Справа № 2а/1270/9056/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/13375/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМороз Л. Л.,
Стрелець Т. Г.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційні
скарги Державної фінансової інспекції
в Луганській області та Державного
підприємства "Свердловантрацит" на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
окружного адміністративного суду від 13
лютого 2013 року у справі за позовом
Державного підприємства
"Свердловантрацит" до Державної
фінансової інспекції в Луганській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги в частині,

встановив:

Державне підприємство
«Свердловантрацит» звернулось з
позовом до Державної фінансової
інспекції в Луганській області про
скасування пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 вимоги
№ 12-05-14-14/10543 від 17 жовтня 2012
року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного окружного
адміністративного суду від 13
лютого 2013 року, позов задоволено
частково : визнано протиправними та
скасовано пункти 3 та 8 вимоги
відповідача; у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач та відповідач звернулися з
касаційними скаргами, в яких просять їх
скасувати. При цьому позивач просить
позов задовольнити повністю,
відповідач - відмовити в задоволенні
позову.

Заперечення на касаційну скаргу
відповідача від позивача не надходили.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивача відповідач просив в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга позивача підлягає задоволенню,
а скарга відповідача задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що Державною
фінансовою інспекцією в Луганській
області проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності ДП
«Свердловантрацит».

Ревізією встановлено ряд порушень та
недоліків, які відображені в акті
ревізії від 06 вересня 2012
року № 05-21/006.

На підставі зазначеного акту
відповідачем винесено вимогу від 17
жовтня 2012 року № 12-05-14-14/10543
про усунення порушень, відповідно до
пунктів 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 якої встановлено:

- не здійснено відшкодування витрат з
доставки в ремонт гірничошахтного
обладнання, передбачених укладеними з
контрагентами договорами. Зобов'язано
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість по розрахункам та
провести претензійно-позовну роботу
щодо відшкодування недоотриманих
фінансових ресурсів шляхом повернення
коштів на розрахунковий рахунок
позивача або виконання контрагентами
відповідного обсягу робіт;

- не проведено претензійно-позовну
роботу щодо своєчасного стягнення
дебіторської заборгованості,
внаслідок чого втрачено боржника по
зобов'язаннях та здійснено списання
дебіторської заборгованості у вересні
2010 року та серпні 2011 року, термін
позовної давності якої минув.
Зобов'язано стягнути з осіб, винних у не
проведенні претензійно - позовної
роботи щодо своєчасного стягнення
дебіторської заборгованості, шкоду у
порядку та розмірах, встановлених
статтями 130, 136 Кодексу законів про
працю України;

- завищено обсяги та вартість виконаних
підрядних робіт з будівництва
котелень, що призвело до незаконних
витрат. Зобов'язано відобразити в
обліку дебіторську заборгованість за
невиконані роботи (різницю вартості
виконаних робіт) та провести
претензійно-позовну роботу щодо
відшкодування незаконних витрат
шляхом повернення коштів або виконання
відповідного обсягу робіт;

- завищено вартість робіт з
капітального ремонту вугільних
комбайнів. Зобов'язано відобразити в
обліку дебіторську заборгованість за
невиконані роботи (різницю вартості
виконаних робіт) та провести
претензійно-позовну роботу щодо
відшкодування зайвих виплат шляхом
повернення коштів або виконання
відповідного обсягу робіт;

- здійснено покриття витрат з
комунальних послуг (оплата послуг з
водопостачання та водовідведення,
електроенергії) сторонніх юридичних
осіб. Зобов'язано відобразити в обліку
дебіторську заборгованість по
розрахунках за спожиті комунальні
послуги та провести
претензійно-позовну роботу щодо
відшкодування вартості спожитих
комунальних послуг шляхом повернення
коштів на розрахунковий рахунок
підприємства;

- здійснено нарахування амортизації на
основні засоби, які перебували на
капітальному ремонті та не
експлуатувалися у виробничій
діяльності більше одного місяця, та при
введенні основних засобів з
експлуатації більше, чим на один
місяць, не складалися акти виведення
цих об'єктів з експлуатації.
Зобов'язано відкоригувати по
бухгалтерському обліку підприємства
зайво понесені витрати - зайво
нараховану амортизацію за 2010-2011 роки;

- віднесено витрати на навчання
студентів у вищих навчальних закладах
до складу інших витрат, що не входять до
собівартості та не віднесено на
рахунок 44 «нерозподілені прибутки».
Зобов'язано відкоригувати по
бухгалтерському обліку підприємства
та віднести на рахунок 44
«нерозподілені прибутки» витрати на
оплату за навчання студентів у вищих
навчальних закладах;

- занижено за 2010 рік дохід, що призвело
до недоотримання Державним бюджетом
дивідендів за 2010 рік. Зобов'язано
перерахувати до загального фонду
Державного бюджету кошти.

Не погоджуючись з пунктами 2 - 8, 10
зазначеної вимоги, позивач звернувся з
цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився апеляційний суд, про
обґрунтованість цього позову в частині
пунктів 3, 8 вимоги № 12-05-14-14/10543 від 17
жовтня 2012 року.

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій в частині відмови в
задоволенні позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону
України "Про державну
контрольно-ревізійну службу" (в
редакції на час ухвалення судового
рішення) головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Відповідно до частини 5 статті 2 Закону
України Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із п. 49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби ставить вимоги перед
керівником об'єкта контролю та органом
його управління щодо пред'явлення
цивільних позовів до винних осіб.

Пунктом 50 Порядку встановлено, що за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав органи служби
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю; звернення до суду в інтересах
держави щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів, а також стягнення у дохід
держави коштів, одержаних за
незаконними договорами, без
встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що
відповідач здійснює фінансовий
контроль за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, відповідач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
відповідача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Однак, як вбачається з пунктів 2, 5, 6
вимоги № 12-05-14-14/10543 від 17 жовтня 2012
року, відповідачем зазначено
альтернативні вказівки на усунення
порушених вимог закону (зобов'язано
провести претензійно-позовну роботу
щодо відшкодування недоотриманих
коштів та коштів за невиконані роботи
шляхом перерахування на розрахунковий
рахунок позивача або шляхом виконання
контрагентами відповідного обсягу
робіт), що не відповідає приписам
зазначеного Порядку.

При цьому, сумнівною є об'єктивна
можливість відшкодування
недоотриманих ресурсів, незаконних та
зайвих витрат вказаним відповідачем
альтернативним шляхом - виконанням
відповідного обсягу робіт.

Крім того, на думку колегії суддів, у
цьому випадку для досягнення
поставленої мети - усунення порушень
вимог законодавства щодо повернення
коштів, фінансова інспекція не повинна
ставити вимогу про проведення
претензійно-позовної роботи, оскільки
її результат непередбачуваний
заздалегідь.

Аналогічні вимоги про проведення
претензійно-позовної роботи щодо
відшкодування вартості спожитих
сторонньою юридичною особою
комунальних послуг містяться також в
пункті 7.

Слід зазначити, що у всіх вищевказаних
вимогах про відшкодування коштів
відповідач не зазначає, що повинно
стати підставою для звернення з
відповідними позовами: стягнення
заборгованості, стягнення суми
збитків, стягнення шкоди. Жодну з цих
підстав відповідач не вказав, що
унеможливлює виконання такої вимоги.

Водночас, визнавши такі вимоги
фінансової інспекції законними, судами
не зазначено, яким нормативним актом
передбачені такі повноваження
відповідача, тоді як право вимагати від
перевіряємого підприємства проведення
позовної роботи, про яке йдеться у
вищевказаних правових нормах,
стосується відшкодування шкоди в
порядку цивільного судочинства.

Таким чином, пункти 2, 5, 6, 7 вимоги
відповідача, які не відповідають
чинному законодавству, підлягають
скасуванню.

В наступному оспорюваному пункті 4
відповідач ставить вимогу перед
позивачем про відшкодування з
працівників підприємства, винних у
своєчасному непроведенні
претензійно-позовної роботи з
боржниками підприємства шляхом
стягнення з них шкоди у порядку та
розмірах, встановлених статтями 130, 136
Кодексу законів про працю України;

Відмовляючи у позові про визнання
вказаного пункту вимоги протиправним,
суди не звернули увагу на положення
статей, що в своїх вимогах відповідач
вказує на необхідність відшкодування
повної матеріальної відповідальності
з винних осіб в порядку статей 130 - 136
КЗпП України, не з'ясувавши при цьому,
чи є можливим стягнення повної суми
шкоди. Між тим, статті 133, 134 КЗпП України
передбачають випадки повної та
неповної відповідальності.

Разом з цим, судами не враховано, що
відповідач всупереч пункту 35 Порядку,
пропонуючи позивачу відшкодувати
шкоду за рахунок винних осіб, таких
осіб не зазначає, як і не підтверджує
факт існування осіб, вина у
відповідному правопорушенні яких
встановлена у передбачений законом
спосіб.

Отже вимоги пункту 4 оспореного акту
також неможливо визнати законними,
відтак, судами помилково відмовлено у
позові в цій частині.

Крім того, наслідком неналежного
врахування судами визначеного законом
обсягу повноважень відповідача та
способу реалізації стало також
безпідставне залишення в силі пункту 10
вимоги, в якому відповідач ставить
питання про коригування
бухгалтерського обліку позивача
шляхом віднесення витрат на оплату
навчання працівників на рахунок 44
"нерозподілені прибутки", замість
включення їх до інших витрат, що не
входять до собівартості.

Між тим, покладаючи на відповідача
повноваження з контролю за станом і
достовірністю бухгалтерського обліку,
вищевказані приписи автоматично не
надають йому можливості їх реалізації
у будь-який спосіб, натомість містять
конкретні обмеження з їх використання.

Таким чином, необгрунтувавши якою
нормою закону (підзаконного акту)
передбачене право фінансової
інспекції на ініціювання коригування
бухгалтерського обліку підприємства,
відповідач незаконно пред'явив
позивачу вимогу, викладену в пункті 10.

Залишаючи такий пункт в силі, суди не
звернули увагу на те, що відповідач не
обґрунтовує наявність в нього таких
повноважень. Не зазначили, чим
передбачено відновлення порушених, на
думку відповідача, вимог законодавства
саме у такий спосіб.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
зазначені вище оскаржувані пункти
вимоги не узгоджується з приписами
законодавства України.

Оскільки суди цього не врахували,
судові рішення в частині відмови в
задоволення позову про їх скасування,
не можуть бути залишені в силі.

Що ж до висновків судів, зроблених за
результатом розгляду пунктів 3 та 8
вимоги відповідача, то колегія суддів з
ними погоджується.

Так, судами правильно встановлена
відсутність підстав для зобов'язання
позивача вчиняти вказані відповідачем
дії з огляду на недоведеність останнім
фактів порушення законодавства.

Крім того, вказані вимоги відповідача
викладені з аналогічними недоліками,
зазначеними у даній постанові, тому не
можуть бути виконані навіть у разі
підтвердження вказаних фактів.

За таких підстав, касаційна скарга
відповідача не підлягає задоволенню, а
касаційна скарга позивача підлягає
задоволенню із ухваленням нового
рішення в частині позовних вимог - про
скасування пунктів 2, 4, 5, 6, 7 та 10.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 224, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Луганській області
залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Свердловантрацит"
задовольнити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
окружного адміністративного суду від 13
лютого 2013 року скасувати в частині
відмови в задоволенні позову.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позов Державного підприємства
«Свердловантрацит» до Державної
фінансової інспекції в Луганській
області про визнання протиправними та
скасування пунктів 2, 4, 5, 6, 7, 10 вимоги
№ 12-05-14-14/10543 від 17 жовтня 2012 року
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 2, 4, 5, 6, 7, 10 вимоги
№ 12-05-14-14/10543 від 17 жовтня 2012 року.

В іншій частині постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного окружного
адміністративного суду від 13 лютого 2013
року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: