Справа № 2а-2717/10/1970
Суддя: Довга О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 року
Справа №
31789/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський
А.М.

судді Запотічний
І.І.

секретар судового засідання Коцур
В.К.

за участю представників сторін:

позивача Янчак П.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової
інспекції у Теребовлянському районі
Тернопільської області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01.09.2010 року
у справі № 2а-2717/10/1970 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Микулинецьке АТП
16144» до Державної податкової
інспекції у Теребовлянському районі
про скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від
23.07.2010 року, -

В С Т А Н
О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Микулинецьке
автотранспортне підприємство 16144»
звернулось до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Теребовлянському районі
Тернопільської області про скасування
податкового повідомлення рішення
№/0 від 23.07.2010 року.

Позовні вимоги позивач
обгрунтовує наступним. 23.07.20010 року
працівниками ДПІ у Теребовлянському
районі, на підставі п. 1 ст. 11 Закону
України «Про державну податкову
службу в Україні» ( із змінами та
доповненнями від 04.12.1990 року № 509-ХП
23.07.2010 року) проведена невиїзна
документальна перевірка ТзОВ
«Микулинецьке АТП 16144», з питань
заниження суми податкового
зобов'язання по земельному податку з
юридичних осіб за 2009 рік.

За наслідками проведеної
перевірки працівниками ДПІ у
Теребовлянському районі складено акт
перевірки від 23.07.2010 року, яким
встановлено, що розмір податкового
зобов'язання по земельному податку з
юридичних осіб, зазначеного платником
у податковій декларації, є меншим ніж
визначено за результатами невиїзної
документальної перевірки, оскільки
при заповненні податкової декларації
платником податку (обов'язкового
платежу) не правильно застосовано
коефіцієнт диференціювання ставки
земельного податку (зазначення в межах
від 1 до 2), який встановлюється радою
відповідно до ч.5 ст. 7 ЗУ «Про плату за
землю» від 03.07.1992 року № 2535-ХП зі
змінами та доповненнями.

Згідно вимог, передбачених п.п. 17.1.3 п.
17.1 ст. 17 ЗУ «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року № 2181-Ш
податковим органом було самостійно
донараховано податкове зобов'язання
по ТзОВ «Микулинецьке АТП 16144» по
земельному податку. За результатом
перевірки винесене оскаржуване
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 23.07.2010 року, яке позивач
просить скасувати.

Представник ТзОВ «Микулинецька
АТП 16144» в судовому засіданні проти
апеляційної скарги заперечує. Просить
в задоволені апеляційної скарги
відмовити, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступного.

Підставою проведення перевірки та
прийняття оспорюваного податкового
повідомлення-рішення № /0, стало
рішення сесії Микулинецької селищної
ради Теребовлянського району
Тернопільської області від 23.01.2009 року
№ 1416 «Про встановлення ставок
земельного податку на території
Микулинецької селищної ради 2009 рік»,
яким вирішено встановити на
території Микулинецької селищної
ради на 2009 рік коефіцієнт
диференціювання ставки земельного
податку в розмірі « 2», що становить
1395,00 грн. за 1 кв.м.

Постановою Теребовлянського районного
суду Тернопільської області від 27.11.2009
року визнано незаконним та скасовано
рішення сесії Микулинецької селищної
ради Теребовлянського району
Тернопільської області від 23.01.2009 року
№ 1416.

Як встановлено зазначеною постановою,
рішення № 1416 від 23.01.2009 року ухвалене
Микулинецькою селищною радою з
порушенням ЗУ «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності». Враховуючи
постанову Теребовлянського районного
суду, а саме справа №2-а-692/2009р. від 27
листопада 2009 року, та лист голови
Теребовлянського суду №763 від 27.04.2010
року коефіцієнт 1 застосовується із
часу втрати чинності рішення
Микулинецької селищної ради №1416 від 23
січня 2009 року «Про встановлення ставок
земельного податку на території
Микулинецької селищної ради», тобто з
часу вступу рішення в законну силу (07
грудня 2009 року).

У зв'язку із скасуванням рішення сесії
Микулинецької селищної ради від 23.01.2009
року № 1416, позивачем було подано
уточнений розрахунок сум земельного
податку, в якому визначено нову суму
земельного податку. Згідно штампу
відповідача від 01.03.2010 року такий
розрахунок останнім прийнято.

Однак, ДПІ в Теребовлянському районі
встановлено, що розмір податкового
зобов'язання по земельному податку з
юридичних осіб, зазначеного платником
у податковій декларації (розрахунку), є
меншим, ніж визначено за результатами
перевірки, оскільки при заповненні
податкової декларації платником
податку неправильно застосовано
коефіцієнт диференціювання ставки
земельного податку, застосовано
коефіцієнт « 1», а не « 2».

У відповідності до вимог передбачених
п. п. 17.1.3, п.17.1 ст.17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 року №2181-ІІІ, податковим органом
було самостійно донараховано
податкове зобов'язання ТзОВ
«Микулинецьке АТП 16144» по земельному
податку. Загальна сума заборгованості
визначена податковим органом
становить 29288, 49 грн. + 14644, 25 грн. = 43932, 74
грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність застосування
відповідачем до позивача штрафних
санкцій виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України «Про плату за землю»
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. Розміри податку за
земельні ділянки, грошову оцінку яких
не встановлено, визначаються до її
встановлення в порядку, визначеному
цим Законом.

За змістом статті 7 цього ж Закону
визначено, що ставки земельного
податку з земель, грошову оцінку яких
встановлено, встановлюються у розмірі
одного відсотка від їх грошової оцінки,
за винятком земельних ділянок,
зазначених у частинах п'ятій - десятій
цієї статті та частині другій статті 6
цього Закону.

Ставки земельного податку за земельні
ділянки (за винятком
сільськогосподарських угідь)
диференціюють та затверджують
відповідні сільські, селищні, міські
ради виходячи із середніх ставок
податку, функціонального використання
та місцезнаходження земельної ділянки,
але не вище ніж у два рази від середніх
ставок податку з урахуванням
коефіцієнтів, встановлених частиною
другою і третьою цієї статті.

Наведене положення Закону
кореспондується з пунктом 24 статті 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», яким до
виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад віднесено
встановлення місцевих податків і
зборів та розмірів їх ставок у межах,
визначених законом.

Рішенням Микулинецької селищної ради
Теребовлянського районного
Тернопільської області від 23.01.2009 № 1416
«Про встановлення ставок земельного
податку на території Микулинецької
селищної ради на 2009 рік» встановлено на
території Микулинецької селищної ради
коефіцієнт ставки 2 земельного податку.

Згідно з частиною п'ятою статті 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» рішення ради
нормативно-правового характеру
набирають чинності з дня їх офіційного
оприлюднення, якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію.

Відповідно до статті 36 Закону про
регуляторну політику регуляторний акт
не може бути прийнятий або схвалений
уповноваженим на це органом чи
посадовою особою місцевого
самоврядування, якщо наявна хоча б одна
з таких обставин:

- відсутній аналіз регуляторного
впливу;

- проект регуляторного акта не був
оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих
обставин орган чи посадова особа
місцевого самоврядування має право
вжити передбачених законодавством
заходів для припинення виявлених
порушень, у тому числі відповідно до
закону скасувати або зупинити дію
регуляторного акта, прийнятого з
порушеннями.

Як встановлено рішенням
Теребовлянського районного суду від
27.11.2009р., встановлення селищною радою
на території Микулинецької селищної
ради на 2009 рік коефіцієнта
диференціювання ставки земельного
податку у 2 розмірі проведено з
порушенням норм чинного
законодавства, та порушено процедуру
прийняття самого рішення щодо
встановлення ставки земельного
податку. Відтак зазначене рішення не
набрало чинності відповідно до вимог
ст.57 Конституції України, та ч.5 ст.12
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності».

Посилання відповідача на те, що з 1
січня 2009 року по 6 грудня 2009 позивачу
потрібно було застосовувати
коефіцієнт ставки земельного податку «
2», тобто 1395 грн. за 1 кв. м., як це
передбачено рішенням Микулинецької
селищної ради №1416 від 23 січня 2009 року є
необгрунтованим та безпідставним.

Визнання акта суб'єкта владних
повноважень протиправним як способу
захисту порушеного права позивача
застосовується у тих випадках, коли
спірний акт не породжує жодних
правових наслідків від моменту
прийняття такого акта.

Скасування акта суб'єкта владних
повноважень означає втрату чинності
таким актом з моменту набрання
чинності відповідним судовим
рішенням. За змістом ст. 162 КАС України
суд, під час прийняття рішення про
скасування незаконного рішення
суб'єкта владних повноважень, має
право визначити з якого моменту
відповідне рішення втрачає чинність.

Згідно з постановою Теребовлянського
районного суду від 27.11.2009 року у справі
№ 2а-692/2009 р. рішення сесії
Микулинецької селищної ради № 1416 від
23.01.2009 року визнано незаконним та
скасовано з підстав порушення
процедури прийняття такого. Відтак,
визнання рішення № 1416 від 23.01.2009 року
незаконним дає підстави вважати, що
даний акт не породжує жодних правових
наслідків від моменту його прийняття.

Окрім вказаного колегія суддів
зазначає, що із аналізу п. 8 ч. 1,2 ст. 14
Закону України «Про систему
оподаткування», ч.ч. 1,2 ст. 2, ч. 2 ст. 41 ЗУ
«Про плату за землю» слідує, що
повноваження щодо встановлення ставок
земельного податку, як
загальнодержавного обов'язкового
платежу, належить до виключних
повноважень Верховної Ради України та
може реалізовуватись лише у вигляді
внесення відповідних змін до ЗУ «Про
оплату за землю».

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
плату за землю» ставки земельного
податку з земель, грошову оцінку яких
встановлено, встановлюється у розмірі
одного відсотка від їх грошової
оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у частинах
п'ятій-десятій цієї статті та частині
другій статті 6 цього Закону.

До повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері регулювання
суспільних відносин щодо обрахування
та сплати земельного податку
відповідно до змісту ч.5 ст. 7 ЗУ «Про
плату за землю» належить
диференціація та затвердження ставок
земельного податку на земельні
ділянки в межах ставок такого
податку, встановлених ЗУ «Про плату за
землю».

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції зазначає, що судом першої
інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на
повно, об'єктивно і всебічно
з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Теребовлянському районі
Тернопільської області залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01.09.2010 року
у справі № 2а-2717/10/1970 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Довга О.І.

Судді
Ліщинський А.М.

Запотічний І.І.