Справа № 725/284/14-а
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/284/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2014 року Суддя Першотравневого
районного суду м. Чернівці Піхало Н.В.,
розглянувши справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях про визнання
неправомірними дій та зобов'язання до
певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Чернівцях про визнання
неправомірними дій та зобов'язання до
певних дій.

В обґрунтування позову зазначав, що
ОСОБА_1 з 1962 року по квітень
1994 року працював лікарем та на
адміністративній роботі, його стаж
роботи становить 34 роки. За час своєї
праці він був відзначений державними
нагородами, зокрема медаллю «Ветеран
праці», медаллю до 100-річчя народження
В.І.Леніна. У 1984 році захворів і отримав
другу групу інвалідності безстроково,
але продовжував працювати до часу
від'їзду за кордон. У квітні 1994
року ОСОБА_1 переїхав на постійне місце
проживання до Ізраїлю, разом з тим й
досі є громадянином України.

Також вказував на те, що з дня переїзду
на ПМЖ він не працює та не отримує
пенсію, зароблену важкою працею, яка
йому була призначена ще у 1987 році по
інвалідності, однак її виплата
припинена у квітні 1994 року.

З метою відновлення свого права на
отримання пенсії, 12.09.2013 року ОСОБА_1
звернувся із листами до відповідача по
поновлення йому виплат пенсії в зв'язку
із прийнятим вищезазначеним рішенням
КСУ.

Разом з тим, 15.10.2013 року отримав
відповідь від управління Пенсійного
фонду України в м. Чернівці від 27.09.2013
року № 226/Т-П, в якій йому відмовлено в
поновленні виплат пенсії з тієї
підстави, що дія рішення КСУ № 25-рп/2009
від 07.10.2009р. поширюється лише на осіб,
які виїхали за кордон після 07.10.2009 року.
Вважає таку відмову відповідача
протиправною та такою, що не відповідає
законодавству та порушує
конституційні права.

Вказує, що з квітня 1994 року і по
теперішній час позивач не отримує
пенсію, оскільки згідно до ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування», у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Проте, рішенням КСУ № 25-рп/2009 від
07.10.2009року, визнано неконституційними
та втратили чинність положення п. 2 ч. 1
ст. 49, другого речення ст. 51 ЗУ «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» та статті 1, 92 ЗУ «Про
пенсійне забезпечення», що
встановлювали заборону у виплаті
пенсій громадянам України, які
проживають за кордоном, за ознакою
місця проживання або в залежності від
наявності міждержавної угоди про
виплату пенсій.

Крім того, відповідно до ст. 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення. Згідно ст. 24
Конституції України, громадяни мають
рівні процесуальні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками. Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
передбачає, що реєстрація місця
проживання чи місце перебування особи
або відсутність не може бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмежень. За таких обставин кожен
громадянин, включаючи пенсіонерів має
право на вільний вибір свого місця
проживання зі збереженням усіх
конституційних прав. Пенсіонер
України, проживаючи в іншій державі, як
громадянин, має такі ж самі
конституційні права, як і громадяни
України, які проживають на території
України, оскільки Конституція України
та пенсійне законодавство України не
припускають обмеження права на
соціальний захист, зокрема права на
отримання пенсії за ознаками місця
проживання громадянина України.

Таким чином, постійне проживання в
країні Ізраїль та відсутність
двостороннього договору між Україною
та Ізраїлем щодо пенсійного
забезпечення громадян України, які
проживають у Ізраїлі не може бути
підставою для обмеження прав ОСОБА_1 на
соціальний захист. З огляду на
викладені підстави вважає відмову
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівці в поновлені виплати пенсії
ОСОБА_1 протиправною, й відповідно
зобов'язати відповідача провести
перерахунок та поновити виплати
пенсії, а також зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівці
провести розрахунок та виплату ОСОБА_1
неотриману пенсію за останні три роки з
01 грудня 2011 року по 01 грудня 2013 рік.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України
скорочене провадження застосовується
в адміністративних справах щодо
оскарження фізичними особами рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя
розглядає справу в порядку скороченого
провадження одноособово, без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі. За результатами розгляду
справи у скороченому провадженні
суддя, оцінивши повідомлені позивачем,
відповідачем обставини, за наявності
достатніх підстав приймає законне
судове рішення.

Справа повинна бути розглянута у
порядку скороченого провадження не
пізніше п'яти днів з дня подання
відповідачем заперечення проти позову.

На адресу суду від
представника відповідача 14 лютого 2014
року надійшло заперечення на позов, в
яких вказав на те, що вимоги
представника позивача є
безпідставними та не підлягають
задоволенню. Зокрема, вказував на те, що
відповідно до ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року
встановлено порядок звернення за
призначенням (перерахунком) пенсії, а
саме: заява про призначення
(перерахунок) пенсії або про її
відстрочення та необхідні документи
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду або до уповноваженого
органу чи уповноваженій осіб і в
порядку, визначеному управлінням
Пенсійного фонду за погодженням із
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально. Перелік
необхідних документів для призначення
(перерахунку) пенсії визначено
постановою Правління Пенсійного фонду
України № 22-1 від 25 листопада 2005 року
«Про затвердження Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Разом з тим, ОСОБА_1
особисто або через представника не
звертався у передбаченому Законом
порядку до управління Пенсійного фонду
України в м. Чернівцях із заявою про
призначенням пенсії за віком згідно із
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та не подавав заяви
встановленого зразку, а також
необхідний пакет документів, що
визначає право на даний вид пенсії. А
отже, вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях поновити виплату пенсії за
віком з 01.12.2011 року по 01.12.2013 рік є
безпідставними та не підлягають
задоволенню. Крім того, ОСОБА_1 не
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Чернівці,
будь-якого рішення по суті з даного
приводу (призначення та виплати
пенсії) управлінням не виносилось.
Також вказував на те, що громадянам
України, які отримали дозвіл на
постійне місце проживання до держав, з
якими не укладено міжнародних
договорів в галузі пенсійного
забезпечення, пенсія в Україні не
призначається. Зокрема, відповідно до
ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Крім того, відповідно до ст. 51 Закону у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. Однак рішенням
Конституційного Суду України № 25-рп/2009
від 7 жовтня 2009 року ці положення хоча і
визнані неконституційними, і як,
наслідок, втратили чинність з дати
ухвалення такого рішення, а отже
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 7 жовтня 2009 року. Разом з тим,
механізм реалізації рішення
Конституційного Суду України на даний
час відсутній, у зв'язку з чим триває
робота Пенсійного фонду України
спільно з Міністерством праці та
соціальної політики України щодо
підготовки нормативно-правових актів,
спрямованих на виконання рішення
Конституційного Суду України, якими
будуть передбачені умови, норми і
механізм виплати пенсій громадянам,
які проживають у країнах, з якими не
укладено міжнародних договорів в
галузі пенсійного забезпечення. Тому,
посилання позивача на дане рішення
Конституційного Суду України є
безпідставним, оскільки положення
цього рішення поширюються на громадян,
які виїхали на постійне місце
проживання за кордон після 7 жовтня 2009
року, а позивач виїхав за кордон до цієї
дати, тому підстави для задоволення
позову відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню. При цьому суд
виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 КАС України при
вирішенні справи суд має керуватися
принципом верховенства права,
відповідно до якого, зокрема, людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є
громадянином України, що
підтверджується ксерокопією
паспорта (а.с. 12).

З 1987 року ОСОБА_1 перебував на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Першотравневому районі м. Чернівці та
отримував пенсію по інвалідності, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення (а.с 13).

З 1994 року з зв'язку з переїздом на
постійне місце проживання до Ізраїлю
виплата пенсії ОСОБА_1 припинена.

Листом від 27 вересня 2013 року № 226/Т-11
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівці відмовило ОСОБА_1 в
поновленні виплати раніше призначеної
пенсії, оскільки законодавством
України не передбачено виплати пенсії
громадянам України, які виїхали на
постійне місце проживання до держав, з
якими не укладено міжнародних
договорів в галузі пенсійного
забезпечення (а.с. 3).

Згідно вимог чинного законодавства
питання виплати пенсії особам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон, регламентується Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону,
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з положенням другого речення
ст. 51 Закону, під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного
Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня
2009 року у справі за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
вищезазначених положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними), положення до п. 2 ч.
1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
Положення Закону, визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення цього Рішення.

Пунктом третім резолютивної частини
Рішення КСУ визначено звернути увагу
Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними.

Після прийняття Конституційним Судом
України рішення від 07.10.2009 року
№ 25-рп/2009 і на теперішній час інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, не
прийнято.

Таким чином, з прийняттям рішення
Конституційного Суду України від
07.10.2009р. виключена така підстава для
припинення пенсійних виплат, як
проживання пенсіонера за кордоном, що є
підставою для поновлення
конституційного права позивача на
виплату пенсій незалежно від місця
його постійного проживання і саме з 7
жовтня 2009 року порядок виплати пенсії
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон регулюється
нормами Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням Рішення КСУ
щодо неконституційності положень п. 2
ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону.

При цьому, органи державної влади
повинні керуватися нормами
Конституції і законів України і не
можуть порушувати норми статті 22
Конституції України, які є нормами
прямої дії.

Тому, суд вважає, що з прийняттям
Рішення КСУ від 07.10.2009р. правові
підстави для припинення виплати пенсії
ОСОБА_1 як громадянину, який проживає за
кордоном, відсутні, оскільки саме
наявність такого рішення є безумовною
підставою для поновлення виплати
пенсії саме з 7 жовтня 2009 року.

Крім того, правовідносини, що виникають
в процесі реалізації права на
виплату пенсії, основані на принципі
юридичної визначеності, що не дозволяє
державі посилатися на відсутність
певного нормативного акта, який
визначає механізм реалізації прав та
свобод громадян, закріплених у
конституційних та інших актах, тому суд
вважає безпідставним посилання
відповідача на відсутність механізму
для поновлення виплати пенсій
громадянам, які проживають за межами
України.

Право на соціальний захист громадян
України закріплено у статті 46
Конституції України, а також більш
конкретизоване у Законі України «Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Зокрема, ст. 46 Конституції України
закріплено право громадян на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Органи державної влади повинні
керуватися нормами Конституції і
законів України і не можуть порушувати
норми статті 22 Конституції України, які
є нормами прямої дії.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 44 Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» заява
про призначення (перерахунок) пенсії
або про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Як встановлено судом, міжнародний
договір з питань пенсійного
забезпечення між Україною та Ізраїлем
не укладено.

Разом з тим, 12 вересня 2013 року ОСОБА_1
звернувся до відповідача із письмовим
зверненням.

Як убачається з матеріалів справи,
зокрема з листа відповідача від 27
вересня 2013 року № 226/Т-11 заява
позивача розглянута відповідно до
Закону України «Про звернення
громадян». Крім того, згідно із
письмовими запереченнями відповідача
заява з необхідним пакетом документів
щодо поновлення виплати пенсії від
ОСОБА_1 на адресу УПФУ в м.
Чернівці не надходила (а.с.3, 29-30).

Проте, як убачається зі змісту
поданого позову, ОСОБА_1 звертався до
УПФУ в м. Чернівці саме з метою
відновлення призначеної пенсії.

Однак, відповідач будь-яких пояснень чи
зразка заяви щодо поновлення виплати
раніше призначеної пенсії позивачу не
надавались, в наданій відповіді УПФУ в
м. Чернівці взагалі не роз'яснило право
на звернення з заявою відповідного
зразка для поновлення пенсійних
виплат, хоча відповідно до п. 36
зазначеного Порядку надання та
оформлення документів для призначення
пенсії, орган, що призначає пенсію,
повинний був надати роз'яснення та
бланки необхідних документів.

Також слід зазначити, що згідно із ч. 2
ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» реєстрація
міста проживання чи міста перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України або
підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір місця свого проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.

Позивач, як громадянин України,
незалежно від країни свого проживання,
вправі користуватись усіма своїми
конституційними правами, у тому числі і
на пенсійне забезпечення, а тому за
відсутності законодавчих перешкод для
виплати пенсій відповідач зобов'язаний
відновити виплату пенсій позивачу.

Враховуючи викладене, суд приходить
до висновку, що управління Пенсійного
фонду України в м. Чернівці відповідно
до наданих йому законодавством України
повноважень, зобов'язане прийняти
відповідне рішення про поновлення,
перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1,
починаючи з 01 грудня 2011 року по 01 грудня
2013 року, у зв'язку з чим приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 158-163, 167, 183-2 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в м. Чернівцях, якими
відмовлено ОСОБА_1 у поновленні виплати
раніше призначеної пенсії
неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Чернівці поновити
виплату раніше призначеної ОСОБА_1
пенсії починаючи з 1 грудня 2011 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Чернівці провести
перерахунок та виплату ОСОБА_1
неотриманої пенсії за останні три роки
з 01.12.2011 року по 01.12.2013 рік.

Апеляційна скарга може бути
подана до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Першотравневий районний суд м.
Чернівці з одночасним надісланням
копії апеляційної скарги особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції,
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці
Піхало Н. В.