Справа № 816/6156/13-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 р.Справа № 816/6156/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Павленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013р.
по справі № 816/6156/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Промсантехніка-1"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

24 жовтня 2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Промсантехніка -1" (далі - ТОВ
"Промсантехніка -1", позивач) звернувся
до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі - Кременчуцька ОДПІ,
відповідач) про скасування податкових
повідомлень - рішень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що Кременчуцькою ОДПІ
проведено планова документальна
виїзна перевірка ТОВ "Промсантехніка
-1" (код за ) з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року. За результатами перевірки
складено акт № 877/16-03-22-01-08 від 06.08.2013
року. На підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення №/283 від
27.08.2013 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 330567,50 грн.
(250854 грн. - за основним платежем, 62713,50
грн. - штрафні санкції), та №/286 від
27.08.2013 року, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 49437 грн.
Позивач вважає, що вказані рішення
винесені з порушенням вимог чинного
законодавства та просить суд їх
скасувати.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Промсантехніка -1" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень - задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області №
/283 та № /286 від 27 серпня 2013
року. Стягнуто з Державного бюджету
України в особі Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Промсантехніка -1" ()
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 2294 (дві тисячі двісті
дев'яносто чотири) грн. (сплачений
згідно платіжного доручення № 1574 від
03.10.2013 року).

Кременчуцька об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, не погоджуючись з вказаним
рішенням суду, в апеляційній скарзі
вказує, що постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволені
позовних вимог.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які приймають участь у
справі, фіксування судового засідання
по справі за допомогою
звукозаписувального пристрою згідно
ст. 41 КАС України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що ТОВ "Промсантехніка -1"
(код за ) відповідно до копії
свідоцтва Серії А00 №648834 зареєстроване
Виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради Полтавської області як
юридична особа (а.с.20 том 1). Позивач
перебуває на податковому обліку у
Кременчуцькій ОДПІ є платником податку
на додану вартість, свідоцтво № 100014648,
серії НБ №018212 (а.с.23, том 1).

Кременчуцькою ОДПІ проведено планову
документальну виїзну перевірку ТОВ
"Промсантехніка -1" (код за ) з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012 року по
31.12.2012 року.

В результаті перевірки податковим
органом 06.08.2013 року складено акт №
877/16-03-22-01-08, в якому зафіксовано
порушення позивачем:

- п.п.138.2 ст. 138, 139.1.1 ,139.1.9 ст. 139 п.п.14.1.36,
п.п.14.1.27, пп. 14.1.228 п.14.1 ст. 14 п.п.134.1.1 п.134.1
ст.134, п.138.1, п.138.4, п.135.8 ст.138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток у сумі
250854 грн. в т.ч. за: 1 кв.2012 року в сумі 59487
грн.; 2кв. 2012р. на суму 81176грн., З кв. 2012
року в сумі 47226 гри., 4 к". 2012р. в сумі 62965
грн.;

- п.п. 198.1 п.198.6 ст.198, п. 201.11 . ст..201
Податкового кодексу України, в
результаті встановлено завищення
податку на додану вартість що підлягає
бюджетному відшкодуванню 53092 грн., у
тому числі: за березень 2012р. - 2709грн.,за
квітень 2012р. - 12980 грн., за травень 2012р. -
17282 грн. за червень 2012р. - 16466грню,за
жовтень 2012р. - 3655 грн.;

- абзац "г" пп. 164.2.11 п. 164.2 ст. 164, "е"пп.164.2.17
п.164.2 ст.164, п.164.5 ст.164, пп. 168.1.1 -. 168.1 ст.168,
пп.170.9.1 п.170.9.ст.170, пп.170.9.2 п.170.9.ст.170, "а" п.
176.2 ст. 176, Податкового Кодексу України,
в результаті чого встановлено
порушення вимог податкового
законодавства під час перевірки питань
щодо повноти обчислення та
своєчасності внесення до бюджету сум
податку з доходів фізичних осіб за
перевіряємий період на суму 3598,84 грн., в
тому числі : за січень 2012р.- 510,42грн.; за
лютий 2012р - 1209,04грн.; за березень 2012 -
485,22грн.; за квітень 2012р. - 462,96грн.; за
червень 2012р. - 931,20грн.;

- абз. "б" п.176.2 ст.176 Податкового Кодексу
України, в результаті чого встановлено
подання не у повному обсязі податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, і сум утриманого з
них податку за ф.1 -ДФ за II- III квартали
2012р.;

- ст.240, 242 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
показника по екологічному податку в
частині розміщення відходів за 2012 рік,
задекларованих ТОВ "Компанія
"Промсантехніка-1" показників в сумі 806,88
грн.: за І квартал 2012р. - 160,19 грн. за П
квартал 2012р. - 390,19 грн., за III квартал 2012р.
-149,64 грн., за IV квартал 2012 р. -160,86 грн.;

- ст. 326 Податкового кодексу України із
змінами та доповненнями , в результаті
чого встановлено заниження показників
плати збору за використання водних
ресурсів за період з 01.01.2012р. по 30.06.2012р.
в сумі 129,62 грн.: за І квартал 2012р. - 74,52
грн.,за II квартал 2012р. - 55,10 грн.

На підставі висновку даного акта
перевірки Кременчуцькою ОДПІ 27.08.2013
року прийнято податкові
повідомлення-рішення №/283, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 330567,50 грн. (250854 грн. - за основним
платежем, 62713,50 грн. - штрафні санкції),
та №/286 від 27.08.2013 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість в розмірі 49437 грн. (а.с.116,118 том
1).

Позивачем до Кременчуцької ОДПІ були
подані заперечення вх.№60421/10 від 19.08.2013
року на акт перевірки. У відповіді
Кременчуцької ОДПІ №3963/10 від 21.08.2013
року на заперечення ТОВ
"Промсантехніка -1" було зазначено, що
порушення встановлені в ході
проведення перевірки, відповідають
нормам чинного законодавства.

Позивач не погодився з даними
податковими повідомленнями-рішеннями
та оскаржив їх до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі у межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та Законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав та інтересів юридичних
осіб у сфері публічно - правових
відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

Досліджуючи правомірність прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень
Кременчуцької ОДПІ суд приходить до
наступних висновків.

В період дії спірних правовідносин
діяли норми Податкового Кодексу
України, відповідно до яких: платниками
податку з числа резидентів є суб'єкти
господарювання - юридичні особи, які
провадять господарську діяльність як
на території України, так і за її межами
(п.п.133.1.1. п.133.1. ст.133 ПК України). Об'єктом
оподаткування з податку на прибуток є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу (п.п.134.1.1., п. 134.1. ст.134 ПК
України). Витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із, зокрема, собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п.п.138.1.1. п.138.1, ст.138 ПК
України ). Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (п.138.2., ст.138 ПК України).
Для обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу
(п.44.2 ст.44 ПК України).

Згідно з ч. 2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" порядок ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в банках
встановлюється Національним банком
України відповідно до цього Закону та
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку. Порядок
ведення бухгалтерського обліку та
складання фінансової звітності про
виконання бюджетів та
госпрозрахункових операцій бюджетних
установ установлюється Державним
казначейством України відповідно до
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку за погодженням
з Міністерством фінансів України.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.1995
року № 168/704 первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлені
вимоги до первинних документів,
відповідно до яких підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарських операцій,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Такі первинні
документи повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 1.1 статті 1 Податкового
кодексу України, податковий кодекс
України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 статті 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Відповідно до абзацу першого пункту
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище
норм, можливо дійти до висновку, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
в господарській діяльності.

Судом встановлено, що між ТОВ
"Промсантехніка-1" (покупець) і ТОВ
"ЕКОБУДКОМПЛЕКТ ТМ" (постачальник)
укладено договір №927 від 27.09.2012 року.
Згідно умов даного договору
постачальник зобов'язується поставити
продукцію в кількості, асортименті та
ціні указаній в специфікаціях, які є
невід'ємною частиною договору, а
покупець зобов'язується прийняти та
сплатити за товар. (а.с. 92-94. том 5).

На підтвердження реальності виконання
умов договору поставки № 927 від 27.09.2012
року позивачем надано податкові
накладні № 8 від 10.01.2012 року, № 54 від
18.01.2012 року, № 53 від 18.01.2012 року, № 10 від
02.02.2012 року, № 65 від 16.02.2012 року, №90 від
22.02.2012 року, №89 від 22.02.2012 року, № 101 від
23.02.2012 року, № 100 від 23.02.2012 року, №16 від
06.03.2012 року, № 62 від 19.03.2012 року, № 63 від
19.03.2012 року, №70 від 20.03.2012 року, № 80 від
21.03.2012 року, № 118 від 28.03.2012 року, № 28 від
05.04.2012 року, № 27 від 05.04.2012 року, № 26 від
05.04.2012 року, № 75 від 11.04.2012 року, № 84 від
12.04.2012 року, №83 від 12.04.2012 року, № 92 від
13.04.2012 року, №128 від 23.04.2012 року, №134 від
23.04.2012 року, №129 від 23.04.2012 року, № 142 від
24.04.2012 року, № 157 від 26.04.2012 року, №158 від
26.04.2012 року, № 1 від 03.05.2012 року, №25 від
10.05.2012 року, № 42 від 11.05.2012 року, №54 від
14.05.2012 року, №55 від 14.05.2012 року, № 141 від
28.05.2012 року, №44 від 12.06.2012 року, № 46 від
13.06.2012 року, № 50 від 13.06.2012 року, № 48 від
13.06.2012 року, № 47 від 13.06.2013 року, № 45 від
13.06.2012 року, № 61 від 14.06.2012 року, № 64 від
14.06.2012 року, № 74 від 15.06.2012 року, № 79 від
18.06.2012 року, № 141 від 27.06.2012 року, №16 від
03.07.2012 року, №95 від 12.07.2012 року, № 162 від
23.07.2012 року, №185 від 25.07.2012 року, № 49 від
06.08.2012 року, №61 від 07.08.2012 року, № 62 від
07.08.2012 року, №118 від 14.08.2012 року, № 167 від
20.08.2012 року, №209 від 27.08.2012 року, №46 від
10.09.2012 року, № 105 від 17.09.2012 року, № 189 від
26.09.2012 року, № 6 від 01.10.2012 року, №25
від04.10.2012 року, №79 від 12.10.2012 року, №156
від 24.10.2012 року, № 151 від 24.10.2012 року, № 199
від 31.10.2012 року, №200 від 31.10.2012 року, №90
від 14.11.2012 року, №91 від 14.11.2012 року, №137
від 21.11.2012 року, №136 від 21.11.2012 року, № 146
від 22.11.2012 року, № 194 від 30.11.2012 року, №25
від 05.12.2012 року, №33 від 06,12.2013 року, № 135
від 25.12.2012 року; рахунки-фактури №1201101
від 10.01.2012 року, №12011701 від 17.01.2012 року,
№12011701 від 17.01.2012 року, №12011205 від 12.01.2012
року, № 12012409 від 24.01.2012 року, №12020711 від
07.20.2012 року, №12022014 від 20.02.2012 року, №12022103
від 21.02.2012 року, №12022308 від 23.02.2012 року,
№12022307 від 23.02.2012 року, №12030602 від 06.03.2012
року, №12031514 від 15.03.2012 року, №12031608 від
16.03.2012 року, №12032001 від 20.03.2012 року, №
12032101 від 21.03.2012 року, №12032707 від 27.03.2012
року, №12040410 від 04.04.2012 року, №12040409 від
04.04.2012 року, №12040503 від 05.04.2012 року, №12040501
від 05.04.2012 року, №12041109 від 11.04.2012 року,
№12040904 від 09.04.2012 року, №12040602 від 06.04.2012
року, № 12041305 від 13.04.2012 року, №12042005 від
20.04.2012 року, №12042014 від 20.04.2012 року, №12041302
від 13.04.2012 року, №12042402 від 24.04.2012 року,
№12042603 від 26.04.2012 року, №12042604 від 26.04.2012
року, №12042508 від 25.04.2012 року, №12050704 від
07.05.2012 року, №12051018 від 10.05.2012 року, №12051414
від 14.05.2012 року, №12051416 від 14.05.2012 року,
№12052116 від 21.05.2012 року, № 12060107 від 01.06.2012
року, № 12061302 від 13.06.2012 року, № 12061206 від
12.06.2012 року, № 1206513 від 05.06.2012 року, №
12061207 від 12.06.2012року, № 12060111 від 01.06.2012
року, № 12061407 від 14.06.2012 року, № 12061412 від
14.06.2012 року, № 12061502 від 15.06.2012 року, №
12061808 від 18.06.2012 року, № 12071202 від 12.07.2012
року, № 12072002 від 20.07.2012 року, № 12071104 від
11.07.2012 року, № 12080301 від 03.08.2012 року, №
12080301 від 03.08.2012 року, № 12080707 від 07.08.2012
року, № 12081411 від 14.08.2012 року, № 12081704 від
17.08.2012 року, № 12081405 від 14.08.2012 року, №
12090705 від 07.09.2012 року, № 12091313 від 13.09.2012
року, № 12092604 від 26.09.2012 року, № 12091707 від
17.09.2012 року, № 12100205 від 02.10.2012 року, №
12101106 від 11.10.2012 року, № 12102407 від 24.10.2012
року, № 12101114 від 11.10.2012 року, № 12103001 від
31.10.2012 року, № 12102908 від 29.10.2012 року, №
12101711 від 17.10.2012 року, № 12111401 від 14.11.2012
року, № 12112115 від 21.11.2012 року, № 12110902 від
09.11.2012 року, № 12112203 від 22.11.2012 року, №
12113001 від 30.11.2012 року, № 12120508 від 05.12.2012
року, № 12120601 від 06.12.2012 року, № 12121408 від
14.12.2012 року.

На підтвердження факту
транспортування придбаного товару
позивачем надано копії ТТН від 21.01.2012
року, ТТН від 18.01.2012 року, ТТН від 18.01.2012
року, ТТН ДП0042048 від 03.02.2012 року, ТТН
ДП0102008 від 06.03.2012 року, ТТН ПС-0000344 від
20.03.2012 року, ТТН ДП0102104 від 22.03.2012 року,
ТТН від 05.04.2012 року, ТТН від 05.04.2012 року,
ТТН ДП 0131597 від 12.04.2012 року, ТТН від 13.04.2012
року, ТТН ДП 0131617 від 17.04.2012 року, ТТН від
24.04.2012 року, ТТН ДП 0131875 від 25.04.2012 року,
ТТН ДП 0131898 від 26.04.2012 року, ТТН від 07.05.2012
року, ТТН ДП 0131812 від 08.05.2012 року, ТТН ДП
0131827 від 11.05.2012 року, ТТН ДП 0131839 від
14.05.2012 року, ТТН ДП 0211885 від 18.06.2012 року,
ТТН ДП 0248262 від 13.07.2012 року, ТТН ДП 0269577
від 24.07.2012 року, ТТН ДП 0269615 від 26.07.2012
року, ТТН ДП 0269627 від 27.07.2012 року, ТТН ДП
0314710 від 07.08.2012 року, ТТН ДП 0314731 від
08.08.2012 року, ТТН ДП 0314753 від 09.08.2012 року,
ТТН ДП 0314818 від 15.08.2012 року, ТТН ДП 0315963
від 21.08.2012 року, ТТНДП 0316698 від 28.08.2012
року, ТТНДП 0316692 від 29.08.2012 року, ТТН ДП
0349185 від 11.09.2012 року, ТТН ДП 03482372 від
19.09.2012 року, ТТНДП 0383498 від 28.09.2012 року,
ТТН від 02.10.2012 року, ТТН ДП 0395169 від 05.10.2012
року, ТТН ДП 0395976 від 12.10.2012 року, ТТН ДП
0412286 від 01.11.2012 року, ТТНДП 0446289 від 15.11.2012
року, ТТНДП 0463618 від 22.11.2012 року, ТТНДП
0463676 від 23.11.2012 року, ТТНДП 0463273 від 03.12.2012
року (а.с. 125-252, том 1, 1-155 том 2).

Здійснення оплати по договору поставки
№ 927 від 27.09.2012 року підтверджується
копіями платіжних доручень.

Матеріалами справи встановлено, що між
ТОВ "Промсантехніка -1" (покупець) та ПП
"Спецкомплект Днепр" (постачальник)
укладено договір № 126-29 від 04.01.2011 року
(а.с.98-110 том 5). Згідно даного договору
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця товар
згідно специфікації, що є невід'ємною
частиною договору, а покупець -
прийняти товар та сплатити за нього на
умовах даного договору. Пунктом 3.3
договору передбачено, що у момент
поставки товару постачальник
зобов'язаний надати наступні
документи: рахунок-фактуру, податкову
накладну, накладну, сертифікат якості
на товар.

На підтвердження реальності виконання
умов договору поставки № 126-29 від 04.01.2011
року позивачем надано до суду
рахунок-фактуру №СФ-000039 від 27.11.2012 року,
видаткову накладну №РН-0000040 від 27.11.2012
року, податкову накладну №38 від 27.11.2012
року. (а.с.167-169 том 2).

Доказом транспортування придбаного
товару, окрім товарно-транспортної
накладної від 27.11.2012 року (а.с.173 том 2), є
копія заявки на надання послуг з
перевезення вантажу, поданої ТОВ
"Промсантехніка -1" до ФОП ОСОБА_2 для
надання послуг з перевезення вантажу
та акт №11/28 від 28.11.2012 року
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
укладений між ТОВ "Компанія
"Промсантехніка-1" та ФОП ОСОБА_2 (а.с.171
том 2) та рахунок про сплату коштів за
надання послуг з перевезення вантажу
(а.с.170 том 2).

Матеріалами справи встановлено, що між
ТОВ "Промсантехніка -1" (покупець) та
ТОВ "МИР - Інвест" (постачальник)
укладено договір № 54 від 31.08.2012 року.
(а.с.95-97, том 5).

Даним договором постачальник
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця товар згідно
специфікації, що є невід'ємною частиною
договору, а покупець - прийняти товар та
сплатити за нього на умовах даного
договору. Пунктом 2.5 договору
передбачено, що у момент поставки
товару постачальник зобов'язаний
надати наступні документи: сертифікат
якості, видаткову накладну,
рахунок-фактуру, податкову накладну,
товарно-транспортну накладну.

На підтвердження реальності виконання
умов договору поставки № 54 від 31.08.2012
року позивачем надано податкові
накладні №12 від 03.10.2012 року, №25 від
05.10.2012 року, рахунок на оплату № к-2809124
від 28.09.2012 року, накладна № 797 від 05.10.2012
року, товарно-транспортна накладна від
05.10.20112 року, платіжні доручення № 918 від
03.10.2013 року, №5029 від 05.10.2012 року. (а.с.156-163,
том 2). На підтвердження факту
транспортування придбаного товару,
окрім товарно-транспортних накладних,
позивачем надано до суду копії заявок
на перевезення вантажу, поданих ТОВ
"Промсантехніка -1" до ФОП ОСОБА_3 для
надання послуг з перевезення вантажу
(а.с. 164, том 2) та рахунок про сплату
коштів за надання послуг з перевезення
вантажу (а.с.163, том 2).

Таким чином, реальність укладеного
договору поставки №54 від 31.08.2012 року з
ТОВ "МИР - Інвест" підтверджується
вищезазаначиними документами, які
наявні в матеріалах справи.

Товарно - матеріальні цінності,
придбані у ТОВ "ЕКОБУДКОМПЛЕКТ ТМ", ТОВ
"МИР - Інвест", ПП "Спецкомплект Днепр"
були в подальшому реалізовані ПАТ
"Полтавський ГЗК", ПАТ "АрселорМиттал
Кривий Ріг", ДАК "Черноморнафтогаз", ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча", ПАТ "МК
"Азовсталь", ПАТ "Запорізький
металургійний комбінат", ПАТ
"Єнакієвський металургійний комбінат",
ПП "Богдан М", що підтверджується
договорами поставки № 422 від 14.02.2012
року, контракт №2564 від 06.07.2012 року,
договір поставки № 28 від 17.01.2012 року, №
1361 від 30.11.2012 року, № 651 від 30.01.2012 року, №
089ЛМ-319/22 від 20.02.2012 року, №20/2012/1318 від
25.06.2012 року, № 11-006093 від 31.12.2011 року, № 65
від 15.11.2012 року. (а.с.3 - 85, том 5).

Актом перевірки не встановлено
порушень при визначені доходу, що
враховується при визначенні об`єкта
оподаткування.

Таким чином, реальність здійснення
господарських операцій між ТОВ
"Компанія "Промсантехніка-1" та ТОВ
"ЕКОБУДКОМПЛЕКТ ТМ", ТОВ "МИР - Інвест",
ПП "Спецкомплект Днепр" на підставі
договорів поставки підтверджено
належним чином оформленими первинним
документами бухгалтерського обліку.

Посилання відповідача на те, що
стосовно контрагентів позивача
складені акти про неможливість
проведення зустрічної перевірки, суд
не приймає до уваги, оскільки
господарські взаємовідносини позивача
з ТОВ "ЕКОБУДКОМПЛЕКТ ТМ", ТОВ "МИР -
Інвест", ПП "Спецкомплект Днепр"
відбулись у 2011 та 2012 роках, а зазначені
акти були складені лише у 2013 році.

Відповідачем належних доказів на
спростування даних документів
платника податків не надано.

Відтак, оскільки відповідачем як
суб'єктом владних повноважень не
надано доказів в підтвердження того, що
зазначені договори суперечить вимогам
Цивільного кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства,
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, а також, що вони не
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків, обумовлених ними,
суд дійшов висновку щодо дані
господарські взаємовідносини мали
реальний характер.

Суд також звертає увагу на приписи ч. 2
ст. 8 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України
"Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 року
№ 475/97-ВР, ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV Україна
повністю визнає на своїй території дію
статті 46 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
щодо визнання обов'язковою і без
укладення спеціальної угоди
юрисдикцію Європейського суду з прав
людини в усіх питаннях, що стосуються
тлумачення і застосування Конвенції;
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Так, Європейський Суд з прав людини у
своєму рішенні у справі "Булвес" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22.01.2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, добросовісний платник податків,
який в силу покладеного на нього
законами обов'язку щодо сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) вступає у зв'язку з цим у
відповідні правовідносини з державою,
не може нести відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
такого обов'язку іншими платниками
податків, якщо інше прямо не
встановлено законом. У разі якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, адже загальним принципом
юридичної відповідальності є вина
особи в порушенні законодавчо
встановленого імперативного правила
поведінки. Закон не передбачає
відповідальності за винні дії іншої
особи.

Щодо посилань Кременчуцької ОДПІ на те,
що до перевірки не надані сертифікати
відповідності якості придбаних у ТОВ
"МИР - Інвест" товарів, суд зазначає що
даний документ не належить до
первинних бухгалтерських документів
які складаються за результатами
здійснення господарської операції, а
отже відсутність його під час
проведення перевірки не надає права
податковим перевіряючим робити
висновок про відсутність факту
передачі товарів від продавця до
покупця.

Отже, із врахуванням вищевикладених
обставин, суд вважає, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Промсантехніка -1" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень підлягають задоволенню.

Згідно з частини 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про невідповідність
прийнятих відповідачем податкових
повідомлень-рішень дійсним обставинам
справи та вимогам діючого
законодавства.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позову та
зазначає, що доводи апеляційної скарги
не впливають на правомірність
висновків суду. Підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013р. по
справі № 816/6156/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Григоров
А.М.Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г.
Тацій Л.В. Повний текст ухвали
виготовлений 27.01.2014 р.