Справа № 2а-139/11/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 р.
Справа № 79575/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю позивача:
ОСОБА_1

та представників відповідача:
Романюка В.Г. та Балуєва С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 та Управління з питань
надзвичайних ситуацій та цивільного
захисту населення Львівської міської
ради на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Військового прокурора
Львівського гарнізону та Управління з
питань надзвичайних ситуацій та
цивільного захисту населення
Львівської міської ради про визнання
неправомірними дій та стягнення
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В
И Л А:

05.01.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів про визнання
неправомірними дій та стягнення
моральної шкоди

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
Управління з питань надзвичайних
ситуацій та цивільного захисту
населення Львівської міської ради
незаконно збиралась та
розповсюджувалась конфіденційна
інформація про нього, зокрема
інформація викладена в листах
управління від 14.12.2007 року за
вих.№02-вих.-397. Крім цього зазначає, що
посадовими особами Військової
прокуратури Львівського гарнізону
неправомірно проведено перевірку у
зв'язку з необ'єктивною та
недостовірною перевіркою фактів,
викладених в заяві від 14.12.2007 року за
вих.№02-вих.-397. Вважає, що дані обставини
спричинили порушення особистих
немайнових прав, що призвело до
заподіяння йому значної моральної
шкоди.

Згідно уточнених позовних вимог
просить визнати протиправними дій що
проявились у неналежному виконанні
посадовими особами військової
прокуратури Львівського гарнізону
службових обов'язків, а саме -
недостовірної і необ'єктивної
перевірки фактів, викладених у заявах
від 14.12.2007 року №02-вих.-397 та заподіяло
істотної шкоди охоронюваним законом
правам, свободам та інтересам; про
встановлення відсутності компетенції
військового прокурора щодо проведення
заходів прокурорського нагляду по
відношенню до цивільної фізичної
особи; про визнання інформації,
поширеної військовим прокурором,
недостовірної та негативною, яка
порушує право позивача на повагу до
честі, гідності та ділової репутації;
про зобов'язання військового прокурора
спростувати та відкликати свої
документи: довідку від 21.03.2008 року, від
21.03.2008 року вих.№1049, від 09.04.2008 року за
№1401, від 17.06.2008 року за №2228, від 14.05.2008
року за №1802, пояснення від 28.01.2009 року;
про стягнення з військового прокурора
компетенції за завдану моральну шкоду
в сумі 20500 грн. 00 коп.; про визнання
протиправними дій органу місцевого
самоврядування щодо незаконного збору
конфіденційної інформації про
позивача, зберігання, використання та
безпідставне поширення конфіденційної
інформації про позивача без його згоди;
про визнання заяви органу місцевого
самоврядування від 14.12.2007 року за
вих.№02-вих.-397 на адреси начальника
міського управління МВС України у
Львівській області і військового
прокурора Львівського гарнізону, а
також довідки начальника БУ-З
Львівської КЕЧ району від 16.11.2007 року за
№24 - фальшивими документами; про
встановлення відсутності управління
щодо дій в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту прав
людини.

Ухвалою суду від 22.03.2012 року
провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання
інформації, поширеної військовим
прокурором, недостовірною та
негативною, яка порушує право на повагу
до честі, гідності та ділової
репутації, про зобов'язання
військового прокурора відкласти свої
документи, а також про визнання заяви
від 14.12.2007 року вих.№02-вих.-397 та довідки
начальника БУ-З Львівської КЕЧ району
від 16.11.2007 року за №24 фальшивими
документами - закрито.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2012 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Управління з питань
надзвичайних ситуацій та цивільного
захисту населення Львівської міської
ради щодо незаконного збору
конфіденційної інформації про ОСОБА_1,
зберігання, використання та
безпідставне поширення конфіденційної
інформації без його згоди. В іншій
частині в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою скасувати та прийняти нову, якою
задовольнити позов, скасувати ухвалу
суду від 19.01.2012 року у частині щодо
відмови залучення до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Львівського
обласного осередку Всеукраїнської
громадської організації «Товариство
українських офіцерів».

В апеляційній скарзі покликається на
те, що суд не дав оцінки доказам, яким
позивач обґрунтував факт неналежного
виконання посадовими особами.
Військової прокуратури Львівського
гарнізону. Висновок суду не відповідає
обставинам справи, є необґрунтованими
та на його думку є фальсикованими. У
порушення вимог ч.2 ст.11 КАС України суд
вийшов за межі позовних вимог на
користь відповідачів.

Відповідач Управління з питань
надзвичайних ситуацій та цивільного
захисту населення Львівської міської
ради постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позову
повністю.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що було виявлено факти порушення
законодавства України позивачем під
час проходження служби в органі
місцевого самоврядування.

У ході апеляційного розгляду апелянт
ОСОБА_1 надав пояснення та просить
апеляційну скаргу відповідача
відхилити, а його апеляційну
задовольнити.

Представники Романюк В.Г. та Балюєв С.В.
у ході апеляційного розгляду надали
пояснення та просять їхню апеляційну
скаргу задовольнити, а апеляційну
скаргу позивача відхилити.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційних скарг, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що при надісланні відповідачем
звернень від 14.12.2007 року за №02-вих.-397, в
яких містилась конфіденційна
інформація щодо позивача, відповідач
не діяв в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту та
прав людини.

З огляду на викладене, що позовні
вимоги є підставні і обгрунтованими в
частині визнання протиправними дій
Управління з питань надзвичайних
ситуацій та цивільного захисту
населення Львівської міської ради щодо
незаконного збору конфіденційної
інформації про позивача, зберігання,
використання та безпідставне
поширення конфіденційної інформації
без його згоди.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як передбачено ет.123 Основного Закону,
організація і порядок діяльності
органів прокуратури України
визначаються законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
прокуратуру» від 05.11.1991 року за №1789-ХІІ
( в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Частиною 1 ст. 12 даного Закону
передбачено, що прокурор розглядає
заяви і скарги про порушення прав
громадян та юридичних осіб, крім скарг,
розгляд яких віднесено до компетенції
суду.

Перевірка виконання законів, у
відповідності до положень ч.2 ст. 19
цього ж Закону, проводиться за заявами
та іншими повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора. Прокуратура не
підміняє органи відомчого управління
та контролю і не втручається у
господарську діяльність, якщо така
діяльність не суперечить чинному
законодавству.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що Управління з
питань надзвичайних ситуацій та
цивільного захисту населення листом
від 14.12.2007 року за №02-вих-397 звернулось
до Військового прокурора Львівського
гарнізону з проханням перевірити факти
порушення законодавства України та при
необхідності вжити заходи реагування.

За результатом проведення перевірки
Військова прокуратура листом від 09.04.2008
року за №1401 повідомила заявника про
виявлені під час перевірки факти
порушення вимог чинного законодавства.

Перевіркою встановлено, що громадянин
ОСОБА_1 на даний час володіє на праві
власності квартирою АДРЕСА_2 та в
порушення п.20 Постанови Кабінету
МіністрівУкраїни від 03.08.2006 року за №1081
«Про затвердження Порядку
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житловими
приміщеннями» та п.2.18 наказу
Міністерства оборони України за №577
від 06.10.2006 року «Про затвердження
Інструкції про організацію
забезпечення і надання
військовослужбовцям Збройних Сил
України та членам їх сімей житлових
приміщень» не вивільняє житлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Дані обставини підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами,
зокрема, довідкою-доповідцю Львівської
КЕЧ району від 09.04.1999 року за №571 та
ордером на житлове приміщення №003057 від
29.03.2002 року.

Більше того, наслідками такої
перевірки стало звернення Військового
прокурора Львівського гарнізону в
інтересах держави - Міністерства
оборони України в особі
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Львова з позовом до Франківського
районного суду м.Львова з позовом про
виселення ОСОБА_1, де і перевіряються
факти отримані під час перевірки.

Що стосується наявності у Військового
прокурора Львівського гарнізону
компетенції щодо прокурорського
нагляду по відношенню до позивача
(цивільної фізичної особи), то у
відповідності до п.4.1 наказу
Генерального прокурора України № 3 гн
від 19.09.2005 року «Про організацію
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів щодо захисту
прав і свобод громадян, державних та
публічних інтересів» військовим
прокурорам наказано вважати
першочерговим нагляд за додержанням
законів щодо збереження військового
майна (зокрема при реалізації
військових містечок), зброї,
боєприпасів, вибухових речовин та їх
утилізації, цільового використання
бюджетних коштів.

А тому, зважаючи на те, що за ОСОБА_1 було
закріплено службову квартиру у
АДРЕСА_1, яка перебувала на балансі БУ
№3 Львівської КЕЧ району Західного
оперативного командування
Міністерства оборони України,
військовою прокуратурою правомірно
було проведено перевірку на предмет
дотримання законодавства при
користуванні жилими приміщеннями з
фондів житла для тимчасового
проживання.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що посадові
особи Військової прокуратури
Львівського гарнізону при проведення
перевірки на підставі звернення
структурного підрозділу органу
місцевого самоврядування діяли з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано, а факти
встановлені під час перевірки
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційних скарг не являється
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління
з питань надзвичайних ситуацій та
цивільного захисту населення
Львівської міської ради залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2012 року у справі №2а-139/11/1370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний