Справа № 801/10907/13-а
Суддя: Панов О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2014 року (15:35) Справа №801/10907/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Панова О.І., при
секретарі Устінової І.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Нижньогірського
комунального підприємства
«Нижньогірський водник»

до Джанкойської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення

представники сторін: не з'явились.

Суть справи: Нижньогірське
комунальнепідприємство
«Нижньогірський водник» звернулось до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з адміністративним позовом до
Джанкойської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим із
вимогами про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 27.11.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 7500,00 гривень, у тому
числі за основним платежем в розмірі
6000,00 гривень та штрафними санкціями в
розмірі 1500,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем була проведена
позапланова невиїзна перевірки
позивача з питань взаємовідносин з ТОВ
«ІК Енерго Ін вест» (код за )
за лютий 2013 року, травень 2013 року, якою
встановлено завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість
всього на суму 6000,00 гривень, у тому
числі за лютий 2013 року в сумі 3000,00
гривень та за лютий 2013 року в сумі 3000,00
гривень. На думку позивача, укладені
угоди мали реальний характер,
податковий кредит з ПДВ та витрати
сформовано на підставі належних чином
оформлених податкових накладних, а
висновок податкового органу є
необґрунтованим і таким, що суперечить
чинному законодавству.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неприбуття
суд не повідомив.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, надіслав клопотання про розгляд
справи без участі його представника,
просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, приймаючи до уваги відсутність у
матеріалах справи клопотання про
неможливість розгляду справи без
участі сторін та їх представників,
враховуючи, що матеріали справи
містять достатньо доказів для
з'ясування обставин у справі, керуючись
ст.128 КАС України, вважає можливим
розглянути справу на підставі наявних
доказів за відсутності представників
сторін.

Дослідивши подані документи та
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Нижньогірське комунальне підприємство
«Нижньогірський водник»є юридичною
особою, зареєстрованою 25.01.2010 року
Нижньогірською районною державною
адміністрацією, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с.5-6).

Також судом встановлено, що
Нижньогірське комунальне підприємство
«Нижньогірський водник» зареєстровано
платником податку на додану вартість в
Джанкойській ОДПІ Головного
управління Міндоходів в АР Крим з
19.03.2010 року.

Таким чином, Нижньогірське комунальне
підприємство «Нижньогірський водник»
є юридичною особою, яка зобов'язана
виконувати обов'язки, покладені на неї
законами у зв'язку зі здійсненням
діяльності.

Судом встановлено, що з 11.11.2013 року
тривалістю 2 робочих дні посадовими
особами Джанкойської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань взаємовідносин з ТОВ
«ІК Енерго ІН вест» за лютий 2013 року та
травень 2013 року.

Результати документальної
позапланової виїзної
перевіркиНижньогірського
комунального підприємства
«Нижньогірський водник»знайшли своє
відображення у Акті №2929/22-00/36692385 від
18.11.2013 року (а.с.7-18).

Згідно Акту перевіркивідповідачем
встановлено порушення:

- ч.1, 5 ст.203, п.1,2 ст.215, ст.228 Цивільного
кодексу України, в результаті чого
зазначений правочин має ознаки
нікчемності та є нікчемним - в силу
припису закону. Правочини, укладені з
контрагентами порушують публічний
порядок, суперечать інтересам держави
та суспільства, вчинені удавано з метою
ухилення від сплат податків третіх
осіб. Перевіркою встановлено
відсутність реальних поставок
товарів(робіт, послуг) та укладення
угод з метою настання реальних
наслідків. В зв'язку з тим, що угоди
поставки є нікчемними, нікчемний
правочин є недійсним в силу закону,
такий нікчемний правочин не створює
інших юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. В даному
випадку відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість. Товари і послуги по вказаних
правочинах не були передані в
порушення ст.662,665 та 656 ЦК України.

- п. 198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року із змінами та
доповненнями, внаслідок чого завищено
податковий кредит з податку на додану
вартість всього на суму 6000,00 гривень, у
тому числі: за лютий 2013 року в сумі 3000,00
гривень, за травень 2013 року в сумі 3000,00
гривень.

На підставі висновків акту
перевіркиДжанкойської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим було винесено податкове
повідомлення-рішення від 27.11.2013 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 7500,00 гривень, у тому
числі за основним платежем в розмірі
6000,00 гривень та за штрафними санкціями
в розмірі 1500,00 гривень (а.с.19).

Таким чином, як вбачається з акту
перевірки, підставою для зазначених
висновків податкового органу стали
господарські операції , які не
спричиняють реального настання
правових наслідків.

Вирішуючи питання про законність
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, та перевіряючи
обґрунтованість висновків, викладених
в акті перевірки судом встановлено
наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до матеріалів справи між
Нижньогірським
комунальнимпідприємством
«Нижньогірський водник» (Замовник) та
ТОВ «ІК Енерго Інвест» (Підрядник) був
укладений договір підряду №3/12 від
17.12.2012 року, відповідно до якого
Підрядник зобов'язується виконати за
дорученням Замовника та відповідно до
умов даного договору роботу (ремонт
обладнання), а Замовник зобов'язується
прийняти цю роботу та оплатити її
(а.с.52-54).

Судом встановлено, що Нижньогірським
комунальним підприємством
«Нижньогірський водник» було придбано
робіт (послуг) у ТОВ «ІК Енерго Інвест»
на загальну суму 36000,00 гривень, у тому
числі ПДВ 6000,00 гривень.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем надані
наступні документи податкової та
бухгалтерської звітності:

- рахунок-фактура №19/02-01 від 19.02.2013 року
на суму 18000,00 гривень. у тому числі ПДВ
3000,00 гривень (а.с.46);

- акт виконаних робіт №19/02 від 19.02.2013
року на суму 18000,00 гривень, у тому числі
ПДВ 3000,00 гривень (а.с.47);

- рахунок-фактура №27/01 від 27.05.2013 року на
суму 18000,00 гривень, у тому числі ПДВ 3000,00
гривень (а.с.48);

- акт виконаних робіт №27/01 від 27.05.2013
року на суму 18000,00 гривень, у тому числі
ПДВ 3000,00 гривень (а.с.49);

- податкова накладна №18 від 19.02.2013 року
на суму 18000,00 гривень, у тому числі ПДВ
3000,00 гривень (а.с.50);

- податкова накладна №9 від 27.05.2013 року
на суму 18000,00 гривень, у тому числі ПДВ
3000,00 гривень (а.с.51).

Придбані послуги були у повному обсязі
в сумі 36000,00 гривень оплачені
Нижньогірським комунальним
підприємством «Нижньогірський водник»
шляхом перерахування безготівкових
грошових коштів на користь ТОВ «ІК
Енерго Інвест», що платіжними
дорученнями, а саме: платіжне доручення
№271 від 15.05.2013 року на суму 15000,00 гривень,
платіжне доручення №225 від 11.04.2013 року
на суму 3000,00 гривень, платіжне
доручення №300 від 27.05.2013 року на суму
18000,00 гривень (а.с.55-56).

Таким чином, первинними документами
бухгалтерського обліку підтверджено
фактичне здійснення сторонами умов
угод, включення суми ПДВ по вказаним
угодам підтверджено відповідними
необхідними документами.

Стосовно висновків відповідача, що усі
господарські операції між позивачем
та його контрагентомТОВ «ІК Енерго
Інвест» спрямовані на здійснення
операцій з надання податкової вигоди з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, суд
зазначає наступне.

В 2011 році набув чинності Податковий
кодекс України № 2755-VІ.

Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу/

У ст. 135 ПК України встановлений
порядок визначення доходів та їх
склад, згідно з п. 135.1 якої доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК
України встановлено, що не включаються
до складу витрат витрати, не пов'язані з
провадженням господарської
діяльності, а саме витрати на: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. У разі
втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
органу державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Порядок формування податкового
кредиту визначено ст. 198 Податкового
Кодексу України.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разу здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (в
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11. ст.. 201 цього Кодексу).

В судовому засіданні були досліджені
всі документиНижньогірського
комунального підприємства
«Нижньогірський водник», які
підтверджують фактичне придбання та
використання позивачем отриманих
послуг ТОВ «ІК Енерго Інвест» та ці
документи не дають підстав для сумніву
щодо реальності здійснення
вищенаведених операцій або висновку
про їх нездійснення.

Будь-яких невідповідностей виписаних
контрагентом позивача накладних
встановленим законодавствам вимогам,
відповідачем в акті перевірки не
викладено та судом також не
встановлено.

Таким чином, суд звертає увагу на те що,
висновки відповідача про порушення
позивачем вимог чинного законодавства
України, сформовані виключно на
підставі аналізу змісту договірних
відносин, які існували між
Нижньогірським
комунальнимпідприємством
«Нижньогірський водник»та ТОВ «ІК
Енерго Інвест» є протиправними,
оскільки результати аналізу другого, а
тим паче третього ланцюга постачання
відповідно до вимог податкового
законодавства України не можуть бути
підставами для висновків, які
стосуються позивача.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від 2
червня 2011 року № 742/11/13-11, "Оцінюватися
при дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом".

В той же час, зміст акту перевірки
позивача свідчить про те, що
відповідачем не було системно
проаналізовано всіх вищевикладених
документів, тобто, всіх обставин
спірних правовідносин, оскільки,
висновки відповідача у спірних
правовідносинах ґрунтуються на
аналізі фінансово-господарської
діяльності контрагента позивача - ТОВ
«ІК Енерго Інвест».

Відтак, всупереч вимогам податкового
законодавства України, висновки
податкового органу у спірних
правовідносинах базуються не на
аналізі змісту договірних відносин між
позивачем та його контрагентами, а на
аналізі обставин, які не можуть бути
самостійною підставою для нарахування
(збільшення) суми грошового
зобов'язання за податком на додану
вартість.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідачем не було обґрунтовано
належним чином і доведено у
встановленому законом порядку, що
укладені між позивачем та його
контрагентом угоди не відповідають
зазначеним вимогам.

Одним з принципів розгляду податкових
спорів, відповідно до ст. 4 Податкового
Кодексу України є принцип презумпції
добросовісності та рішень платника
податків, у зв'язку з чим
передбачається, що дії платників
податків, які мають своїм результатом
одержання податкової вигоди
економічно виправдані, а відомості, що
містяться у податкових деклараціях,
податкових накладних та інших
первинних документах, є достовірними.
Надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність яких
установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність
діяльності одного з постачальників в
ланцюзі до позивача, порушення ним
податкової дисципліни та правил
здійснення господарської діяльності
не є підставою для висновку про
необґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, якщо податковий
орган не доведе, зокрема, що платник
податку діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які допускали його
контрагенти, або що діяльність
платника податку спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
податковою вигодою, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема й у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.

Чинним законодавством України на
покупця товару (послуг) - платника
податку не покладено обов'язку при
формуванні податкового кредиту та
валових витрат перевіряти дотримання
постачальниками товару в ланцюгу
постачання вимог податкового
законодавства зі сплати податкових
зобов'язань до бюджету.

Як встановлено судом, позивач мав
взаємовідносини з підприємствами, які
були зареєстровані платниками податку
на додану вартість, податковий кредит
був ним сформований на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, податок сплачений в ціні
товару.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання, у випадку за
неправомірні дії іншого
підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, в
пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД
проти Болгарії" Європейський Суд з прав
людини дійшов такого висновку: "… Суд
вважає, що компанія-заявник не повинна
нести відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні по справі "Бізнес СепортСентре
проти Болгарії", пунктом 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес
СепортСентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Закон України "Про Загальнодержавну
програму адаптації законодавства
України до законодавства
Європейського Союзу" визначає сферу
оподаткування (зокрема, непрямі
податки) як пріоритетну сферу для
виконання програми адаптації
українського законодавства. Даний
закон визначає, що елементом адаптації
законодавства має стати перевірка
проектів законів України та інших
нормативно-правових актів на їх
відповідність acquis communautaire (право ЄС) з
метою недопущення прийняття актів, які
суперечать acquis Європейського Союзу.
Тобто, податкове законодавство
України, а, відповідно, його тлумачення
та застосування, не може суперечити
положенням Шостої Директиви. Це
підтверджується позицією Суду
Європейського Союзу (Суд ЄС), яка
відповідно застосовується ЄСПЛ для
вирішення справи "Булвес" АД проти
Болгарії", а саме: "…Операції самі по
собі не визнаються недійсними через
шахрайство з ПДВ, складають поставки
товарів чи послуг особою, яка виступає
у ролі платника податку, та економічну
діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1)
Шостої Директиви, де такі поставки і
така діяльність відповідають
об'єктивним критеріям, на яких
базуються визначення даних термінів,
незважаючи на наміри іншого продавця,
який приймає участь у тій самій низці
поставок та/або потенційно шахрайський
характер будь-якої іншої операції
платником податку, який розглядається,
про що платник податку не знав і не міг
знати. Право на податковий кредит особи
зі статусом платника податку, яка
здійснює такі операції, не може
залежати від факту, що у низці поставок,
в яку входять ці операції, попередня чи
наступна операція є недійсною через
шахрайство з ПДВ, про яке платник
податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно з статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини" мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики
Європейського Суду з прав людини при
вирішенні справ.

Відповідно до ст. 69 КАС України докази в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

При цьому докази повинні бути
належними та обґрунтованими. Сторони
мають право обґрунтувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Докази,
одержані з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору (ст. 70 КАС України).

Крім того, суд звертає увагу на те, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду належних
доказів, як і не зазначено будь-яких
інших обставин, які б спростували
фактичне здійснення господарських
відносин між позивачем та ТОВ «ІК
Енерго Інвест».

Крім того, не знаходить свого
підтвердження у матеріалах справи
висновки відповідача щодо
невідповідності господарським
операцій цілям та завданням
підприємницької діяльності позивача,
збитковості виконаних послуг, або
інших обставин, які б могли свідчити
про фіктивність вчинених операцій,
відсутність факту виконання послуг, а
також про те, що вчинення зазначених
послуг не було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагента були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

В даній адміністративній справі
Джанкойською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів в АР Крим, як
суб'єктом владних повноважень, не було
виконано покладеного на нього законом
обов'язку щодо доведення правомірності
прийнятого податкового
повідомлення-рішення, та не надано
належних доказів, які б підтверджували
викладені в акті перевірки висновки.

Враховуючи, що висновки акту перевірки,
на підставі яких прийняти спірні
повідомлення-рішення є
необґрунтованими, тобто відсутні і
підставі для застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) у
спірному податковому
повідомленні-рішенні.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № від 27.11.2013
року не може бути визнаним таким, що
прийнятий на підставі та відповідно до
діючого законодавства, тому позовні
вимоги є правомірними, обґрунтованими
і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163, 167 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Джанкойської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим від
27.11.2013 року№, прийняте стосовно
Нижньогірського комунального
підприємства «Нижньогірський водник»,
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 7500 (сім тисяч
п'ятсот) гривень 00 копійок.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Нижньогірського
комунального підприємства
«Нижньогірський водник»судові витрати
по сплаті судового збору у розмірі 172
(сто сімдесят дві) гривень 05 копійок.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Панов О.І.