Справа № 415/7237/13-а
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Фастовець В.М.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
справа №415/7237/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Попова В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лисичанську Луганської області на
постанову Лисичанського міського суду
Луганської області від 24 грудня 2013 року
у справі № 415/7237/13-а за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивачі через
представника звернулись до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області (далі - Управління), в якому
просили визнати незаконним
бездіяльність відповідача стосовно
поновлення виплат пенсії починаючи з
07.10.2009 р.; зобов'язати відповідача
поновити, здійснити перерахунок та
індексацію, здійснювати виплату пенсії
позивачам та інші пенсійні надбавки у
відповідності до Закону України від 09
липня 2003 року № 1058- IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV), як
непрацюючим пенсіонерам, з
застосуванням при розрахунку розміру
середньої заробітної плати
працівників, зайнятих у галузях
економіки України за 2012 р., за
документами, що є в пенсійній справі, з
врахуванням додатково наданих
документів про страховий стаж, що не
врахований в пенсійній справі;
зобов'язати відповідача встановити та
виплачувати позивачам підвищення в
розмірі надбавки, встановленої для
дітей війни в розмірі 7% прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, що втратили працездатність, на
вказані в позові банківські рахунки з
07.10.2009 р..

Постановою Лисичанського міського
суду Луганської області від 24 грудня 2013
року у цій справі позов було задоволено
частково, а саме: визнано бездіяльність
Управління, яка виразилась у
непоновленні з 07 листопада 2013 року
виплати пенсії за віком та надбавки як
дитині війни ОСОБА_2 та ОСОБА_3
протиправною, зобов'язано відповідача
поновити виплату пенсії за віком та
надбавки як дитині війни ОСОБА_2 з 07
листопада 2013 року, та зобов'язано
Управління поновити виплату пенсії за
віком та надбавки як дитині війни
ОСОБА_3 з 07 листопада 2013 року. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
Управління подало апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову місцевого суду
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги
зазначено, що позивачам правомірно
було відмовлено в перерахунку пенсії,
оскільки згідно п.16 Постанови
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 року № 22-1 поновлення виплати
раніше призначеної пенсії
здійснюється особам, які є громадянами
України та мають реєстрацію на
території України.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представником позивачів
висловлено згоду з висновками
місцевого суду та прохання залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі,
до апеляційного суду не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання, тому
згідно пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
(далі - КАС) України суд апеляційної
інстанції розглянув справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 195
КАС України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Позивачі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянами України, що
мешкають за її кордоном.

До виїзду на постійне місце проживання
до іншої країни позивачі перебували па
пенсійному обліку в Управлінні.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
яка передбачає, що дитина війни - особа,
яка є громадянином України та якій на
час закінчення (2 вересня 1945 року)
Другої світової війни було менше 18
років, позивачі мають статус «дитини
війни» та відповідні права на державні
соціальні гарантії за цим Законом.

07.11.2013 р. позивачі, через свого
представника звернулись до
відповідача зі зверненням про подання
заяв про поновлення виплат пенсії за
віком. У даному зверненні позивачі
просили відповідно до ст. 49 пенсійного
законодавства прийняти в 10-денний
строк рішення про поновлення пенсійних
виплат, призначеної раніше пенсії з
01.07.2007 року. Разом зі зверненням
позивачами було надано заяви про
призначення/перерахунок пенсії
відповідно до додатку 4 до Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону № 1058-IV,
нотаріально засвідчені копії
закордонних паспортів, копії паспортів
з відміткою про реєстрацію, довідки про
знищення паспортів, довідки
міграційної служби, довідки з
реєстраційної служби, свідоцтво
посольства України про знаходження в
живих та місці проживання, копії
пенсійного посвідчення та низку інших
документів, перелічених у зверненні
від 07.11.2013 р.

18 листопада 2013 року відповідач
надіслав лист №197/ш-7, в якому відмовив у
поновленні виплати пенсії, посилаючись
на відсутність міжнародного договору
між Україною та Ізраїлем стосовно
пенсійних виплат та необхідність
особам, що звертаються про поновлення
пенсійних виплат мати реєстрацію на
території України.

Розглядаючи даний спір, суд вважає, що
предметом останнього є бездіяльність
суб'єкта владних повноважень, стосовно
розгляду заяв позивачів про поновлення
пенсійних виплат, оскільки позивачі не
оскаржують відмову у здійсненні
поновлення виплат, а лише наполягають
на фактичній бездіяльності суб'єкта
владних повноважень.

Останнє випливає з того, що надавши
лист №197/ш-7 від 18.11.2013 р. відповідач
всупереч обов'язку відповідно до ст.49
Закону № 1058-IV в 10-ти денний строк
ухвалити рішення стосовно відмови або
поновлення пенсійних виплат, надав
відповідь в межах Закону України «Про
звернення громадян», не розглянувши
заяви позивачів, прийнявши згадуване
рішення, в чому і знайшла своє
відображення оскаржувана
бездіяльність.

Отже факт бездіяльності відповідача
стосовно прийняття відповідного
рішення є підставою для звернення
позивачів, а непоновлення пенсійних
виплат, як існуючий факт, який не
заперечується сторонами, потребує
захисту в судовому порядку.

У відповідності до приписів ст. 49
Закону № 1058-IV виплата пенсії за
рішенням територіальних органів,
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 1) якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 2) на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом. Поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати.

У відповідності до ст. 51 Закону № 1058-IV у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон, пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 р, N 25-рп/2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
Закону № 1058-IV.

У зв'язку з вищевказаним, судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо доведеності
права позивачів на відновлення
пенсійних виплат у зв'язку з змінами в
законодавстві.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції обґрунтованими,
постанова місцевого суду ухвалена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, зміні або
скасуванню не підлягає, а апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 195-196, п. 1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Лисичанську Луганської області -
залишити без задоволення.

Постанову Лисичанського міського суду
Луганської області від 24 грудня 2013 року
у справі № 415/7237/13-а за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Лисичанську Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
І.В.Сіваченко

Судді:
О.О.Шишов

В.В.Попов