Справа № К/9991/52952/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/52952/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Промінь» до
Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Луганській області про
скасування постанови, за касаційною
скаргою Приватного підприємства
«Промінь» на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 17
травня 2011 року і ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2011 року Приватне підприємство
«Промінь» (далі ПП «Промінь»)
звернулося з позовом до
Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті в Луганській області (далі
Управління інспекції) про скасування
постанови.

Позовні вимоги підприємство
обґрунтовувало тим, що 9 листопада 2010
року Управління інспекції прийняло
постанову, якою за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт позивача притягнуло до
адміністративної відповідальності.

Вважаючи таке рішення протиправним і
таким, що порушує права, а тому
посилаючись на ці обставини ПП
«Промінь» просило про задоволення
позову.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17
травня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відмовляючи у позові суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд виходив з
того, що рішення про накладення
адміністративного стягнення
відповідає вимогам закону.

Проте до такого висновку суди дійшли
без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права з
таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За приписами частини 2 і 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Саме з таких критеріїв і підлягало
оцінці рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень та відповідність
його вимогам закону.

Як убачається з акту проведення
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом від 19 жовтня 2010 року в
діяльності ПП «Промінь» виявлено
порушення вимог абзацу 3 і 7 частини 1
статті 60 Закону України №2344-ІІІ від 5
квітня 2001 року «Про автомобільний
транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ - в
редакції спірного періоду) зокрема,
надання транспортних перевезень
вантажу без оформлення документів,
перелік яких визначено статтею 48, а
саме без ліцензійної картки і
порушення водіями режиму праці та
відпочинку.

За наслідками розгляду акту 9 листопада
2010 року відповідач прийняв постанову
№0-110899, якою позивача за порушення
вимог абзацу 7 частини 1 статті 60
Закону №2344-ІІІ притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Дійсно частиною 2 статті 48 Закону
№2344-ІІІ визначено перелік документів,
на підставі яких виконуються вантажні
перевезення і зокрема, документами для
юридичної особи, що здійснює вантажні
перевезення на договірних умовах, є:
для автомобільного перевізника -
ліцензія та документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;
для водія - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, дорожній лист,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством України.

При цьому слід зазначити, що
відповідальність за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону визначена
частиною 2 статті 60 Закону №2344-ІІІ, а не
абзацу 3 цієї норми як зазначено в акті
відповідача.

Окрім цього за приписами абзацу 7
частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ (за
якою позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності), за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються санкції за: перевезення
пасажирів на маршруті протяжністю
понад 500 кілометрів одним водієм - штраф
у розмірі тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Проте як убачається з матеріалів
справи, адміністративне стягнення на
позивача накладено за порушення, яке не
узгоджується з обставини викладеним в
акті. Крім того позивач не здійснює
автомобільні перевезення пасажирів на
маршруті протяжністю понад 500
кілометрів, відповідальність за які
передбачена абзацом 7 частини 1 статті 60
Закону №2344-ІІІ, а тому прийняте
відповідачем рішення не узгоджується з
дійсними обставинами справи та
вимогами закону.

Оскільки постанова про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності не відповідає
обставинам справи та вимогам закону,
відповідач ухвалюючи таке рішення діяв
не на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому вона підлягає
скасуванню.

Ураховуючи наведене, правових підстав
для відмови в задоволенні позову у
судів першої та апеляційної інстанцій
не було.

Оскільки суди обставини справи
встановили повно і правильно, але
порушили норми матеріального права, а
тому судові рішення підлягають
скасуванню з ухваленням нового про
задоволення позову.

За приписами статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалює нове
рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись статтями 223, 229, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Промінь» задовольнити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17
травня 2011 року і ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року скасувати, ухвалити
нову, якою позов Приватного
підприємства «Промінь» задовольнити.

Постанову Територіального управління
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в
Луганській області №0110899 від 9
листопада 2010 року про застосування до
Приватного підприємства «Промінь»
фінансових санкцій в сумі 340 гривень
визнати протиправною і скасувати.

Постанова набирає законної
сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.