Справа № К/9991/33916/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/33916/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючий,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах позивачів
на постанову Якимівського районного
суду Запорізької області від 15 червня
2009 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 травня 2011 року в справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Міністерства
оборони України про стягнення грошової
компенсації за продовольче
забезпечення,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2008 року позивачі звернулися в
суд з адміністративним позовом в якому
зазначали, що під час проходження
військової служби їм не було виплачено
грошову компенсацію замість
неотриманого продовольчого
забезпечення.

Просили стягнути компенсацію за
неотримане продовольче забезпечення з
березня 2000 року по вересень 2005 року.

Постановою Якимівського районного
суду Запорізької області від 15 червня
2009 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 травня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, позивачі та їх
представник ставлять питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та зміну рішення
апеляційного суду.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у вересні 2005 року
позивачів звільнено з військової
служби.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що видача військовослужбовцям
продовольчих пайків та грошової
компенсації замість них не передбачена
ні Законом України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», ні постановою
Кабінету Міністрів України від 29
березня 2002 року №426 «Про норми
харчування військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань та осіб рядового,
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту та
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації». Також
позивачами пропущено строк звернення
до суду.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(редакції чинній на час розгляду справи
у судах попередніх інстанцій)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідно до вимог статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства Укра
їни, суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи (частина чет верта).

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
виходили з того, що позивачами
пропущено строк звернення до суду,
встановлений статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, та ним не було наведено
поважність причини пропуску
процесуального строку.

Крім того, відповідно до вимог частини
другої статті 9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» в редакції, яка діяла до 11
березня 2000 року, військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову
компенсацію замість них.

Частиною четвертою статті 9 Закону
визначено, що порядок і розміри
грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців та
компенсації замість речового майна і
продовольчих пайків встановлюються
Кабінетом Міністрів України з
урахуванням коефіцієнта індексації
грошових доходів.

На виконання вимог вказаного Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 12 березня 1996 року №316
«Про норми забезпечення продовольчими
пайками військовослужбовців Збройних
Сил України та інших військових
формувань, утворених відповідно до
законодавства, військовослужбовців та
осіб рядового і начальницького складу
Міністерства внутрішніх справ».

Дію частини другої статті 9 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» призупинено Законом України
«Про деякі заходи щодо економії
бюджетних коштів» в частині одержання
військовослужбовцями речового майна і
продовольчих пайків або за бажанням
військовослужбовців грошової
компенсації замість них. Закон набув
чинності з 11 березня 2000 року.

З січня 2001 року набула чинності стаття
16 Закону України «Про Збройні Сили
України», якою військовослужбовцям
гарантувалося одержання за рахунок
держави житла, фінансового, речового,
продовольчого, медичного (у тому числі
санаторно-курортного) та інших видів
забезпечення у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України і враховують характер та умови
службової діяльності, стимулюють
заінтересованість громадян України у
військовій службі.

Закон не передбачав отримання грошової
компенсації за неотримане продовольче
забезпечення.

29 березня 2002 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову №426 «Про
норми харчування військовослужбовців
Збройних Сил, інших військових
формувань та осіб рядового,
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту та
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації», яка також не
передбачала компенсації за
продовольче забезпечення.

Тобто грошова компенсація замість
продовольчих пайків була передбачена
законодавством України в період з 20
грудня 1991 року по 11 березня 2000 року.

На підставі вищевикладеного, вимога
позивачів про стягнення на їх користь
грошової компенсації замість
неотриманого продовольчого
забезпечення з березня 2000 року по
вересень 2005 року є необґрунтованою.

Судові рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для їх скасування та ухвалення
нового судового рішення не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 в інтересах позивачів
залишити без задоволення, а постанову
Якимівського районного суду
Запорізької області від 15 червня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 травня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/