Справа № 9101/117307/2012
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2013-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2013 рокусправа № 1170/2а-1765/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Юхименка О.В.
Нагорної Л.М.

за участю секретаря: Рязанова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції на постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2012
року у справі №1170/2а-1765/12 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кіровоградський
завод будівельних матеріалів №1» до
про Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кіровоградський
завод будівельних матеріалів №1» (далі
по тексту - позивач) звернулось до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі по тексту -
відповідач), в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07 березня 2012
року №. (т.1, а.с.3-20)

Ухвалою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року відкрито провадження в
адміністративній справі №1170/2а-1765/12.
(т.1, а.с.1)

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що в ході
неодноразових перевірок ТОВ «КЗБМ №1»
податковому органу було надано
документи по контрагентам ПП «БВП-Буд»,
ТОВ «Міксбуд» та фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1, а саме
договори, видаткові накладні,
податкові накладні, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
платіжні доручення, довіреності на
отримання товару, товарно-транспортні
накладні. Дані первинні документи є
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складені під час здійснення
господарських операцій, відповідають
вимогам чинного законодавства та
досліджувались останнім в ході
проведення попередніх документальних
виїзних перевірок, але при здійсненні
вищезазначеної позапланової перевірки
не були враховані.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2012
року у справі №1170/2а-1765/12
адміністративний позов задоволено.
(суддя - Кармазина Т.М.) (т.4, а.с.135-139)

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що відповідачем по
справі, як суб'єктом владних
повноважень, не виконано покладеного
на нього обов'язку щодо доказування
правомірності прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.
Відповідачем не надано жодних доказів
фактичного нездійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу податкового кредиту
при обчисленні податку на додану
вартість.

Відповідач - Кіровоградська об'єднана
державна податкова інспекція, не
погодившись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції у
даній адміністративній справі, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 06
серпня 2012 року у справі №1170/2а-1765/12 та
відмовити у задоволенні
адміністративного позову. (т.4, а.с.140-145)

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач зазначає, що
податковий кредит TOB «КЗБМ №1» за
квітень 2011 року сформовано на підставі
неіснуючих операцій, які відповідно не
можуть використовуватись в
оподатковуваних операціях, та
податкових накладних, виписаних з
порушенням вимог п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, чим
порушено вимоги п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого TOB «КЗБМ №1» завищено
дозволений податковий кредит на суму
ПДВ 27926 грн.

20 листопада 2012 року на адресу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду за вх.№253933/12
надійшли заперечення позивача на
апеляційну скаргу та 27 лютого 2013 року
за вх.№18538/13 надійшли доповнення до
вказаних заперечень. Позивач,
посилаючись на те, що висновки, які
викладені в акті перевірки і
прийнятому на його підставі
податковому повідомленні-рішенні
безпідставні і не відповідають діючому
законодавству, просить залишити
апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції без задоволення, а постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2012
року у справі №1170/2а-1765/12 - без змін. Крім
того позивачем заявлено клопотання про
розгляд справи за відсутності його
представника.

Позивач та відповідач про дату, час і
місце розгляду справи повідомлялися у
встановленому порядку, своїх
представників для участі у її розгляді
не направили.

За таких обставин, з урахуванням
заявленого позивачем клопотання,
колегія суддів ухвалила розглянути
справу без участі представників
сторін.

У судовому засіданні, дослідивши
доводи апеляційної скарги та вивчивши
матеріали справи у їх сукупності,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на такі підстави.

Відповідно до матеріалів справи, в
період з 21 січня 2010 року по 02 лютого 2010
року відповідачем на підставі наказу
№369 від 10 лютого 2012 року «Про
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки», який
прийнятий на виконання постанов
слідчого про призначення позапланової
перевірки від 19 січня 2012 року та від 01
серпня 2011 року, проведено позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2008
року по 31 грудня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
жовтня 2008 року по 31 грудня 2009 року,
результати якої оформлено актом
№8/23-10/05402789 від 05 лютого 2010 року.

Висновками зазначеного акту
встановлено порушення позивачем
пп.пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4, ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.97р. №168/97-ВР, п.п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього на суму 545441 грн.

07 березня 2012 року Кіровоградською
об'єднаною державною податковою
інспекцією на підставі акту перевірки
№8/23-10/05402789 від 05 лютого 2010 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 07
березня 2012 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 395742
грн., у т.ч. 324961 грн. за основним платежем
та 70781 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

За результатами оскарження позивачем
зазначеного податкового
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку останнє
залишено без змін.

Відповідно до матеріалів справи
позивачем укладено з ТОВ «Міксбуд»
договір транспортної експедиції від 01
серпня 2009 року. Факти отримання
позивачем від ТОВ «Міксбуд» послуг
згідно договору підтверджуються
відповідними актами виконаних робіт та
податковими накладними.

Також позивачем укладено з ПП «БВП-Буд»
договір про надання транспортних
послуг. Факти отримання позивачем у ПП
«БВП-Буд» послуг підтверджуються
первинними бухгалтерськими
документами, а саме податковими
накладними.

Крім того позивачем укладено з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
договір 1/4 від 12 квітня 2010 року, згідно
якого Продавець зобов'язується
поставити, а Покупець прийняти та
оплатити вугільну продукцію, у
відповідності з якістю, за цінами та на
умовах передбачених в специфікаціях та
додатках до договору. Факти отримання
позивачем вищезазначеної продукції
підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
накладними, податковими накладними,
накладними на перевезення залізничним
транспортом, шляховими листами
вантажного автомобіля.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України та пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку, зокрема, з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

З аналізу п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України та пп.7.4.5 п.7.4 ст.7
№168/97-ВР вбачається, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктами 201.1, 201.4, 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, які
кореспондуються з пп.7.2.1 п.7.2 ст.7, пп.7.2.6
п.7.2 ст.7 Закону №168/97-ВР встановлено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

У відповідності до ст.1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отримані позивачем податкові накладні
не мають недоліків, які згідно зі ст.201
Податкового кодексу України, ч.2 ст.9
Закону №996-XIV, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, спричиняють втрату ними
статусу податкових накладних.

Враховуючи викладені обставини справи
та зазначені правові норми, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно того, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій позивача з його
контрагентами ПП «БВП-Буд», ТОВ
«Міксбуд» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, є належні
первинні документи, які містять всі
необхідні реквізити та відповідають
вимогам, встановленим чинним
законодавством для первинних
документів, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Таким чином позивачем дотримано всі
вимоги закону, пов'язані з формуванням
податкового кредиту, оскільки єдиною
підставою для цього являється
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що статтею 204
Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів статті 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Приймаючи рішення по суті заявлених
апеляційних вимог, колегія суддів бере
до уваги ту обставину, що при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Частиною 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Зі змісту ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Частина 1 статті 71 цього Кодексу
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення правочинів між
позивачем та вищезазначеними
контрагентами з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, а саме, рішення суду у
цивільній чи господарській справі,
вироку суду у кримінальній справі або
іншого належного доказу на
підтвердження відсутності реального
характеру здійснених позивачем
господарських операцій.

Також колегія суддів зазначає, що
пунктом 86.9 ст. 86 Податкового кодексу
України, визначено, що у разі, якщо
грошове зобов'язання розраховується
органом державної податкової служби за
результатами перевірки, призначеної
відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Матеріали перевірки
разом з висновками органу державної
податкової служби передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Пунктом 58.4 ст.58 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
судом за результатами розгляду
кримінальної справи про злочини,
предметом якої є податки, збори,
винесено обвинувальний вирок, що
набрав законної сили, або винесено
рішення про закриття кримінальної
справи за нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду, та прийняти
податкове повідомлення-рішення про
нарахування платнику таких податкових
зобов'язань і застосування стосовно
нього штрафних (фінансових) санкцій у
розмірах, визначених цим Кодексом.
Складання та надсилання платнику
податків податкового
повідомлення-рішення за податковими
зобов'язаннями платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду,
забороняється до набрання законної
сили рішенням суду у справі або
винесення постанови про закриття такої
кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами.

Згідно матеріалів справи, позапланова
виїзна перевірка позивача була
проведена на підставі наказу №369 від 10
лютого 2012 року «Про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки», який прийнятий на
виконання постанов слідчого про
призначення позапланової перевірки
від 19 січня 2012 року та від 01 серпня 2011
року у межах кримінальної справи №20-3996.

Враховуючи зазначену обставину та
оскільки відомості щодо набрання
законної сили вироком суду по
кримінальній справі №20-3996 не надано,
колегія суддів вважає оскаржуване
податкове повідомлення-рішення таким,
що суперечать вимогам пунктів 58.4 ст.58
та п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу
України.

За даних обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції під час розгляду даної
справи об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи,
застосував до правовідносин, які
виникли між сторонами у справі, норми
права які регулюють саме ці
правовідносини, зроблені судом першої
інстанції висновки відповідають
фактичним обставинам справи та
підтверджуються належними письмовими
доказами, які зібрані та досліджені
судом у судовому засіданні під час
розгляду даної адміністративної
справи, рішення суду першої інстанції
у даній справі про задоволення
адміністративного позову прийнято без
порушення норм процесуального та
матеріального права, і тому постанову
суду першої інстанції у даній
адміністративній справі від 06 серпня
2012 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача
спростовуються дослідженими у справі
доказами і не можуть бути підставою для
скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3
ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 серпня 2012
року у справі №1170/2а-1765/12 - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків
передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, а в разі складання рішення в
повному обсязі відповідно до ст. 160
зазначеного кодексу - з дня складання
рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 15 листопада
2013 року.

Головуючий:
В.В. Мельник

Суддя:
О.В. Юхименко

Суддя:
Л.М. Нагорна