Справа № 2а-347/10
Суддя: Левицька Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2014р.
Справа № 876/2954/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

Головуючого судді

Левицької Н.Г.,

судді

Обрізка І.М.,

судді

Сапіги В.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові

апеляційну скаргу ОСОБА_1, с.Лисець
Тисменицького району
Івано-Франківської області

на постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
02.06.2010р. у справі №2а-347/2010р.

за позовом ОСОБА_1, с.Лисець
Тисменицького району
Івано-Франківської області

до Лисецької селищної ради, с.Лисець
Тисменицького району
Івано-Франківської області

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: релігійна громада
української греко-католицької церкви
"Воздвиження Чесного Хреста", с.Лисець
Тисменицького району
Івано-Франківської області

про скасування рішення щодо передачі
будинку церковній громаді, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2010р. позивач: ОСОБА_1 звернувся до
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області з
адміністративним позовом до Лисецької
селищної ради про скасування рішення
щодо передачі будинку церковній
громаді, просив визнати протиправним
та скасувати рішення виконавчого
комітету Лисецької селищної Ради
народних депутатів №76 від 24.11.1993р. в
частині: - повернути церковній громаді
греко-католицької Воздвиженської
церкви будинок по АДРЕСА_1; - ККП даний
будинок комунальний зняти з обліку;
квартиронаймачам вищезгаданого
комунального будинку квартплату
вносити в касу церковної громади по
державним розцінкам згідно Закону
України.

Постановою Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
02.06.2010р. у справі №2а-347/2010р. у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Лисецької селищної ради про
визнання протиправним та скасування
рішення виконавчого комітету
Лисецької селищної Ради народних
депутатів №76 від 24.11.1993р. відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, його оскаржив позивач:
ОСОБА_1, який у поданій апеляційній
скарзі, посилаючись на те, що при
винесенні даного рішення судом
неповністю з'ясовано обставини, які
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та порушено норми процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги позивача
задоволити повністю. Доводи
апеляційної скарги обґрунтовано тим,
що виконавчий комітет Лисецької
селищної Ради народних депутатів,
приймаючи рішення №76 від 24.11.1993р.,
вийшов за межі компетенції, оскільки
законодавством, що діяло на момент
прийняття даного рішення, не
передбачено повноважень виконавчого
комітету селищних рад народних
депутатів щодо передачі будівель
громадського житлового фонду будь-яким
релігійним організаціям. Крім того,
апелянт зазначив, що висновки суду
першої інстанції щодо пропуску строку
звернення до суду з адміністративним
позовом суперечать процесуальному
законодавству, оскільки з рішенням
виконавчого комітету Лисецької
селищної Ради народних депутатів №76
від 24.11.1993р. він ознайомився тільки
30.09.2009р.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23.02.2011р.
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено,
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
02.06.2010р. у справі №2а-347/10 - скасовано та
прийнято нову, якою позов ОСОБА_1 до
Лисецької селищної ради задоволено
повністю; визнано протиправним та
скасовано рішення виконавчого
комітету Лисецької селищної Ради
народних депутатів №76 від 24.11.1993р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17.01.2013р. касаційну скаргу
Тисменицького району
Івано-Франківської області задоволено
частково, постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 23.02.2011р. скасовано, справу
направлено на новий апеляційний
розгляд. Рішення суду касаційної
інстанції мотивовано тим, що
розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції не встановив, на якій
підставі і відповідно до яких
законодавчих норм вказаний будинок був
повернутий церковній громаді
греко-католицької Воздвиженської
церкви, не залучив до участі
представників церковної громади, яка
має відповідні права і інтереси при
розгляді вказаного спору, фактично
судом не перевірена законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
та повноваження відповідача. Крім того,
апеляційним судом не перевірені
належним чином посилання відповідача
про пропуск строку позивачем на
звернення до суду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, тому
колегія суддів, у відповідності до
вимог ст.197 КАС України, вважає можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

На виконання вказівок, викладених в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 17.01.2013р., виконуючи вимоги
ч.5 ст.227 КАС України, згідно з якими
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи, керуючись вимогами
ст.53 КАС України, апеляційним
адміністративним судом залучено у
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Релігійну громаду
української греко-католицької церкви
"Воздвиження Чесного Хреста", інтереси
якої представляє Лютан Зеновій
Йосипович.

13.12.2013р. на адресу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від Лисецької селищної ради надійшло
заперечення на апеляційну скаргу, у
якому відповідач, посилаючись на те, що
при прийнятті оскаржуваного рішення
виконавчий комітет Лисецької селищної
ради керувався діючими на той час
нормами законодавства, а саме Законом
України "Про свободу совісті та
релігійні організації", ст.ст.48, 57
Закону України "Про власність", ст.ст.1-4,
35 Закону України "Про місцеві Ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування" та Указом
Президента України від 04.03.1992р. "Про
заходи щодо повернення релігійним
організаціям культового майна", просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Львівським апеляційним
адміністративним судом, для повного,
всебічного і об'єктивного з'ясування
всіх обставин справи, було направлено
запити від 26.07.2013р. та 18.11.2013р. до
Лисецької селищної ради Тисменицького
району Івано-Франківської області з
вимогами надіслати на адресу суду: 1)
довідку про те, на якій підставі і
відповідно до яких законодавчих норм
спірний будинок був повернутий
церковній громаді греко-католицької
Воздвиженської церкви; 2) усі документи,
які послужили підставою для прийняття
рішення Лисецької селищної ради №76 від
24.11.1993р.; 3) належним чином завірену
копію заяви гр.ОСОБА_1 про дозвіл на
приватизацію комунальної квартири
АДРЕСА_1, за наслідками якої прийнято
рішення п'ятою сесією третього
скликання Лисецької селищної ради від
29.06.1999р.; 4) докази направлення ОСОБА_1
копії рішення п'ятої сесії третього
скликання Лисецької селищної ради від
29.06.1999р.; 5) належним чином завірену
копію заяви гр.ОСОБА_1 про переселення
його в колишнє приміщення
санепідемстанції, за наслідками
розгляду якої прийнято рішення сьомою
сесією третього скликання Лисецької
селищної ради від 21.10.1999р.; 6) докази
направлення ОСОБА_1 копії рішення
сьомої сесії третього скликання
Лисецької селищної ради від 21.10.1999р.

11.12.2013р. на адресу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від виконавчого комітету Лисецької
селищної ради Тисменицького району
Івано-Франківської області надійшла
відповідь, у якій вказано, що на
підставі п.28 наказу Головного
архівного управління при Кабінеті
Міністрів України №41 від 20.07.1998р. "Про
затвердження переліку типових
документів", та номенклатури справ,
затвердженої селищним головою, всі
звернення (пропозиції, заяви, скарги,
запити) громадян та інших суб'єктів
господарювання особистого та
другорядного характеру зберігаються в
селищній раді до 5 (п'яти) років, а після 5
(п'яти) років знищуються. Виходячи з
наведеного, селищна рада не може надати
суду ані звернення громади УГКЦ
"Воздвиження Чесного Хреста", ані інших
документів, на підставі яких виконком
Лисецької селищної Ради народних
депутатів виносилось рішення №76 від
24.11.1993р., відповідно, ніяких
підтверджуючих пропозицій, заяв, скарг
та інше не передавалось на зберігання в
архів. Тим не менше, Лисецька селищна
рада просила відмовити у задоволенні
апеляційної скарги, оскільки спірний
будинок є парафіяльною власністю і
збудований за кошти громади УГКЦ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на апеляційну скаргу у
їх сукупності, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, оскаржувану
постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін, з огляду на наступне:

З архівної довідки Державного архіву
Івано-Франківської області від 08.02.2007р.
№4-6/14а вбачається, що в документах
фонду Станіславської консисторії у
звіті про стан церков і господарських
будівельних парафій Станіславського
деканату за 1900р. зазначено, що при
церкві в м.Лисець був парафіяльний
будинок (а.с.70).

Рішенням виконавчого комітету
Лисецької селищної Ради народних
депутатів №76 від 24.11.1993р. "Про розгляд
заяв і скарг громадян" комунальний
будинок в смт.Лисець по АДРЕСА_1
повернуто релігійній громаді
української греко-католицької церкви
"Воздвиження Чесного Хреста";
квартиронаймачів вирішено поставити
на облік першочергового обміну; зняти
спірний будинок з обліку;
квартиронаймачам вищезгаданого
комунального будинку квартплату
вносити в касу церковної громади по
державним розцінкам (а.с.12).

На підставі рішення виконавчого
комітету Лисецької селищної Ради
народних депутатів №76 від 24.11.1993р.
Івано-Франківським обласним бюро
технічної інвентаризації оформлено
реєстраційне посвідчення на спірний
будинок (а.с.86).

Відносини щодо передачі будинку
житлового фонду регулювались ст.35
Закону України "Про місцеві ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування" (в
редакції, чинній на момент виникнення
цих відносин).

Згідно із вимогами п.п.1, 2 ст.35 вказаного
Закону, виконавчий комітет сільської,
селищної, міської Ради народних
депутатів здійснює управління майном,
яке належить до комунальної власності,
майновими фондами
житлово-комунального господарства та
іншим майном для задоволення потреб і
запитів населення; вирішує питання
створення, придбання, використання,
оренди або безоплатної передачі
майнових об'єктів, які перебувають у
комунальній власності.

Аналіз наведеної норми вказує на те, що
її приписами було закріплено право
органу місцевого самоврядування (його
виконавчого комітету) приймати рішення
про безоплатну передачу майнових
об'єктів, які перебувають у комунальній
власності, та про оформлення права
власності на об'єкти нерухомості, через
що спірне рішення прийнято
відповідачем в межах своєї компетенції
та у спосіб, передбачений законом.

Крім того, колегія суддів апеляційного
суду приходить до висновку про те, що
доводи відповідача у справі стосовно
пропуску позивачем строку звернення до
суду заслуговують на увагу, з огляду на
наступне:

Відповідно до вимог ч.2 ст.99 КАС України
(в редакції, чинній на момент звернення
до суду з адміністративним позовом),
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звертався із заявою до
Лисецької селищної ради, в якій просив
надати дозвіл на приватизацію
комунальної квартири по АДРЕСА_1.
Рішенням Лисецької селищної ради
Тисменицького району
Івано-Франківської області від 29.06.1999р.
"Про розгляд заяви і скарг громадян"
відмовлено у задоволені прохання
ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що будинок по
АДРЕСА_1, де проживає ОСОБА_1 і ще, крім
нього, три сім'ї, належить громаді
української греко-католицької церкви
"Воздвиження Чесного Хреста" та
підлягає поверненню (а.с.84).

Рішенням Лисецької селищної ради
Тисменицького району
Івано-Франківської області від 21.10.1999р.
"Про розгляд заяв" розглянуто заяву
ОСОБА_1, який просив переселити його
сім'ю в колишнє приміщення
санепідемстанції і взяти до уваги те,
що він не дає згоди проводити ремонт
даного приміщення за власні кошти,
вирішено відмовити ОСОБА_1 в
переселенні його сім'ї в будинок
санепідемстанції.

Враховуючи вищевикладене та виходячи
із буквального тлумачення ч.2 ст.99КАС
України, колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду
приходить до висновку про те, що ОСОБА_1
станом на 1999р. знав або повинен був
дізнатись про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, оскільки йому було
відомо про те, що будинок, у якому він
проживає, належить громаді української
греко-католицької церкви "Воздвиження
Чесного Хреста", відтак, пропустив
строк звернення до суду з
адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ст.198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право: 1) залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін; 2) змінити постанову суду; 3)
скасувати її та прийняти нову
постанову суду; 4) скасувати постанову
суду і залишити позовну заяву без
розгляду або закрити провадження у
справі; 5) визнати постанову суду
нечинною і закрити провадження у
справі.

За таких обставин, колегія суддів
Львівського апеляційного
адміністративного суду приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції прийнято законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, апеляційна скарга висновків
суду першої інстанції не спростовує,
відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись вимогами ст.ст.160, 195, 197, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1, с.Лисець
Тисменицького району
Івано-Франківської області на
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
02.06.2010р. у справі №2а-347/2010р., - залишити
без задоволення.

2. Постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від
02.06.2010р. у справі №2а-347/2010р., - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.Г.
Левицька

Суддя
І.М.
Обрізко

Суддя
В.П.
Сапіга