Справа № 2а/0470/6803/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/800/61485/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року та постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року у
справі за позовом Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ломіс" про
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення заборгованості,

встановив:

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
звернулось з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ломіс" про
зобов'язання відобразити у звіті
непогашену частину заборгованості,
стягнути суму недоїмки по сплаті
страхових внесків в сумі 206 грн. 87 коп.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 31
липня 2012 року позов задоволено
частково: стягнуто суму заборгованості
206 грн 87 коп.; в решті позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 листопада 2013 року
скасовано постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 31 липня 2012
року та ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною скаргою
на них, в якій, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просив скасувати
рішення апеляційного суду та змінити
рішення суду першої інстанції,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судами встановлено, що відповідач
надав позивачу звіт форми Ф4-ФСС з ТВП
про нараховані внески, перерахування
та витрати, пов'язані з
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності, за
2010 рік, в якому визначено
заборгованість 206 грн 87 коп.

Надаючи аналогічний звіт за 9 місяців
2011 року позивач визначив
заборгованість в сумі 206 грн 87 коп. як
таку, що списана згідно із
законодавством. Позивач послався на
закінчення строку позовної давності,
передбаченого статтею 257 ЦК України.

В зв'язку з такими діями відповідача
позивач звернувся з цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов частині стягнення суми
заборгованості підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
зазначив, що підстави для задоволення
позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» роботодавець як
страхувальник зобов'язаний своєчасно
та повністю нараховувати і сплачувати
в установленому порядку страхові
внески до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 12 липня 2007 року
N 36 затверджено Інструкцію про порядок
перерахування, обліку та витрачання
страхових коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України

Відповідно до пункту 4.12. Інструкції
страхові внески сплачуються
страхувальниками-роботодавцями - у
день одержання коштів на оплату праці в
установах банків. Підприємства, які
здійснюють виплату заробітної плати на
поточні рахунки фізичних осіб в
установах банків, сплачують страхові
внески до Фонду в день перерахування
коштів на особові рахунки.

Згідно із пунктами 5.1., 5.8. Інструкції не
внесені страхувальниками у
встановлений строк страхові внески до
Фонду вважаються недоїмкою і
стягуються у порядку, передбаченому
законодавством, з нарахуванням пені.
Пеня нараховується із сум недоїмки за
кожний прострочений день і
обчислюється, виходячи із 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки (без урахування штрафів) за
весь строк.

При стягненні недоїмки за платежами до
Фонду строки давності не
застосовуються.

Пунктами 8.1., 8.6., 8.7. Інструкції
встановлено, що робочі органи
виконавчої дирекції Фонду здійснюють
контроль за правильністю нарахування,
своєчасністю і повнотою перерахування
та надходження страхових внесків,
інших платежів до Фонду, а також за
цільовим і правильним витрачанням його
коштів. Планові перевірки проводяться
не частіше одного разу на рік.

Суми донарахованих страхових внесків,
пені та штрафів сплачуються до Фонду
страхувальниками в десятиденний
термін з дня складання акта перевірки
окремим платіжним дорученням, у рядку
призначення платежу вказуються дата
перевірки, номер акта і період.

Сума додатково нарахованих страхових
внесків за матеріалами перевірки у
разі їх несплати в установлений строк
стягується у судовому порядку, якщо
інше не передбачено законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що до суми заборгованості зі
сплати цих страхових внесків не
застосовується строк позовної
давності, встановлений статтею 257 ЦК
України.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Закону виключено пункт 2
частини 2 статті 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Крім того, внесено
зміни в інші норми Закону. які
регулювали порядок сплати страхових
внесків.

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону
встановлено, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Таким чином, вказана норма передбачає
вчинення органами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків та штрафних санкцій відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення.

Посилання суду апеляційної інстанції
на те, що заборгованість позивачем не
визначена, спростовуються матеріалами
справи.

Колегія суддів також погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
що позивач обрав неправильний спосіб
захисту права, заявивши вимогу про
зобов'язання відобразити в звіті суму
заборгованості.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності залишити без
задоволення, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: