - 59 144 грн. у тому числі 11
828,80 грн. - податок на додану вартість; по
акту від 13.08.2010 р. у серпні 2010 року - 145 063
грн., у тому числі 29 012,60 грн. - податок на
додану вартість; по акту від 08.09.2010 р. у
вересні 2011 року - 29 577 грн., у тому числі 5
915,40 грн. - податок на додану вартість.
Роботи, які прийняті актами були
сплачені в день їх складення
платіжними дорученнями від 30.06.2010 р.,
28.07.2010 р., 13.08.2010 р., 08.09.2010 р. У зв'язку з
оплатою виконаних робіт ПП «Одеська
Будівельна Компанія» виписані та
видані позивачу податкові накладні від
30.06.2010 р., 28.07.2010 р., 13.08.2010 р., 08.09.2010р.

По договору підряду № 01/11/03 від 11.03.2010 р.
виконані роботи по ремонту приміщень
будівель майстерень. Згідно акту
приймання виконаних робіт від 09.04.2010
року вартість виконаних у квітні 2010
року склала 66 439 грн. у тому числі 13 287,80
грн. - податок на додану вартість.
Роботи, які прийняті актом були
сплачені в день його складення
платіжним дорученнями від 09.04.2010 р. У
зв'язку з оплатою ПП «Одеська
Будівельна Компанія» виписала та
видала ВАТ «Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго» податкову
накладну від 09.04.2010 р.

По договору підряду № 04/16/04 від 16.04.2010 р.
виконані роботи по ремонту внутрішніх
автодоріг. Згідно акту приймання
виконаних робіт від 27.04.2010 р. вартість
виконаних у квітні 2010 року склала 49 332
грн., у тому числі 9 866,40 грн. - податок на
додану вартість; по акту від 27.05.2010 р. у
травні 2010 року - 75 454 грн. у тому числі 15
090,80 грн. - податок на додану вартість.
Роботи, які прийняті актами були
сплачені у день їх складення
платіжними дорученнями від 27.04.2010 р. та
від 27.05.2010 р. У зв'язку з оплатою ПП
«Одеська Будівельна Компанія»
виписала та видала ВАТ
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» податкові накладні
від 27.04.2010 р. та від 27.05.2010 р.

По договору підряду № 02/25/02 від 25.02.2010 р.
виконані роботи по ремонту кабельних
каналів на ПС «Суворовська». Згідно
акту приймання виконаних робіт від
27.05.2010 р. вартість виконаних у квітні 2010
року склала 30 615 грн., у тому числі 6 123
грн. - податок на додану вартість; по
акту від 25.06.2010 р. у червні 2010 року - 59 243
грн., у тому числі 11 848,60 грн. - податок на
додану вартість. Виконані роботи були
сплачені в день складення актів
платіжними дорученнями від 27.05.2010 р. та
від 25.06.2010 р. У зв'язку з оплатою ПП
«Одеська Будівельна Компанія»
виписала та видала позивачу податкові
накладні від 27.05.2010 р. та від 25.06.2010 р.

По договору підряду № 01/19/02 від 19.02.2010 р.
виконані роботи по ремонту не житлової
будівлі по вул. Промислова, 28-б. Згідно
акту приймання виконаних робіт від
27.04.2010 р. вартість виконаних у травні 2010
року склала 7 145 грн. у тому числі 1 429 грн.
податок на додану вартість. Роботи, які
прийняті актом були сплачені 16.03.2010 р.
ПП «Одеська Будівельна Компанія»
виписала та видала ВАТ
«Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго» податкову накладну
від 27.04.2010 р.

В матеріалах справи наявні первинні
документи, які підтверджують фактичне
здійснення господарських операцій між
позивачем та вказаним контрагентом,
які складені за результатами
проведених операцій та з дотриманням
вимог статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», пункту 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) і містять у собі відомості
щодо змісту та обсягу проведених
операцій, які узгоджуються між собою.

Виписані контрагентом позивачу
податкові накладні не мають недоліків,
а порядок їх заповнення відповідає
чинному на момент їх виписки
законодавству.

Отже, з дня отримання податкових
накладних у позивача виникло право
формувати податковий кредит по
взаєморозрахунках з ПП «Одеська
Будівельна Компанія».

Також, як вбачається з акту перевірки, в
якості доказу не підтвердження
реальності вищевказаних угод, є
твердження податкового органу про
неможливість реального виконання
укладених позивачем з ПП «Одеська
Будівельна Компанія» правочинів через
відсутність останнього за його
місцезнаходженням та відсутність у
нього необхідних умов для ведення
господарської діяльності з посиланням
на акти ДПІ у Приморському районі м.
Одеси від 07.04.2011 р. та від 15.03.2011 р.

Однак, зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит з
податку на додану вартість у випадку,
коли останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого права та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту, оскільки
податкове законодавство України не
ставить право платника податку на
додану вартість на податковий кредит в
залежність від дій або бездіяльності
його контрагентів чи відсутності їх за
місцезнаходженням, так само
відсутності у контрагентів основних
фондів, кваліфікованого персоналу
тощо. В разі порушення контрагентом
податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи.

Чинне законодавство не зобов'язує
платника податків перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства та його
безпосередню наявність за
місцезнаходженням перед тим, як
відносити відповідні суми витрат до
валових витрат та суми податку на
додану вартість до податкового
кредиту.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності однієї компанії, у
випадку за неправомірні дії іншої
компанії підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини. Так, в
пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД
проти Болгарії» Європейського суду з
прав людини дійшов такого висновку: «...
Суд вважає, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування податку на додану
вартість і, як наслідок, сплачувати
податок на додану вартість повторно
разом із пенею. Суд вважає, що такі
вимоги прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаним у акті податкової перевірки
контрагентом за період, що перевірявся,
мають характер припущень та є
необґрунтованими, а відтак, не можуть
бути покладені в основу спірного
податкового повідомлення-рішення.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини третьої статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Одесі Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 29.11.2011 р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28.08.2012 р. у
справі № 2а/1570/3925/2011 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко