Справа № 827/2321/13-а
Суддя: Гавура О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2014 рокуСправа №827/2321/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Севастополя в складі:

головуючого судді - Гавури О.В.,

при секретарі - Плаксіній О.С.,

за участю:

представника позивача - Мирошниченка
Володимира Євгеновича, довіреність б/н
від 03.12.2010;

представника відповідача - Ксенза
Олексія Миколайовича, довіреність
№188/9/101-04 від 08.07.2013,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Севастополі адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сатера-Трейд» до
Державної податкової інспекції у
Нахімовському районі міста
Севастополя Державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сатера -Трейд»
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Нахімовському районі м. Севастополя
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 02.07.2007 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 790 943, 77 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 613 945, 52 грн. та податкового
повідомлення-рішення №/0 від
02.07.2007 про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 445 226, 00 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 222 613, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані
безпідставним визначенням позивачу
грошових зобов'язань, оскільки
висновки про порушення ним вимог
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», Закону України
«Про податок на додану вартість»
суперечать фактичним обставинам
справи та не ґрунтуються на документах
первинного обліку. Позивач зазначає, що
податковий кредит та валові витрати
сформовані ним на підставі наявних
належним чином оформлених первинних
документів та податкових накладних,
які підтверджують придбання послуг
безпосередньо для використання у його
господарської діяльності. Роботи
дійсно були ним придбані у контрагента
та наміру ухилятися від оподаткування
у позивача не було. Протилежного
відповідачем не встановлено, а тому
прийняття податкових
повідомлень-рішень про визначення
грошових зобов'язань є протиправним.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, наполягав на
його задоволенні з мотивів, наведених у
ньому.

Представник відповідача позов не
визнав, надав заперечення проти
позову, просив відмовити у його
задоволенні з підстав, викладених у
запереченні.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позов таким, що
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ДПІ у
Нахімовському районі м. Севастополя
здійснена планова документальна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового та валютного
законодавства за період з 01.01.2006 по
31.03.2007.

За наслідками перевірки складений Акт
№362/10/23-123/31267300/93 від 20.06.2007 з висновками
перевірки.

На підставі акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення та прийняті
податкові повідомлення-рішення від
02.07.2007 №/0 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 790 943, 77 грн.,
та застосування штрафних санкцій у
сумі 613 945, 52 грн. та №/0 про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 445 226,00
грн. та застосовано штрафні санкції у
сумі 222 613, 00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15.08.2013 у справі № 2а- 2236/12/2770
постанова Окружного адміністративного
суду м.Севастополя від 07.11.2010 та ухвала
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2011 за
позовом TOB «Сатера-Трейд» до податкової
інспекції про скасування податкових
повідомлень-рішень від 02.07.2007 №/0
про визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
загальному розмірі 1404889,29 грн. № /0
про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 667839,00
грн. скасовані, справа направлена на
новий розгляд до суду першої інстанції.

З ухвали Вищого адміністративного суду
України від 15.08.2013 вбачається, що при
розгляді справи обов'язково необхідно
з'ясувати чи підлягають витрати з
реєстрації знаку для товарів та послуг
ESSE в Україні, «Масандра», послуги по
доробці зразків розроблення та
затвердження технологічних інструкцій
на вина під визначення «Нематеріальні
активи».

Згідно зі статею1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію
та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 2.1. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно підпункту 5.3.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» не відносяться до складу
валових витрат - витрати на потреби, не
пов'язані з веденням господарської
діяльності, та згідно підпункту 5.3.9 -
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 5.4.2 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) витрати, крім тих, що
підлягають амортизації, пов'язані з
науково-технічним забезпеченням
господарської діяльності, на
винахідництво і раціоналізацію
господарських процесів, проведення
дослідно-експериментальних та
конструкторських робіт, виготовлення
та дослідження моделей і зразків,
пов'язаних з основною діяльністю
платника податку, виплатою роялті та
придбанням нематеріальних активів
(крім тих, що підлягають амортизації)
для їх використання в господарській
діяльності платника податку. Норми
цього підпункту стосуються витрат на
зазначені заходи незалежно від того, чи
призвели такі заходи до збільшення
доходів платника податку.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Пунктом 5.11 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
заборонено установлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових, крім тих, що зазначені в
цьому Законі.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2
статті 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статті 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

За правилами підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: - або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чеку) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; - або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Отже, необхідною умовою для віднесення
понесених при придбанні товарів (робіт,
послуг) витрат та сплачених у ціні цих
товарів (робіт, послуг) сум податку на
додану вартість до складу валових
витрат виробництва та податкового
кредиту з податку на додану вартість є
факт їх придбання з метою використання
в господарській діяльності. Отримання
податкової накладної, яка засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг), та оплата
товарів (послуг) відповідно до умов
договору є підставою для виникнення
права платника податку на податковий
кредит з податку на додану вартість.

За змістом наведених норм Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», Закону України «Про
податок на додану вартість» наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), призначених для
використання у власній господарській
діяльності платника податків, які
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, є
визначальною умовою для виникнення у
платника податку права на формування
валових витрат та податкового кредиту.

Відповідно до частини 1 статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази (відповідні первинні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку) про
добросовісність дій позивача, яка
полягає у відповідності вчинених ним
дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит і формування валових
витрат за правочинами, факт здійснення
позивачем розрахунків за отримані
роботи, в ціні яких включено податок на
додану вартість, суд дійшов висновку
про обґрунтованість формування
позивачем податкового кредиту і
валових витрат за наслідками
взаємовідносин з фізичними
особами-підприємцями за укладеними
договорами про надання послуг.

Відповідно до підпункту 8.2.2 пункту 8.2
статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
комплекс з обробки вина холодом
відноситься до 3 групи основних фондів.

Згідно з підпункту 8.3.5 пункту 8.3 статті 8
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» облік
балансової вартості основних фондів,
які підпадають під визначення груп 2.3.4
ведеться за сукупною балансовою
вартістю відповідної групи основних
фондів незалежно від часу введення в
експлуатацію таких основних фондів.

Відповідно до підпункту 8.3.1 пункту 8.3
статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
сума амортизаційних відрахувань
звітного періоду визначається як сума
амортизаційних відрахувань,
нарахованих для кожного із календарних
кварталів, що входять до такого
звітного періоду. Тому з кварталу,
наступного за кварталом придбання
комплексу, слід нараховувати
амортизацію нової балансової вартості
3 групи, в яку був включений даний
об'єкт.

Положенням (стандартів)
бухгалтерського обліку визначаються
мета, склад і принципи підготовки
фінансової звітності та вимоги до
визнання і розкриття її елементів.

Щодо податку на додану вартість, в акті
перевірки зазначено про порушення
позивачем підпункту 7.2.6 пункту 7.2,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про
податок на додану вартість", яке
виразилося в заниженні цього податку в
сумах: за січень 2006 року - 36 261 грн., лютий
2006 року - 58 409 грн., березень 2006 року - 44 437
грн., квітень 2006 року - 192 832 грн., травень
2006 року - 113287 грн., а саме, позивачем не
надані документи, що спростовують
включення податкових накладних за
період з 01.07.2005 по 31.12.2005, спірні
податкові накладні не підтверджені
первісними документами, відсутність
спірних податкових накладних у реєстрі
отриманих податкових накладних за
попередній період (у реєстрах за
липень-грудень 2005 року) не
підтверджено, не встановлена дата
отримання спірних податкових
накладних позивачем, а також не
підтверджено отримання позивачем цих
накладних у 2006 році.

Як зазначено в пункті 3.1.2.1 акту
перевірки, позивачем безпідставно
завищена сума валових витрат стосовно
реєстрації знаку для товарів та послуг
(ESSE) «Ессе» в Україні та «Масандра»,
послуги по доробці зразків розроблення
та затвердження технологічних
інструкцій на вина «Мадера» та «Херес»
на загальну суму 20 830, 00 грн., які були
надані ГПКТІ «Плодмашпроект» за
договорами від 20.01.2006 №15 та №34 від
04.04.2006. Послуги на суму 17 650,00 грн.
виключені із валових витрат з
кваліфікацією як нематеріальні активи.

Проте, технологічною інструкцією є
внутрішній документ суб'єкта
господарювання, який відноситься до
категорії виробничих інструкцій, в
якій визначені технологічні методи,
технічні засоби, норми та нормативні
виробництва продукції, методи
контролю, встановлені якісні та
кількісні показники продукції, їх
допустимі межі, вимоги до упаковки,
маркуванню, умов зберігання, строку
придатності.

Після впровадження передбачених
інструкцією методів, способів, засобів,
норм і контролю за відповідними
особами (винороб-технолог, завідуючий
лабораторією, купажист, інші) подальше
використання інструкції в межах того ж
підприємства неможливе. Тобто
технологічна інструкція призначена
для постановки процесу першого
операційного циклу.

Таким чином, суд зазначає, що
технологічна інструкція не може
використовуватися більше одного року
(або одного операційного циклу, якщо
він перевищує рік) та не підпадає під
визначення нематеріального активу, її
вартість не може амортизуватися та має
бути віднесена до валових витрат.

Стосовно завищення на суми витрат на
знак для товарів та послуг «Ессе» за
договором послуг №89 від 12.12.2005 то
відповідно до пункту 9 П(С)БУ 8 - не
визнаються нематеріальним активом, а
підлягають відображенню у складі
витрат того звітного періоду, в якому
вони були здійснені: витрати на
підвищення ділової репутації
підприємства, вартість видань і
витрати на створення торгових марок
(товарних знаків).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач укладав договори з фізичними
особами-підприємцями на одержання
консультаційних послуг по вивченню
документообігу, виробничого та
фінансового циклів, розробці стратегії
розвитку компанії, постановки
документообігу в управлінському
обліку, розрахунку потреби
підприємства в запасах, підбору
постачальників, оптимізації
виробничого процесу, розробці
бізнес-плану з метою залучення
додаткових засобів, послуги по мийці
пляшок та інше.

Так, позивачем були укладені: договір
про надання послуг №4/06 від 04.04.2006,
виконавець ОСОБА_3, послуг надано на
суму 16 950 000, 00 грн.; договір про надання
послуг №2/05 від 01.10.2005, виконавець
ОСОБА_4, послуг надано на суму 400 000,00
грн.; договір про надання послуг №3/01
від 11.01.2007, виконавець ОСОБА_4, послуг
надано на суму 534 000,00 грн.; договір про
надання послуг №12/06 від 29.12.2006,
виконавець ОСОБА_5, послуг надано на
суму 284 400,00 грн.

Вказаними договорами передбачено, що
факт виконаних послуг підтверджується
оформленими актами здачі - приймання
виконаних послуг. Акти здачі приймання
виконаних послуг сторонами за
договорами підписані, також наявні
платіжні доручення про перерахування
коштів як оплати наданих послуг.

Дані обставини підтверджуються також
реєстром отриманих та виданих
податкових накладних, з яких
встановлена дата отримання спірних
податкових накладних позивачем, а
також підтверджено отримання
позивачем цих накладних у 2006 році (том 3
арк.с.16-18, 21-38).

Що стосується завищення валових витрат
стосовно реєстрації знаку для товарів
і послуг ESSE в Україні, «Масандра»,
послуги по доробці зразків розроблення
та затвердження технологічних
інструкцій на вина «Мадера сонячна» та
«Херес Таврійський», судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
12.12.2005 ТОВ «Сатера-Трейд» укладено
договір №89 з представником у справах
інтелектуальної власності ОСОБА_6,
згідно якого останньою виконувалися
послуги, пов'язані з реєстрацією знака
для товарів і послуг ESSE в Україні, а
саме проведений інформаційний пошук на
тотожність і подібність знака ESSE,
підготовлений комплект заявочних
документів на реєстрацію знака для
товарів і послуг ESSE в Україні,
оплачений державний збір за подачу та
експертизу знака ESSE в Україні. Про дану
роботу складені і підписані акти
виконаних робіт.

ОСОБА_6 здійснений інформаційний пошук
на тотожність і подібність знака
«Масандра», про що були складені акти
виконаних робіт на суму 3 180, 00 грн. та
надані відповідні додаткові докази по
справі (том 3 арк.с. 70-80).

20.01.2006, 04.04.2006 ТОВ «Сатера-Трейд»
укладені договори №15 та №34 відповідно
з ГПКТІ «Плодмашпроект», згідно яких
виконувалися послуги з розробки
власних технологічних інструкцій на
міцні вина «Мадера сонячна» та «Херес
Таврійський», про що були складені та
підписані акти виконаних робіт на суму
17 650, 00 грн. (том 3 арк.с.56-67).

Відповідно до п. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого Державна податкова
інспекція в Нахімовському районі м.
Севастополя ДПС зобов'язана діяти на
підставі та межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини другої ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач правомірність винесених
податкових повідомлень-рішень
належним чином не довів. Висновки
перевіряючої особи, що викладені у акті
перевірки, не підкріплені достатніми
доказами і носять характер
суб'єктивних припущень. З огляду на це
суд дійшов висновку про відсутність
підстав у відповідача для визначення
ТОВ «Сатера-Трейд» податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 790 943, 77 грн. та застосування
штрафних санкцій в розмірі 613 945, 52 грн.
та про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 445 226, 00 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 222 613, 00 грн., внаслідок чого
податкові повідомлення-рішення ДПІ в
Нахімовському районі м. Севастополя
ДПС повинні бути скасовано як такі, що
прийняті з порушенням ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З врахуванням наведеного, оцінюючи у
сукупності встановлені обставини та
перевіривши наявні в матеріалах
справи докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова складена у повному обсязі та
підписана 30.01.2014.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Нахімовському районі м. Севастополя
Державної податкової служби №/0
від 02.07.2007 про визначення ТОВ
«Сатера-Трейд» податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 790 943, 77 грн. та застосування
штрафних санкцій в розмірі 613 945, 52 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Нахімовському районі м. Севастополя
Державної податкової служби №/0
від 02.07.2007 про визначення ТОВ
«Сатера-Трейд» податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 445 226, 00 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 222 613, 00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТОВ «Сатера-Трейд» судовий
збір у розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги у строки і порядку,
передбачені ст. 186 КАС України

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Суддя підпис
О.В. Гавура

З оригіналом згідно

Постанова не набрала чинності

Суддя
О.В. Гавура