Справа № 822/76/14
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/76/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року 12:55м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіСалюка П.І.
при секретаріТимчишину В. М. за
участі:представників
сторінрозглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду із
позовом до Кам'янець-Подільської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області, у
якому, посилаючись на невідповідність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення вимогам чинного
законодавства, просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення
Кам'янець-Подільської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Хмельницькій області
№ від 11.07.2013 р., стягнути з
відповідача судові витрати по оплаті
судового збору.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задоволити у повному обсязі,
виходячи із підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, детально
позицію відповідача викладено у
письмових запереченнях, які долучені
до матеріалів справи. У задоволенні
позовних вимог просить відмовити у
повному обсязі.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
надані докази у їх єдності, взаємному
зв'язку та сукупності. суд дійшов
наступних висновків.

На адресу Кам'янець-Подільської ОДПІ
від ДПС у Хмельницькій області листом
від 17.10.2012 р. №14836/7/22-318 надійшли
матеріали, що свідчать про можливі
порушення податкового законодавства
ФОП ОСОБА_3 при проведенні
фінансово-господарських
взаємовідносин із ТОВ "Дормашавто та
ТОВ "Техномашпостач"

Відділом податкового контролю
фізичних осіб управління
оподаткування фізичних осіб отримано
службову записку від відділу
адміністрування податків на доходи
фізичних осіб та оподаткування
самозайнятих осіб, щодо наявних
розбіжностей (ознака ризикового
кредиту) по ФОП ОСОБА_3 та
постачальниках ТОВ "Дормашавто"(36791493)
та ТОВ "Техномашпостач" (36803875), у якій
зазначено, що від ДПС у Хмельницькій
області надійшли матеріали по
зазначеному контрагенту, а саме, ДПС у
Хмельницькій області надано
розпорядження про організацію
проведення перевірок СГД -
вигодонабувачів, які скористались
послугами "конвертаційного центру", що
діяв на території м. Києва та Київської
області, та до складу якого входять ТОВ
"Дормашавто" та ТОВ ТПК
"Техномашпостач".

28.11.2012 р. відповідачем направлено
ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 запит з
повідомленням №14738/10/17-121 від 19.11.2012
року про надання документальних
підтверджень і письмових пояснень
щодо достовірності формування
показників податкової звітності з ПДВ
по взаємовідносинах з ТОВ "Дормашавто"
та ТОВ "Техномашпостач", а саме:

- господарські договори, укладені із
контрагентами;

- фінансово-господарські документи, що
підтверджують передачу товарів,
виконання робіт (надання послуг) за
вчиненими правочинами - накладні та
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг);

- документи, що засвідчують про
транспортування продукції
(товарно-транспортні накладні,
залізничні накладні, а у разі
перевезення продукції власним
транспортом - шляхові листи);

- товарно-супровідну документацію. яка
підтверджує виконання вимог ст. 662
Цивільного Кодексу України. ст. 13
Закону України "Про підтвердження
відповідності", сертифікати якості,
сертифікати походження товару.

Як було встановлено у судовому
засіданні, вказаний запит надсилався
за адресою АДРЕСА_2, 04.01.2012 р. лист
повернувся по причині закінчення
терміну зберігання.

27.03.2013 р. начальником
Кам'янець-Подільської ОДПІ підписано
наказ №629 від 27.03.2013 р. "Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3", на виконання якого видано
направлення на проведення перевірки
№540 від 28.03.2013 р..

У зв'язку із неподанням ОСОБА_3
письмових пояснень та їх
документального підтвердження щодо
взаєморозрахунків, проведених із ТОВ
"Дормашавто" та ТОВ "Техномашпостач" за
2010 рік, посадовими особами відповідача
було здійснено виїзд за адресою
реєстрації підприємця ОСОБА_3 АДРЕСА_2.
При проведенні обстеження за юридичною
адресою АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_3 не виявлено.

Відповідачем було проведено заходи
щодо встановлення місцезнаходження
платника податків, за результатами
яких встановлено фактичне
місцезнаходження платника - АДРЕСА_1.

29.04.2013 р. начальником
Кам'янець-Подільської ОДПІ підписано
наказ №815 "Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_3".

29.04.2013 р. було складено Акт №177/172/НОМЕР_1
"Про невстановлення місцезнаходження
платника податків та неможливість
вручення наказу про проведення
позапланової виїзної документальної
перевірки ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаєморозрахунках з
ТОВ "Дормашавто" та ТОВ "Техномашпостач"
за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р." .

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.
75.1 ст. 75, п.п.78.1.1. п.п.78.1.4, п. 78.1 ст. 78, п.п.82.2
ст. 82 Податкового кодексу України та
наказу начальника
Кам'янець-Подільської ОДПІ №857
від16.05.2013 р., відповідно до направлення
від 17.05.2013 р. №752, посадовою особою
податкового органу було проведено
позапланову виїзну перевірку з питань
дотримання вимог податкового
законодавства ФОП ОСОБА_3 по
господарських операціях з ТОВ
"Дормашавто та ТОВ ТПК "Техномашпостач"
відповідно до затвердженого плану
перевірки, наведеного у додатку №1 до
Акта.

17.05.2013 р. посадовими особами
відповідача складено Акт №184/172/НОМЕР_1
відмови ФОП ОСОБА_3 в отриманні копії
наказу на проведення позапланової
виїзної перевірки, та розписатись у
направлення на проведення перевірки.

У період з 17.05.2013 р. по 21.05.2013 р. було
проведено виїзну позапланову
документальну перевірку, за
результатами якої складено Акт від
23.05.2013 р. №314053 "Про результати
виїзної позапланової документальної
перевірки з питань дотримання вимог
законодавства суб'єкта господарювання
ОСОБА_3 по господарських операціях з
постачальниками ТОВ "Дормашавто" та ТОВ
"Техномашпостач" за період з 01.01.2010 р. по
31.12.2010 р.".

Проведеною перевіркою встановлено
порушення вимог п.п.7.4.1. п.п.7.4.4 п. 7.4, п. п.
7.5.1 п. п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", у
результаті чого занижено суму податку
на додану вартість, яка підлягає
нарахуванню до сплати у бюджет за
підсумками звітного періоду на суму
7209,99 грн., у тому числі: за серпень 2010
року на 3913,33 грн., за жовтень 2010 року на
333,33 грн., за листопад 2010 року на 2963,33
грн..

На підставі вказаного Акту перевірки,
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
11.07.2013 р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) за
основним платежем 7210 грн., за штрафними
санкціями 1802, 50 грн., на загальну суму
9012,50 грн..

Судом встановлено, що на підставі усних
угод купівлі-продажу 13.08.2010 р. ТОВ
"Дормашавто" на підставі довіреності
ЯПЕ №450445 від 13.08.2010 р. було поставлено
позивачу товар - запчастини до трактора
на загальну суму 23480 грн., у т.ч. ПДВ 3913,33
грн., що підтверджується видатковою
накладною№130802 від 13.08.2010 р. та
податковою накладною №130802 від 13.08.2010 р..

01.10.2010 р., на підставі довіреності ЯПЕ
№4504447 від 01.10.2010 р. ТОВ "Дормашавто"
поставлено позивачу запчастини до
трактора на загальну суму 2000 грн.. у т.ч.
ПДВ 333,33 грн., що підтверджується
видатковою накладною №011002 від 01.102010 р.
та податковою накладною від 01.08.2010 р.
№011002.

29.11.2010 р., на підставі довіреності №7 від
28.11.2010 р. ТОВ "ТПК Техномашпостач" було
поставлено ОСОБА_3 ТМЦ - запчастини до
трактора на загальну суму 17780 грн., у т.ч.
ПДВ 2963,34 грн., що підтверджується
видатковою накладною №291118 від 29.11.2010 р.
та податковою накладною №291118 від 29.11.2010
р..

Зобов'язання за даними угодами
сторонами виконані у повному обсязі,
кошти за надані товари позивачем
сплачені у повному обсязі, що
підтверджується платіжним дорученням
№47 від 13.08.2010 р. на суму 23480 грн.,
платіжним дорученням №62 від 01.10.2010 р. на
суму 2000 грн., платіжним дорученням №81
від 29.11.2010 р. на суму 17780 грн..

Придбані ТМЦ у подальшому були
використані у господарській
діяльності ОСОБА_3 шляхом їх продажу
27.08.2010 р. ТОВ "Промтехтранс", про що
свідчить виписана довіреність №416806 на
ОСОБА_4 для отримання цінностей за
видатковою накладною №К-00000012 від 30.08.2010
р.; 30.11.2010 р. ТОВ "Промтехтранс" виписано
довіреність №416900 на отримання від ФОП
ОСОБА_3 товарно-матеріальних цінностей
за видатковою накладною №К00000018 від
30.11.2010 р.. Вказані накладні скріплені
підписами та печатками контрагентів,
містять усі необхідні реквізити.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають з дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, проте, за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п.1.32 ст.1 Закону №334/94-ВР 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" господарською діяльністю
є будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Частиною 1 статті 3 Господарського
кодексу України встановлено, що під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями. Сферу
господарських відносин становлять
господарсько-виробничі,
організаційно-господарські та
внутрішньогосподарські відносини.
Господарсько-виробничими є майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності. Під
організаційно-господарськими
відносинами у цьому Кодексі
розуміються відносини, що складаються
між суб'єктами господарювання та
суб'єктами
організаційно-господарських
повноважень у процесі управління
господарською діяльністю.

Аналіз наведених норм дає підстави для
визначення таких обов'язкових ознак
господарської діяльності, як:
провадження такої діяльності
суб'єктами господарювання; здійснення
її у сфері суспільного виробництва;
спрямованість на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності - продукція,
роботи чи послуги - мають вартісний
характер і цінове вираження.

Приписами ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996-XIV) визначено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону №996-XIV
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні містити такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції і посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Первинні бухгалтерські документи, а
саме, накладні та податкові накладні,
надані позивачем відповідають вимогам
вищевказаного закону і підтверджують
проведення господарської операції.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, враховуючи наведені норми
чинного законодавства України, суд
дійшов висновку, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій позивача з його контрагентами
є належні первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарських операцій.

До посилань відповідача на ту
обставину, що договори купівлі-продажу
укладені в усній, а не письмовій формі,
суд ставиться критично, оскільки
відповідно до ст. 205 Цивільного Кодексу
України, правочин може вчинятися усно
або в письмовій формі. Сторони мають
право обирати форму правочину, якщо
інше не встановлено законом. Правочин,
для якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків. Як
вбачається із характеру зобов'язань,
між сторонами укладено договір
купівлі-продажу, який у повному обсязі
підтверджується первинними
документами.

Враховуючи викладене, дії позивача
щодо визначення суми податкового
кредиту з ПДІ на загальну суму 7209,99 грн.
були вчинені у відповідності до
вищевказаних норм законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи та
Акту №314053 від 23.05.2013 р., на
підставі якого винесено оскаржуване
податкове повідомлення-рішення,
основною підставою висновку щодо
завищення позивачем сум податкового
кредиту на загальну суму 7209,99 грн. став
той факт, що ОСОБА_3 не надано до
перевірки податкові накладні та
реєстри податкових накладних,
сертифікати відповідності
товаровиробника або відповідні
документи встановленого зразка,
специфікації товару, документи,
підтверджуючі транспортування ТМЦ,
акти прийому-передачі ТМЦ, первині
документи складського обліку.

Однак, як зазначає ст. 85 Податкового
Кодексу України, платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

Посадова (службова) особа
контролюючого органу, яка проводить
перевірку, у випадках, передбачених цим
Кодексом, має право отримувати від
платника податків або його законних
представників копії документів, що
належать до предмета перевірки. Такі
копії повинні бути засвідчені підписом
платника податків або його посадової
особи та скріплені печаткою (за
наявності).

У разі, коли до початку або під час
проведення перевірки оригінали
первинних документів, облікових та
інших регістрів, фінансової та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів, а також
виконання вимог іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, були
вилучені правоохоронними та іншими
органами, зазначені органи зобов'язані
надати для проведення перевірки
контролюючому органу копії зазначених
документів або забезпечити доступ до
перевірки таких документів.

Суд зазначає, що у даному випадку, при
проведенні перевірки, посадовими
особами податкового органу було
порушено процедурний порядок
проведення перевірки, оскільки, ОСОБА_3
не було вручено запит або ж письмова
вимога про надання письмових пояснень
та їх документального підтвердження, в
силу того, що вперше позивачу даний
запит №14738/10/17-21 від 19.11.2012 р. надсилався
за адресою, за якою позивач не проживає
(АДРЕСА_2 - лист повернувся, а 17.05.2013 р., а
коли було складено Акт №184/172/НОМЕР_1
відмови ФОП ОСОБА_3, позивачу вручались
лише наказ на проведення перевірки №857
від 16.05.2013 р. та направлення на
проведення даної перевірки, запиту
та/або письмової вимоги щодо надання
будь-яких документів позивачу
представлено не було.

Дана обставина додатково
підтверджується наступним. Відповідно
до п. п. 85.6 ст. 85 Податкового Кодексу
України, у разі відмови платника
податків або його законних
представників надати копії документів
посадовій (службовій) особі
контролюючого органу така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати.
Зазначений акт підписується посадовою
(службовою) особою контролюючого
органу та платником податків або його
законним представником. У разі відмови
платника податків або його законного
представника від підписання
зазначеного акта в ньому вчиняється
відповідний запис.

Як було встановлено у судовому
засіданні, такий Акт при проведенні
перевірки ФОП ОСОБА_3 в порушення
Податкового Кодексу України складений
не був, а отже, вимоги щодо надання
документів, пояснень від представників
податкового органу не надходило.

Враховуючи викладене, дії відповідача
щодо коригування податкових
зобов'язань не були вчинені у
відповідності до норм законодавства, у
той же час, позивач не може нести
відповідальність за недотримання
вимог закону покупцями товарів - його
контрагентами, які не відобразили суми
податкового кредиту за результатами
відповідних податкових періодів, що
призвело до розбіжностей у
Інтегрованій автоматизованій системі
ДПС України «Податковий блок» по
Додатку 5 «Розшифровка податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів».

Законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності однієї компанії, у
випадку за неправомірні дії іншої
компанії підтверджується численними
рішеннями Європейського суду з прав
людини.

Про застосування саме такого правового
підходу свідчать і рішення
Європейського суду з прав людини,
зокрема, у справах «Інтерсплав проти
України» (2007 рік, заява № 803/02),
««Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік,
заява № 3991/03), ««Бізнес Супорт Центр»
проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03).

Так, п.71 рішення у справі "Булвес" АД
проти Болгарії ЄСПЛ дійшов такого
висновку: "... Суд вважає, що
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності".
Вищенаведений висновок ЄСПЛ повторно
підтвердив у рішенні по справі Бізнес
Сепорт Сентре проти Болгарії. У п.23
даного рішення ЄСПЛ наголошує, що у
разі виявлення податковими органами
невиконання постачальником своїх
обов'язків як платника ПДВ, вони могли б
розпочати податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від
09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти
України", якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко
визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення з боку його
контрагентом.

Тобто, на переконання суду, висновки,
зроблені податковим органом виключно
із тієї інформації, яка наявна у
Інтегрованій автоматизованій системі
ДПС України «Податковий блок» однобоко
висвітили дійсні обставини справи,
спотворюючи дійсну інформацію,
вказуючи лише на наявність порушень.
Докази, які б могли спростувати дану
інформацію відповідачем досліджені не
були: маючи законом кореспондоване
право на витребування таких
документів, яке відображене у обов'язку
перевіряємого суб'єкта господарювання
надати пояснення та їх документальне
підтвердження, відповідач не
скоритсався даним правом, не вчинив
усіх необхідних та достатній дій для
повного та ґрунтовного дослідження
господарських операцій, які складали
предмет перевірки.

Отже, викладені вище обставини
спростовують наведені в Акті висновки,
та свідчать про протиправність дій
відповідача щодо відображення у Акті
перевірки висновків про наявність
порушення у вигляді заниження сум
податку на додану вартість.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків відмовлено у
наданні податкових вигод, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Слід зазначити, що у чинному
законодавстві України відсутнє
визначення поняття "добросовісний
платник податків". Так само
законодавство не містить певних
критеріїв добросовісності платника
податків. Водночас, суд вважає за
необхідне визнати обґрунтованим
застосування цього підходу, оскільки
подібне розмежування платників
податків дозволяє індивідуалізувати
юридичну відповідальність особи та
забезпечити дотримання правопорядку в
галузі оподаткування навіть за
наявності певних прогалин у
законодавстві.

За законом платник податків, не може
нести відповідальність за дії
контрагентів при відсутності вини,
інакше порушуються основні
конституційні засади: дотримання
принципу справедливості як
невід'ємного елемента верховенства
права (ст.8 Конституції України),
індивідуальний характер
відповідальності - тобто, що
відповідати має саме той, хто
припустився порушення (ст.61
Конституції України), забезпечення
доведеності вини (ст.129 Конституції
України).

Представником відповідача у судовому
засіданні не надано пояснень та
відповідних документів які б свідчили
про те, що позивач, як платник податку,
діяв без належної обачності й
обережності і йому було відомо про
можливі порушення, які допускав його
контрагент, або що самостійною діловою
метою здійснення господарських
операцій з даними підприємствами було
одержання позивачем податкової вигоди.

Окрім цього, доказів того факту, що
позивач свідомо, з метою приховування
та ненадання на законну вимогу
посадового органу документів
(пояснення, документи, що підтверджують
господарську діяльність із ТОВ
"Дормашавто" та ТОВ ТПК
"Техномашпостач") суду представлено не
було.

Частина 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України
"Про судовий збір" за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру ставка судового збору
становить 2 відсотки розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України "Про
судовий збір" під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Судом встановлено, що подаючи позовну
заяву до суду, позивач сплатив судовий
збір у повному розмірі - 1827 грн., а тому,
на виконання вимог ч. 1 ст. 94 КАС України,
сплачений удовий збір слід повернути
позивачеві, та стягнути з відповідача
на користь Державного бюджету судовий
збір пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини, суд
прийшов до висновку, що оскаржуване
рішення відповідачем прийнято
необґрунтовано, а дії, які складають
предмет оскарження даного позову
вчинено з порушенням процедурної
складової процесу, з огляду на що, в
силу відсутності правового підґрунтя,
оскаржувані дії та рішення є
невмотивованими та прийнятими поза
межами правового поля чинного
законодавства, що свідчить про їх
протиправність та наявність
об'єктивних підстав для скасування.

З огляду на вказане, позовні вимоги є
доведеними, обґрунтованими та
підтверджуються матеріалами справи, а
відтак, підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
71, 86, 158-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області № від 11.07.2013
р.

Стягнути з Державного бюджету на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1827 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять вісім
грн.).

Стягнути з судовий збір у сумі 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять вісім) грн. із
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області у Державний
бюджет України (рахунок отримувача
4002, отримувач: УДКСУ у м.
Хмельницькому, , банк
отримувача: ГУДКСУ у Хмельницькій
області, код банку (МФО) 815013,
призначення платежу *;101; судовий збір;
35173158; пункт, за яким сплачується
судовий збір).

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 17
лютого 2014 року 14 год. 50 хв.

Суддя "Згідно з оригіналом" Суддя П.І.
Салюк