Справа № 816/5429/13-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 р.Справа № 816/5429/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013р.
по справі № 816/5429/13-а

за позовом Полтавського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України,
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Полтави

до Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2

про визнання рішення нечинним,
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Полтавський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України,
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Полтави звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому
просить:

- визнати нечинним рішення виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 02.03.2012 року "Про
надання житлової площі громадянам у м.
Кременчуці" про видачу ордерів на
вселення в квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1,
у квартиру АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2;

- зобов'язати відповідача прийняти нове
рішення, яким видати ордери на вселення
в квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3, у
квартиру АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що за наслідком проведеної перевірки
встановлено, що згідно акту
прийому-передачі квартир від 29.01.2010
року № 66 Державною іпотечною установою
передано, а Міністерством оборони
України прийнято чотири квартири №№ 33,
63, АДРЕСА_2, АДРЕСА_1. Розпорядженням
Кабінету Міністрів України від 29.12.2009
року № 1672-р затверджено погоджені
Координаційною радою з питань
розподілу квартир, що придбані
Державною іпотечною установою при
Кабінеті Міністрів України, поіменні
списки громадян, яким надаються
придбані у м. Кременчуці Полтавською
області квартири, та виконавчий
комітет Кременчуцької міської ради
зобов'язано забезпечити в
установленому законодавством порядку
видачу зазначеним у списках громадянам
ордерів на житлові приміщення. В свою
чергу, 02.03.2012 року виконавчим комітетом
Кременчуцької міської ради
Полтавської області прийнято рішення
№ 182 "Про надання житлової площі
громадянам в м. Кременчуці", яким
вирішено видати ордери на квартири
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно ОСОБА_1
та ОСОБА_2, замість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Ну
думку прокурора вказане рішення є
необґрунтованим та таким, що прийнято з
порушеннями вимог ст.ст. 47, 117
Конституції України, ст. 12 Закону
України "Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей", ст. 50 Закону України "Про
Кабінет Міністрів України", ст.ст. 317, 319,
391 Цивільного кодексу України,
Інструкції про організацію
забезпечення і надання
військовослужбовцям Збройних Сил
України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженої наказом
Міністра оборони України від 06.10.2006 №
577, та постанови Кабінету Міністрів
України від 05.08.2009 № 832 "Питання
забезпечення житлом окремих категорій
громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов", а також ст. 30 Закону
України "Про місцеве самоврядування" та
ст.ст. 14, 15 Житлового кодексу
Української РСР.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
адміністративний позов було
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 02.03.2012 року № 182
"Про надання житлової площі громадянам
в м. Кременчуці".

В задоволенні іншої частини позовних
вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
третіми особами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2
подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
та прийняти нове рішення, яким позов
залишити без розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує, що приймаючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції дійшов до неправомірного
висновку про поважність пропуску
прокурором встановленого
законодавством строку звернення до
суду. Зазначив, що вказаний спір
відноситься до справ щодо прийняття
громадян на публічну службу, її
проходження та звільнення з публічної
служби, а тому, до спірних
правовідносин повинен застосовуватись
спеціальний строк звернення з
адміністративний позовом, що
передбачений ч. 3 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), тобто місячний
строк.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує, що задовольняючи
позовні вимоги суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
незаконність оскаржуваного рішення
відповідача. Зазначив, що приймаючи
спірне рішення виконавчий комітет на
підставі та у відповідності до вимог
діючого законодавства реалізував
визначене за ОСОБА_1 право на
позачергове отримання житла. Таким
чином, вказане рішення фактично є
реалізованим та породило певні правові
наслідки, а тому з урахуванням рішення
Конституційного суду України від 16.04.2009
року № 7-рп/2009, скасуванню не підлягає.

Полтавський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері та
ОСОБА_4 надали письмові заперечення на
апеляційні скарги, в яких, посилаючись
на обґрунтованість та об'єктивність
рішення суду, просять залишити його без
змін, а апеляційні скарги - без
задоволення.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому законом порядку, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи повідомленнями про вручення
рекомендованого поштового
відправлення.

Представники Міністерства оборони
України та Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Полтави надали до суду
клопотання, в яких просили розглянути
справу без їх участі, із доводами
апеляційних скарг не погодились.

Представник Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області надав до суду
заяву, в якій просив розглянути справу
без його участі, підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив скасувати
оскаржуване рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
КАС України вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційних скарг, дослідивши письмові
докази, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що згідно п. 1 розпорядження
Кабінету Міністрів України від 19.08.2009
року № 988-р "Про придбання квартир для
забезпечення житлом громадян, які
відповідно до законодавства
потребують поліпшення житлових умов"
Кабінет Міністрів України погодився з
пропозицією Мінрегіонбуду щодо
придбання Державною іпотечною
установою квартир за переліком згідно
з додатком на загальну суму 351136,365 тис.
гривень в житлових будинках, прийнятих
в експлуатацію, та на об'єктах
незавершеного житлового будівництва
із строком здачі в експлуатацію не
пізніше ніж 25.12.2009 р. за наявності
відповідної банківської гарантії або
іншого виду забезпечення виконання
зобов'язань забудовників, що
прийматимуться Державною іпотечною
установою, або наявності графіка
виконання будівельно-монтажних робіт,
погодженого з керівником інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим,
областях, мм. Києві та Севастополі, для
забезпечення житлом громадян, які
відповідно до законодавства
потребують поліпшення житлових умов та
перебувають на квартирному обліку.

Відповідно до п. 2 вказаного
розпорядження, Державну іпотечну
установу зобов'язано передати
квартири, придбані згідно з пунктом 1
цього розпорядження, відповідно до
затвердженого Кабінетом Міністрів
України розподілу.

Згідно акту прийому-передачі квартир №
66 від 29.01.2010 року, Державною іпотечною
установою передано, а Міністерством
оборони України в особі начальника
головного квартирно-експлуатаційного
управління Збройних сил України
прийнято чотири квартири №№ 33, 63,
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, для забезпечення
житлом громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов (а.с.115).

29.03.2010 року начальник
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Полтави звернувся до міського голови
м. Кременчука з клопотанням про видачу
ордерів чотирьом військовослужбовцям
Кременчуцького гарнізону, у т.ч.
гр.ОСОБА_3 та гр.ОСОБА_4, та направив до
Кременчуцької міської ради оригінали
квартирних справ військовослужбовців
Кременчуцького гарнізону (а.с. 22).

В свою чергу, Виконавчим комітетом
Кременчуцької міської ради
Полтавської області жодних рішень щодо
видачі ордерів на квартири гр.ОСОБА_3 та
гр.ОСОБА_4 прийнято не було.

Натомість, 02.03.2012 року Виконавчим
комітетом Кременчуцької міської ради
Полтавської області прийнято рішення
№ 182 "Про надання житлової площі
громадянам в м.Кременчуці", згідно із
яким, видано ордери на вселення до
квартир:

АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_2 (склад сім'ї 1 особа
зі зняттям з квартирного обліку);

АДРЕСА_1. ОСОБА_1 (склад сім'ї 1 особа зі
зняттям з квартирного обліку).

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Полтавський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України,
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Полтави звернувся до суду із даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні частини
позовних вимог щодо зобов'язання
відповідача прийняти нове рішення,
яким видати ордери на вселення в
квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3, у квартиру
АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що вони є
необґрунтованими та передчасними.

Колегія суддів зауважує, що оскільки
судове рішення в цій частині жодною із
сторін не оскаржуються, то згідно із
положеннями ч. 1 ст. 195 КАС України воно
не підлягає апеляційному перегляду.

Разом з тим, задовольняючи частково
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки придбані
Державною іпотечною установою
квартири №№ АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 було
виділено саме Міністерству оборони
України та згідно затвердженого
поіменного списку громадян, вони
повинні були бути передані саме гр.
ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4, то відповідач,
приймаючи оскаржуване рішення про
передачу квартир іншим особам, порушив
вимоги діючого законодавства.

Колегія суддів погоджується з даними
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен
має право на достатній життєвий рівень
для себе і своєї сім'ї, що включає
достатнє харчування, одяг, житло.

Громадянам, які потребують соціального
захисту, житло надається державою та
органами місцевого самоврядування
безоплатно або за доступну для них
плату відповідно до закону (ст. 47
Конституції України).

У відповідності до положень ст. 12
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" встановлено, що
держава забезпечує
військовослужбовців жилими
приміщеннями або за їх бажанням
грошовою компенсацією за належне їм
для отримання жиле приміщення на
підставах, у порядку і відповідно до
вимог, встановлених Житловим кодексом
Української РСР та іншими
нормативно-правовими актами.

Порядок забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
жилими приміщеннями, а також розмір і
порядок виплати військовослужбовцям
грошової компенсації за піднайом
(найом) ними жилих приміщень
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Колегія суддів зазначає, що порядок
придбання квартир для забезпечення
житлом окремих категорій громадян, які
відповідно до законодавства
потребують поліпшення житлових умов,
визначений постановою Кабінету
Міністрів України від 05.08.2009 № 832
"Питання забезпечення житлом окремих
категорій громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов".

У відповідності до положень вказаної
постанови КМУ, Державна іпотечна
установа має право спрямовувати кошти,
отримані від запозичень, здійснених
шляхом випуску облігацій під державні
гарантії відповідно до Порядку надання
державних гарантій за зобов'язаннями
Державної іпотечної установи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2006 року № 1094
"Питання надання державних гарантій за
зобов'язаннями Державної іпотечної
установи", на фінансування заходів щодо
забезпечення житлом окремих категорій
громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов та перебувають на
квартирному обліку, зокрема на
придбання квартир за переліками, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, у житлових будинках, зданих в
експлуатацію, у яких виконано
внутрішні опоряджувальні роботи, а
також квартир на об'єктах
незавершеного житлового будівництва.

Відповідно до переліків житлових
будинків, затверджених Кабінетом
Міністрів України, здійснюється
розподіл квартир, придбаних Державною
іпотечною установою.

Згідно п. 3 Порядку розподілу квартир,
що придбані Державною іпотечною
установою, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.09.2009
№ 1037 (в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин), для
надання квартир громадянам, які
перебувають на квартирному обліку, що
ведеться:

Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Службою
зовнішньої розвідки,
Держприкордонслужбою, Державним
департаментом з питань виконання
покарань, Управлінням державної
охорони, Генеральною прокуратурою
України (далі - державні органи) на
відповідній території, на якій
розташовані житлові будинки та об'єкти
незавершеного житлового будівництва, в
яких придбані квартири (далі - житлові
об'єкти), виділяється 40 відсотків
загальної кількості квартир;

виконавчими органами, на території
яких розташовані житлові об'єкти, та
підприємствами Українського
товариства глухих і Українського
товариства сліпих (далі - УТОГ і УТОС) за
місцезнаходженням житлових об'єктів
виділяється 60 відсотків загальної
кількості квартир.

У відповідності до п. 9 вказаного
Порядку, Кабінет Міністрів України
затверджує поіменні списки громадян,
яким надаються квартири.

Відповідно до частини 1 статті 117
Конституції України Кабінет Міністрів
України в межах своєї компетенції
видає постанови і розпорядження, які є
обов'язковими до виконання.

Так, 29.12.2009 року Кабінету Міністрів
України було видано розпорядження №
1672-р "Питання надання громадянам
квартир, що придбані Державною
іпотечною установою у м. Кременчуці",
яким затверджено погоджені
Координаційною радою з питань
розподілу квартир, що придбані
Державною іпотечною установою при
Кабінеті Міністрів України поіменні
списки громадян, яким надаються
придбані у м. Кременчуці Полтавської
області (мікрорайон номер 278, буд. 37, та
АДРЕСА_1) квартири (далі - списки), що
додаються до оригіналу.

Згідно п.п. 2-4 вказаного розпорядження
зобов'язано Державну іпотечну установу
передати Міністерству оборони,
Міністерству внутрішніх справ,
Міністерству з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи, Державній
прикордонній службі, Державному
департаменту з питань виконання
покарань, Генеральній прокуратурі
України та Кременчуцькій міській раді
квартири для надання зазначеним у
списках громадянам.

Виконавчий комітет Кременчуцької
міської ради зобов'язано забезпечити в
установленому законодавством порядку
видачу зазначеним у списках громадянам
ордерів на жилі приміщення.

Міністерству оборони, Міністерству
внутрішніх справ, Міністерству з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
Державній прикордонній службі,
Державному департаменту з питань
виконання покарань, Генеральній
прокуратурі України та Кременчуцькій
міській раді забезпечити неухильне
дотримання встановленого Кабінетом
Міністрів України порядку розподілу
квартир, що придбані Державною
іпотечною установою.

Матеріалами справи підтверджено, що на
підставі Акту прийому-передачі квартир
№ 66 від 29.01.2010 року Державною іпотечною
установою передано, а Міністерством
оборони України в особі начальника
головного квартирно-експлуатаційного
управління Збройних сил України
прийнято чотири квартири №№ 33, 63,
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, для забезпечення
житлом громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов (а.с.115).

Згідно наявного в матеріалах справи
Поіменного списку громадян, яким
надаються квартири, що придбані
Державною іпотечною установою, у м.
Кременчуці, затвердженого
розпорядженням Кабінету Міністрів
України № 1672-р та погодженого
Координаційною радою з питань
розподілу квартир, що придбані
Державною іпотечною установою
(протокол засідання Координаційної
ради від 28.12.2009 № 17), до вказаного списку
внесено:

- за № 3 ОСОБА_3, старшого офіцера
відділення з гуманітарних питань в/ч А
1546 Міністерства оборони України, для
якого придбано Державною іпотечною
установою квартиру АДРЕСА_1;

- за № 4 ОСОБА_4, інженера-помічника
начальника автомобільної служби в/ч А
1546 Міністерства оборони України, для
якого придбано Державною іпотечною
установою квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 110-111).

З огляду на наведене, матеріалами
справи підтверджено, що придбані
Державною іпотечною установою
квартири №№ АДРЕСА_2, АДРЕСА_1 були
виділені саме Міністерству оборони
України та згідно поіменного списку
громадян, повинні були бути передані
саме гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що відповідач,
приймаючи оскаржуване рішення, в
порушення вимог статті 117 Конституції
України, розпорядження Кабінету
Міністрів України № 1672-р від 29.12.2009 року
"Питання надання громадянам квартир, що
придбані Державною іпотечною
установою у м. Кременчуці" та Порядку
розподілу квартир, що придбані
Державною іпотечною установою,
неправомірно надав ордери на квартири
іншим особам, які не були зазначені у
поіменному списку, та яким вказані
квартири не повинні були бути передані.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції відносно того, що
оскаржуване рішення Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області "Про надання
житлової площі громадянам в м.
Кременчуці" № 182 від 02.03.2012 року не
ґрунтується на вимогах законодавства
України, а тому є неправомірним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
прокуратуру" прокурорський нагляд за
додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про
прокуратуру" систему органів
прокуратури становлять: Генеральна
прокуратура України, прокуратури
Автономної Республіки Крим, областей,
міст Києва і Севастополя (на правах
обласних), міські, районні, міжрайонні,
районні в містах. У разі необхідності
Генеральний прокурор України може
створювати спеціалізовані прокуратури
на правах обласних, міських, районних
та міжрайонних прокуратур.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про
прокуратуру" встановлено, що законні
вимоги прокурора є обов'язковими для
всіх органів, підприємств, установ,
організацій, посадових осіб та
громадян і виконуються невідкладно або
у передбачені законом чи визначені
прокурором строки.

У відповідності до ч. 3 ст. 20 Закону
України "Про прокуратуру" при виявленні
порушень закону прокурор у межах своєї
компетенції має право: 1) вносити
подання; 2) у встановленому законом
порядку ініціювати притягнення особи
до дисциплінарної, адміністративної
відповідальності, складати протокол
про адміністративне правопорушення та
починати досудове розслідування; 3)
звертатися до суду в передбачених
законом випадках.

З огляду на вищевикладене та беручі до
уваги, що при прийняття оскаржуваного
рішення відповідачем було порушено
встановлений діючим законодавством
порядок передачі ордерів на вселення
до квартир, які були придбані за кошти
державного бюджету України, колегія
суддів дійшла висновку про наявність у
прокурора встановлених законом
підстав для звернення до суду із даним
позовом.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1
про те, що спірне рішення вже фактично є
реалізованим, а тому з урахуванням
рішення Конституційного суду України
від 16.04.2009 року № 7-рп/2009
скасуванню не підлягає, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно ст. 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обовязковими
до виконання на відповідній території
України. Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

В свою чергу, у відповідності до
Рішення Конституційного суду України
від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 у справі
за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) (справа №
1-9/2009) зазначено, що в Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13.05.1997
року № 1-зп у справі щодо несумісності
депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
оскільки в даному випадку предметом
спору є визнання протиправним та
скасування у судовому порядку рішення
відповідача - органу місцевого
самоврядування, яке було прийнято з
порушенням вимог діючого
законодавства, то твердження апелянта
про неможливість його скасування з
посиланням на вищевказане рішення
Конституційного суду України є
помилковим.

З приводу посилання апелянта ОСОБА_2 на
пропуск прокурором встановленого
законом строку звернення до суду,
колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини з приводу строків
звернення до адміністративного суду
унормовані ст. 99 КАС України.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2
вищенаведеної статті Кодексу
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Матеріалами справи підтверджено, що
оскаржуване рішення виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради
Полтавської області № 182 "Про надання
житлової площі громадянам у м.
Кременчуці" було прийняте 02.03.2012 року.

В свою чергу, із даним позовом прокурор
звернувся до суду 09.09.2013 року, тобто з
пропуском встановленого
законодавством строку звернення.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 11 КАС
України, суд вживає передбачені
законом заходи, необхідні для
з'ясування всіх обставин у справі, у
тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.09.2013 року
визнано поважними причини пропуску
строку звернення до адміністративного
суду з даним позовом, оскільки
прокурором своєчасно вживалися заходи
захисту інтересів держави шляхом
звернення до судових інстанцій з
позовними заявами.

Так, судом першої інстанції було
встановлено та знайшло своє
підтвердження під час апеляційного
перегляду справи, що 21.06.2012 року, тобто в
межах встановленого ч. 2 ст. 99 КАС
України шестимісячного строку
звернення, Військовий прокурор
Полтавського гарнізону в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України, Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Полтави звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду із вказаним
позовом.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду у справі №
2а-1670/4114/12 від 22.06.2012 року відмовлено у
відкритті провадження у справі на
підставі того, що вказаний спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

З урахуванням вказаної ухвали, у липні
2012 року прокурор звернувся до
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області з
аналогічним позовом в порядку
цивільного судочинства.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 18.04.2013 року по справі № 1601/9537/2013
позовні вимоги було задоволено.

Разом з тим, за наслідками апеляційного
перегляду вказаного рішення, ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 19.06.2013 року скасовано рішення
Автозаводського районним суду м.
Кременчука Полтавської області від
18.04.2013 року по справі № 1601/9537/2013 та
закрито провадження по справі.
Роз'яснено право звернутись з
відповідною заявою до належного
адміністративного суду.

Враховуючи наведене та приймаючи до
уваги, що прокурором вживались заходи
для захисту інтересів держави шляхом
звернення до судових інстанцій,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
поважності пропуску останнім строку
звернення до суду із даним позовом, та
як наслідок, обґрунтованості його
поновлення.

Колегія суддів відхиляє твердження
апелянта ОСОБА_2 про те, що вказаний
спір відноситься до справ щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження та звільнення з
публічної служби, а тому, до спірних
правовідносин повинен застосовуватись
спеціальний строк звернення з
адміністративний позовом, що
передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України,
тобто місячний строк, виходячи з
наступного.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України,
публічна служба - це діяльність на
державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що складовими
елементами правового статусу осіб
публічної служби є вступ на публічну
службу, умови та порядок її
проходження, звільнення з публічної
служби, соціальний статус осіб
публічної служби.

В свою чергу, оскільки предметом спору
по даній справі є визнання
протиправним та скасування у судовому
порядку рішення відповідача - органу
місцевого самоврядування, який є актом
індивідуальної дії та не пов'язаний з
прийняттям громадян на публічну
службу, її проходженням та звільненням,
то визначений ч. 3 ст. 99 КАС України
спеціальний строк звернення до
вказаних правовідносин
застосовуватись не може.

Правовідносини в даній справі повинні
розглядатися, в першу чергу, виходячи з
правомірності або неправомірності дій
чи бездіяльності органу владних
повноважень, на звернення для
оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства
передбачено 6 місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що прокурор,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при розгляді
справи судом першої інстанції, виконав
вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, відповідач та треті особи:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заперечуючи проти
позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС
України, не надали жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості
прийнятого рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає, що дії
відповідача, пов'язані з прийняттям
оскаржуваного рішення, не
кореспондуються з приписами ч.2 ст. 19
Конституції України.

Враховуючи наведене та приймаючи до
уваги, що оскаржуване рішення було
прийнято відповідачем з порушенням
вимог діючого законодавства, колегія
суддів дійшла висновку про те, що воно є
незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного від 12.11.2013 року по
справі №816/5429/13-а відповідає вимогам ст.
159 КАС України, а тому відсутні підстави
для її скасування та задоволення
апеляційних вимог апелянтів.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 р. по
справі № 816/5429/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А.