Справа № 826/12223/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Іщук І.О.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Бужак
Н.П.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційні
скарги Приватного підприємства «Ява»
та Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 31
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Ява» до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
23.07.2013 року №, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
23.07.2013 року №. Свої позовні вимоги
мотивував тим, що Державною податковою
інспекцією у Голосіївському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві на підставі
неправомірних висновків акту
перевірки від 11.07.2013 року №33/1-22-07-21522151
щодо порушення позивачем приписів
податкового законодавства винесено
податкове повідомлення-рішення від
23.07.2013 року №, яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість із
вироблених в України товарів (робіт,
послуг). Зазначив, що всі господарські
операції позивача з його контрагентами
мали реальний характер та
підтверджуються належним чином
оформленими документами. Так, чинний
Податковий кодекс України не ставить
право платника податку на додану
вартість на податковий кредит в
залежність від дій або бездіяльності
його контрагентів чи відсутності їх за
місцезнаходженням, так як і
відсутності у контрагентів основних
фондів, кваліфікованого персоналу
тощо.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 31
жовтня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві від 23.07.2013 року № в частині
нарахування податкового зобов'язання
разом із штрафною санкцією із
контрагентом ТОВ «Виробниче-Збудове
підприємство «Нафтогаз-Нафтопродукт»,
яке становить 169 572,00 грн., в тому числі 113
047,00 грн. - за основним платежем, 56 525,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

У іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Також, не погоджуючись з зазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову,
якою у задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог,
з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві
проведено документальну планову
перевірку Приватного підприємства
«Ява» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2011 року по 31.12.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2011
року по 31.12.2012 року.

Перевіркою встановлено порушення ПП
«Ява»: 1. пп. 198.3, пп. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4
ст. 201 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість всього у сумі 355 421 грн.,
у тому числі за жовтень 2011 року в сумі 76
235 грн., за листопад 2011 року в сумі 125 090
грн., за січень 2012 року в сумі 23 989 грн. за
квітень 2012 року в сумі 46 924 грн., за
травень 2012 року в сумі 12 610 грн. за
липень 2012 року в сумі 62 298 грн., за
листопад 2012 року в сумі 8 275 грн.; 2. п.14.1.54
п.14.1 ст.14, п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п.164.1.2
п.164.1, пп. 164.2.2, п.п.164.2.17, п.164.2 ст.164, п.167.1
ст.167, пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168, пп. «а» п.171.2
ст.171, п.п. «а» п. 176.2 ст.176 Податкового
кодексу України, що призвело до
заниження податкового зобов'язання по
податку на доходи фізичних осіб на суму
2869,87 грн., в т.ч. по періодах - 2012 рік -2869,87
грн.; 3. п.288.7 ст.288 розділу XIII Податкового
Кодексу України, в результаті чого
встановлено неподання податкової
декларації з плати за землю за 2012 рік до
ДПІ у Києво-Святошинському районі
Київської області, встановлено не
нарахування та не сплату орендної
плати за землю всього у сумі 93 147,84 грн.,
у тому числі за липень 2011 в сумі 5174,88
грн., за серпень 2011 в сумі 5174,88 грн., за
вересень 2011 в сумі 5174,88 грн., за жовтень
2011 в сумі 5174.88 грн., за листопад 2011 в сумі
5174,88 грн., за грудень 2011 в сумі 5174,88 грн.,
за січень 2012 в сумі 5174,88 грн., за лютий 2012
в сумі 5174,88 грн., за березень 2012 в сумі
5174,88 грн., за квітень 2012 в сумі 5174,88 грн.,
за травень 2012 в сумі 5174,88 грн., за
червень 2012 в сумі 5174,88 грн., за липень 2012
в сумі 5174,88 грн., за серпень 2012 в сумі
5174,88 грн., за вересень 2012 в сумі 5174,88 грн.,
за жовтень 2012 в сумі 5174,88 грн., за
листопад 2012 в сумі 5174,88 грн., за грудень
2012 в сумі 5174,88 грн.; 4. п.249.4 ст.249, п.250.2
ст.250 розділу, в результаті чого
занижено екологічний податок у
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 1156,01 грн., у тому числі за ІІІ кв. 2011
на суму 1156,01 грн.

За наслідками перевірки, Державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві
складено акт від 11.07.2013 року
№33/1-22-07-21522151 щодо порушення позивачем
податкового законодавства та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
23.07.2013 року №, яким позивачу
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 533
133,00 грн., в тому числі за основним
платежем 355 421, 00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 177 712,00 грн.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Відповідно до пп «а» п. 198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Крім того, відповідно до п. 201.4 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Згідно до абзацу другого пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеної у листі останнього від
02.06.2011 року №742/11/13-11.

Як вбачається з акту перевірки
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві від 11.07.2013 року №33/1-22-07-21522151
висновки податкового органу щодо
порушення позивачем податкового
законодавства зроблені з огляду на те,
що за перевіряємий період контрагенти
позивача мали стан відмінний від
основного, а саме: «направлено
повідомлення про відсутність за
місцезнаходженням», а також той факт,
що позивачем відображено в реєстрі
податкових накладних податкову
накладну № 27 від 20.04.2011 року від
контрагента-постачальника ТОВ
«Виробничо-Збудове підприємство
«Нафтогаз-Нафтопродукт».

Досліджуючи матеріали справи
встановлено, що Приватне підприємство
«Ява» зареєстровано в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
Голосіївською районною у м.Києві
державною адміністрацією.

Основними видами діяльності, згідно
довідки з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України є
оптова торгівля твердим, рідким,
газоподібним паливом і подібними
продуктами.

В період з 2011-2012 рр. позивач як юридична
особа був зареєстрований платником
податку на додану вартість, докази чого
містяться в матеріалах справи.

Також встановлено, що позивачем було
віднесено до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість за операціями з придбання
товарів на підставі податкових
накладних, складених на підставі
укладених договорів з постачання
товару.

Між ПП «Ява» (Покупець) та ТОВ «Лек-Оіл»
(Продавець) укладено договір поставки
№ МО126 від 01.10.2011 р., відповідно до умов
якого Продавець зобов'язується
поставити і передати, а Покупець
прийняти і оплатити нафтопродукти,
окремим партіями відповідно до умов
викладених в даному договорі.

Вид, марка, кількість кожної партії
товару визначаються сторонами на кожну
окрему партію і зазначаються у
рахунку-фактурі та видатковій
накладній, підписаній сторонами.

Загальна кількість товару
визначається шляхом складання
кількості партій товару зазначених в
видаткових накладних.

На виконання умов договору щодо
поставки дизельного палива та
підтвердження оплати ТОВ «Лек-Оіл»
виписано рахунки-фактури: №СФ-0001404 від
28.10.2011 р., №СФ-0001454 від 03.11.2011 р., №СФ-0001484
від 07.11.2011 р., № 105 від 27.01.2012 р., від 28.03.2012
р. № 432.

ПП «Ява» відображено в складі
податкового кредиту наступні
податкові накладні: від 28.10.2011 р. № 278,
від 03.11.2011 р. № 47, від 07.11.2011 р. № 100, від
27.12.2012 р. № 105, від 20.02.2012 р. № 81, від 28.03.2012
р. № 138, які відображено в реєстрах
виданих та отриманих податкових
накладних.

Видаткові операції щодо поставки
товару підтверджуються видатковими
накладними: № РН-0001573 від 28.10.2011 р., № РН
-0001651 від 03.11.2011 р., №РН-0001681 від 07.11.2011 р.,
№ 80 від 27.01.2012 р., від 20.02.2012 р. № 172, від
28.03.2012 р. № 348.

На підтвердження розрахунків
позивачем надано банківські виписки
ПАТ «Банк Форум»: від 28.10.2011 р. № 165, від
03.11.2011 р. № 171, від 08.11.2011 р. № 174, від 08.11.2011
р. № 172, від 27.01.2012 р. № 269, від 24.02.2012 р. №
296, від 30.03.2012 р. № 43.

Факт перевезення дизельного пального
підтверджується товарно-транспортною
накладною на відпуск нафтопродуктів №
594 (форма №1-ТТН), від 27.01.2012 р. № 28861, від
20.02.2012 р. № 2012 р. № 412365, від 28.02.2012 р. №
422245.

Крім цього, між ПП «Ява» та ТОВ
«Лек-Оіл» укладено договір №МО-41/12 від
04.01.2012 р. Податкові зобов'язання за
даним договором відображено в
податкових накладних: від 27.01.2012 р. № 105,
від 20.02.2012 р. № 81, від 28.03.2012 р. № 138.

Водночас про факт реалізації придбаних
нафтопродуктів свідчить укладений між
ПП «Ява» (Постачальник) та ТОВ «Фантом»
(Покупець) договір поставки
нафтопродуктів № 10 11-Б від 01.02.2011 р.
(Додаткові угоди: № 40 від 31.10.2011 р., № 43
від 16.11.2011 р., № 41 від 03.11.2011 р., № 42 від
07.11.2011 р.), відповідно до умов якого
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
нафтопродукти (товар) у відповідності з
умовами договору.

Відповідно до п. 3.1.2 договору
Постачальник зобов'язується при
передачі нафтопродуктів на вимогу
Покупця надати сертифікати
відповідності та/або паспорт якості.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем надано видаткові накладні: №
ЯВ-0000431 від 31.10.2011 р., № ЯВ-0000441 від 16.11.2011
р., № ЯВ-0000441 від 16.11.2011 р., №ЯВ-0000432 від
03.11.2011 р., №ЯВ-0000435.

Довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей: № 62
від 31.10.2011 р., № 68 від 15.11.2011 р., № 64 від
03.11.2011 р., № 65 від 07.11.2011 р.

На підтвердження перевезення
нафтопродуктів надано
товарно-транспортні накладні: серія
02ААТ 515, від 16.11.2011 р. № 594, від 03.11.2011 р. №
527, від 07.11.2011 р. № ВАС № 005467.

Також ПП «Ява» (Покупець) було укладено
договір № 22/02/2012 від 22.02.2012 р. з ТОВ
«ТЕМП-10» (Постачальник), відповідно до
умов договору Постачальник
зобов'язується передавати у власність
Покупця газовий конденсат стабільний
(надалі - продукція), а Покупець
зобов'язується приймати продукцію та
повністю оплачувати їхню ціну
(вартість).

Відповідно до п. 2.1 договору, якість
продукції, яка поставляється
Покупцеві, повинна відповідати вимогам
Державних стандартів, які діють на
території України, що підтверджується
паспортом якості виробника та/або
сертифікатом відповідності (для
продукції, яка підлягає сертифікації).

Згідно до п. 4.6 договору на кожну партію
товару Постачальник зобов'язаний
надати наступні документи:
рахунок-фактуру, видаткову накладну,
товарно-транспортну накладну,
сертифікат якості виробника або інші
документи, що підтверджують якість
продукції, податкову накладну.

На виконання умов договору позивачем
надано рахунки-фактури: №СФ-0000020 від
22.03.2012 р., №РН-0000010 від 23.03.2012 р.

Про перевезення продукції свідчать
товарно-транспортна накладна від 23.03.2012
р.№ 072001; про розрахунки між сторонами
свідчать надана банківська виписка:
від 22.03.2012 р. № 30. Згідно здійснених
оплат за укладеними зобов'язаннями,
виписано податкову накладну від 22.03.2012
р. № 3, яка відображена в реєстрі
отриманих та виданих податкових
накладних.

Між ПП «Ява» (Покупець) та ТОВ «Транс
Нафта 2009» укладено договір № Т4-12
поставки нафтопродуктів від 21.05.2012 р.,
відповідно до умов якого Постачальник
зобов'язується передати у визначені
строки, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити на умовах,
викладених в договорі, нафтопродукти,
асортимент, кількість, ціна, умови
поставки яких визначаються в додатках
до цього договору і складаються на
кожну поставку товару та являються
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.3 договору, якість
товару, що поставляється, повинна
відповідати діючим ДСТУ і у випадках,
передбачених чинним законодавством,
супроводжуватися паспортами якості
та/або сертифікатами відповідності
заводу-виробника.

Згідно до п.2.4 договору, товар
вважається переданим Постачальником
та прийнятим Покупцем по якості -
згідно технічним умовам та іншим
нормативно-технічним актам (паспорт,
сертифікат заводу виробника) та в
кількості відповідно до
залізнично-транспортних накладних чи
товарно - транспортних накладних чи
видаткових документів (накладна, акт
приймання-передачі) на товар, у
відповідності до обраного базису
поставки товару.

Відповідно до п. 2.5 договору, Покупець
здійснює приймання товару за кількістю
та якістю у відповідності до умовами
«Про затвердження Інструкції про
порядок приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України», затвердженої
Наказом Міністерства палива та
енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155.

На підтвердження виконання умов
зазначеного договору позивачем надано
рахунок-фактуру № 336 від 21.05.2012 р.,
видаткову накладну від 21.05.2012 р.
№РН-0000008 від 21.05.2012 р. - як свідчення
передачі товару, та
товарно-транспортну накладну від 21.05.2012
р. № 01-000003 - в якості доказу перевезення
товару. Водночас на підтвердження
розрахунків між сторонами надано
банківську виписку від 21.01.2012 р., та
податкову накладну від 21.05.2012 р. № 8.

Про поставку нафтопродуктів в іншому
ланцюгу постачання свідчать договори
поставки нафтопродуктів укладені з: ПП
«АТЗ-Ойл», ТОВ «Ліра М», ТОВ
«Нафтогаз-Нафтопродукт», ТОВ
«Уот-трейд», ТОВ «Нафтохімічна
Інвестиційна компанія», ТОВ «Нива
України».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, можливо дійти висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з огляду на
наступне.

Так, з аналізу первинних документів
позивача по взаємовідносинам з ТОВ
«Лек-Оіл», ТОВ «Транс Нафта 2009», ТОВ
«ТЕМП-10», суд дійшов висновку, що вони
не відповідають вимогам чинного
законодавства, мають неповний та
суперечливий характер.

Досліджуючи питання правомірності
складання та видачі первинних
документів, необхідно звернути увагу
на наступне.

Так договорами поставки
нафтопродуктів передбачено, зокрема,
що факт поставки повинен
підтверджуватися відповідними
паспортом якості виробника та/або
сертифікатом відповідності (для
продукції, яка підлягає сертифікації),
залізнично-транспортним накладними чи
товарно - транспортними накладними чи
відповідними видатковими документами
(накладна, акт приймання-передачі) на
товар.

При цьому Покупець здійснює приймання
товару за кількістю та якістю у
відповідності до умовам «Про
затвердження Інструкції про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України», затвердженої
Наказом Міністерства палива та
енергетики України, Міністерства
економіки України, Міністерства
транспорту та зв'язку України,
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 20 травня 2008 року N 281/171/578/155
(надалі - Інструкція).

Зі змісту укладених договорів
вбачається, що перевезення
нафтопродуктів здійснювалось як
залізничним так і автомобільним
транспортом.

Так, п. 5.2 Інструкції встановлюється
порядок приймання нафти і
нафтопродуктів під час надходження
залізничним транспортом.

Відповідно до пп. 5.2.6 п. 5.2 Інструкції,
результати комісійного приймання
нафти або нафтопродуктів оформлюються
актом приймання нафти або
нафтопродуктів за кількістю за формою N
5-НП, який складається одразу після
приймання вантажу та затверджується
керівництвом підприємства не пізніше
наступного дня після його складання.

Акт приймання нафти або нафтопродуктів
за кількістю за формою N 5-НП є підставою
для оприбутковування нафти і
нафтопродуктів у складському обліку та
відображення на відповідних рахунках
бухгалтерського обліку в підзвіт
матеріально відповідальних осіб.

Однак, в порушення вимог даної
Інструкції позивачем не надано суду
доказів складання акту
приймання-передачі нафти та
нафтопродуктів за встановленою формою.

Пунктом 5.4 Інструкції встановлено
порядок приймання нафти і
нафтопродуктів під час надходження
автомобільним транспортом.

Так, відповідно до пп. 5.4.1 п. 5.4
Інструкції перевезення нафтопродуктів
автомобільним транспортом
здійснюється згідно з Правилами
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженими
наказом Мінтрансу України від 14 жовтня
1997 року N 363, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 20 лютого
1998 року за N 128/2568, та ГОСТ 27352-87
"Автотранспортные средства для
заправки и транспортирования
нефтепродуктов. Типы, параметры и общие
технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до
вантажоодержувача в автоцистерні
перевіряється наявність і цілісність
пломб, технічний стан автоцистерни,
відповідність об'єму і густини
нафтопродукту в автоцистерні об'єму і
густині, зазначеним у
товарно-транспортній накладній на
відпуск нафтопродуктів (нафти) за
формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН)
(додаток 3), відповідність найменування,
марки і виду (залежно від масової
частки сірки) нафтопродукту,
зазначених у ТТН і паспорті якості на
відвантажений нафтопродукт.
Відповідність густини нафтопродукту
під час відвантаження та приймання
визначається після її приведення до
температури 20°C відповідно до ГОСТ 3900.

Однак, позивачем не надано суду ані
паспорту якості, ані сертифікату
якості щодо товарів, які перевозились.

Крім того, суду не надано жодного
доказу наявності резервуарів, які
перебувають в оренді чи у власності,
які повинні перевірятися у
відповідності до Інструкції,
відповідних основних засобів на
використання та вимірювання об'єму та
маси нафтопродуктів, не надано наказів
про створення метрологічних служб на
підприємствах у відповідності до вимог
Інструкції, призначення
відповідальних осіб за забезпечення
єдності вимірювання, митних
декларацій.

З огляду на вищенаведені обставини,
наявність документів, які надані
позивачем до перевірки та додані до
матеріалів справи, суд першої
інстанції вірно дійшов висновку, що
останні мають суперечність
обов'язкових умов за договорами і не
доводять реальність здійснення
операцій.

Наведені у сукупності обставини та
досліджені судом документальні докази,
суд вважає достатніми для висновку про
те, що господарські операції з надання
послуг та виконання робіт фактично не
мали реального характеру, замовлення
послуг оформлені лише документально та
не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені
укладеними договорами.

Тому наявність у позивача необхідних
документів, які відповідно до
Податкового кодексу України та Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні», що є
підставою для віднесення певних сум до
податкового кредиту (податкових
накладних, актів виконаних робіт тощо)
сама по собі не є підставою для їх
включення до складу податкового
кредиту, оскільки судом встановлено, що
господарських правовідносин у
дійсності не було.

Отже, із наданих позивачем документів
не можливо встановити зв'язок між його
господарською діяльністю, придбанням
послуг та їх реалізацією, руху активів,
а відтак позивач не довів, що його дії
по формуванню податкового кредиту є
правомірними.

Необхідно звернути увагу на те, що
наслідки порушення податкового
законодавства застосовуються
незалежно від того, чи визнані
відповідні цивільні чи господарські
зобов'язання недійсними, оскільки
відповідальність за порушення норм
податкового законодавства є
самостійним видом юридичної
відповідальності і застосовується
незалежно від відповідальності за
порушення правил здійснення
господарської діяльності.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення
факту недійсності, в тому числі
нікчемності цивільно-правового
правочину, який опосередковує
відповідну господарську операцію, не є
необхідною умовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань платнику податків у разі
якщо буде встановлено відсутність
реального вчинення цієї господарської
операції або відсутність зв'язку між
такою операцією та господарською
діяльністю платника податків.

При цьому суд правильно не прийняв до
уваги посилання відповідача, як на факт
порушення законодавства, що
місцезнаходження контрагентів
позивача за накладними не відповідає
фактичному місцезнаходженню, оскільки
приписами Податкового кодексу України
така підстава для неврахування сум
податку на додану вартість у складі
податкового кредиту покупця не
передбачена. Податкові органи не
вправі тлумачити поняття
добросовісності платника як таке, що
породжує у останнього додаткові
обов'язки, не передбачені чинним
законодавством, зокрема, перевіряти
наявність постачальника за місцем
реєстрації.

Отже, позовні вимоги в цій частині є
необґрунтованими, безпідставними та
такими, що не підтверджуються
фактичними обставинами справи.

Беручи до уваги викладене, відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог в частині
донарахованого податкового
зобов'язання разом із штрафною
санкцією (сумарно) із контрагентами ТОВ
«Лек-Оіл», ТОВ «Транс Нафта 2009», ТОВ
«ТЕМП-10» в розмірі 363 561,00 грн., в тому
числі 242 374,00 грн. - за основним платежем,
121 187,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція.

Щодо нарахування податкового
зобов'язання разом із штрафною
санкцією із контрагентом ТОВ
«Виробниче-Збудове підприємство
«Нафтогаз-Нафтопродукт», яке становить
169 572,00 грн., в тому числі 113 047,00 грн. - за
основним платежем, 56 525,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями,
необхідно зазначити таке.

Встановлено, що між ПП «Ява» та ТОВ
«Нафтогаз-Нафтопродукт» 31.03.2011 р.
укладено договір № 3103/11-01 НГНП.

Рух активів за даним договором
підтверджується випискою з
банківського рахунку, відповідно до
якої, ТОВ «Нафтогаз-Нафтопродукт»
оплатило ПП «Ява» на підставі
рахунку-фактури від 19.04.2011 р. грошові
кошти в розмірі 860 000,00 грн., в тому числі
ПДВ - 143 333,00 грн.

На підставі здійсненої оплати ТОВ
«Нафтогаз-Нафтопродукт» видало
податкову накладну № 27 від 20.04.2011 р.

Висновки податкового органу щодо
порушення позивачем приписів
податкового законодавства зроблені з
огляду на той факт, що ПП «Ява» двічі
відобразило податкові зобов'язання, а
саме: у вересні 2011 р. - 30 286,01 грн., а в
жовні 2012 р. та ж сама податкова накладна
відображена у сумі ПДВ - 113 047, 00 грн.

Як вбачається з декларації з ПДВ за
квітень 2011 р. та додатку № 5, суму ПДВ 143
333,00 грн. в цій декларації ПП «Ява»
відображено не було.

В той же час, суму ПДВ за податковою
накладною № 27 від 20.04.2011 р. від ТОВ
«Нафтогаз-Нафтопродукт» ПП «Ява»
віднесено до складу податкового
кредиту частинами, а саме: - у вересні 2011
р. - 30 286,01 грн., що підтверджується
декларацією з ПДВ за вересень 2011 р. та
реєстром отриманих накладних; - у
жовтні 2011 р. - 113 047,00 грн., що
підтверджується декларацією з ПДВ за
жовтень 2011 р. та реєстром отриманих
накладних.

Відповідно до абз. 3 п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України,
визначено, що у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, підставою для
відображення в податкових деклараціях
з ПДВ результатів обліку є проведені
платником податку господарські
операції, підтверджені податковими
накладними та іншими первинними
документами у відповідності до чинного
законодавства.

Закон не містить будь-яких обмежень
щодо формування платником податків
податкового кредиту на підставі однієї
податкової накладної в кількох звітних
періодах.

Аналогічна позиція викладена в
постанові ВАСУ від 23 травня 2013 року у
справі №К/9991/57256/12.

Враховуючи наведене, можливо дійти
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в цій частині та наявність
підстав для їх задоволення.

Враховуючи, що суд визнав
неправомірним нарахування позивачу
податкового зобов'язання по
взаємовідносинам із контрагентом ТОВ
«Виробниче-Збудове підприємство
«Нафтогаз-Нафтопродукт» в розмірі 113
047,00 грн.- за основним платежем, то
відповідно нарахування штрафних
санкцій в розмірі 56 525,00 грн. є також
неправомірним.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційні скарги Приватного
підприємства «Ява» та Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 31 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 18
лютого 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 13
лютого 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.