Справа № 2-а-3371/11/2209
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3371/11/2209
Головуючий у 1-й інстанції: Федишин І.В.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Совгира Д. І.

судді: Білоус О.В. Курко О. П.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Красилівського районного
суду Хмельницької області від 10 жовтня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Красилівському районі Хмельницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Красилівського
районного суду Хмельницької області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Красилівському районі Хмельницької
області про перерахунок пенсії.

Постановою Красилівського районного
суду Хмельницької області від 10.10.2011
року в задоволені позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задоволити позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись при цьому
на неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи та порушення
норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до положень ст.197 КАС України, проводить
розгляд справи в порядку письмового
провадження, при цьому згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції -без змін, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перебуває на пенсійному
обліку, як отримувач пенсії за віком
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та продовжує працювати
після призначення пенсії.

Позивач на підставі положень ст. 42
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" звернувся із письмовою
заявою до відповідача про перерахунок
йому пенсії із застосуванням середньої
заробітної плати працівників в
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні. В свою чергу,
відповідач, провів вказаний
перерахунок із застосуванням
показника середньої заробітної плати.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з урахуванням Рішення
Конституційного суду України №10-рп/2008
від 22.05.2008 р., передбачено проведення
перерахунків пенсії з урахуванням
страхового стажу, набутого після її
призначення та із застосуванням
показника заробітної плати в
середньому на одну особу в цілому по
Україні, з якої сплачено внески, та яка
відповідно до Закону враховується для
обчислення пенсії за календарний рік,
що передує року перерахунку пенсії.

Статтею ж 42 вказаного Закону визначено,
що у разі якщо застрахована особа після
призначення пенсії продовжувала
працювати, провадиться перерахунок
пенсії з урахуванням не менше ніж 24
місяців страхового стажу після
призначення (попереднього перерахунку)
пенсії незалежно від перерв у роботі.
Перерахунок пенсії здійснюється із
заробітної плати (доходу), з якої була
обчислена пенсія. За бажанням
пенсіонера перерахунок пенсії
провадиться із заробітної плати за
періоди страхового стажу, зазначені в
частині першій статті 40 цього Закону,
із застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників в
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні, з якої сплачено
страхові внески та яка відповідно до
цього Закону враховується для
обчислення пенсії, за календарний рік,
що передує року перерахунку пенсії. При
цьому з періоду, за який враховується
заробітна плата (дохід) для перерахунку
пенсії, період після призначення
пенсії не підлягає виключенню згідно
із абзацом третім частини першої
статті 40 цього Закону;

Розпорядження про перерахунок та
рішення про відмову в перерахунку
пенсії позивач не оскаржив.

Колегія суддів зазначає, що правові
наслідки для позивача створює
розпорядження, та рішення а не дії,
внаслідок чого має місце неправильно
визначений предмет спору,
розпорядження та рішення у межах
спірних відносин є способом реалізації
відповідачем владних управлінських
функцій, як суб'єктом владних
повноважень.

Перерахунок пенсій у зв'язку із
збільшенням середньої заробітної
плати працівників, зайнятих у галузях
економіки України та її страхового
стажу регулюється статтею 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"№1058,
частина 4 якої передбачає, що у разі
якщо застрахована особа після
призначення пенсії продовжувала
працювати, провадиться перерахунок
пенсії з урахуванням страхового стажу
після призначення пенсії. Кожний
наступний перерахунок пенсії
провадиться не раніш як через 2 роки
після попереднього перерахунку з
урахуванням страхового стажу після
призначення пенсій. Перерахунок пенсій
здійснюється із заробітної плати
(Доходу), з якої була обчислена пенсія,
або за періоди страхового стажу
зазначені в частині. 1 статті 40 цього
Закону.

Така редакція існує після визнання
неконституційними змін, внесених
підпунктом "б"підпункту 10 пункту 35
Розділу 2 Закону України від 28 грудня 2007
року № 107-6 і визнаних такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

Скасовані зміни надавали можливість
перераховувати пенсію із заробітної
плати за періоди страхового стажу,
зазначені в частині 1 статті 40 нього
Закону, із застосуванням показника
середньої заробітної плати
працівників в середньому на одну
застраховану особу в цілому по Україні,
з якої сплачено страхові внески та яка
відповідно до цього Закону
враховується для обчислення пенсії за
календарний рік, що передує року
перерахунку пенсії.

Аналіз відновленої (діючої) норми
абзацу 3 частини 4 статті 42 Закону № 1058
доводить, що перерахунок пенсії
здійснюється із заробітної плати
(доходу), з якої була обчислена пенсія,
або за періоди страхового стажу
зазначені в частині першій статті 40
цього Закону.

Тобто, правила частини першої статті 40
при перерахунку пенсії, застосовуються
виключно з метою визначення періоду
страхового стажу, за який може бути
обчислена заробітна плата (дохід).

Частина перша статті 40 передбачає, що
для обчислення пенсії враховується
заробітна плата (дохід) за будь-які 60
календарних місяців страхового стажу
підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від
перерв, та за весь період страхового
стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Відповідно до пункту б статті 92
Конституції України виключно законами
України визначаються, зокрема, форми і
види пенсійного забезпечення. Такими
законами є Закон України "Про пенсійне
забезпечення"від 5 листопада 1991 року №
1788-12 (надалі Закон 1788) та Закон України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"№ 1058 від 9 липня
2003 року.

З огляду на зазначене та керуючись
положеннями принципу законності
закріпленого в статті 9 КАС України,
приписи постанови № 530 від 28 травня 2008
року "Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян" не
можуть застосовуватись до спірних
відносин, відтак правові підстави для
перерахунку пенсії позивача із
застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників в
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні та середньої
заробітної плати працівників, зайнятих
у галузях економіки відсутні. Останній
із наведених показників
застосовується виключно для
призначення пенсії, застосування його
для перерахунку є безпідставними.

Отже, доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тобто
прийнята постанова відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для її скасування не
вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, -залишити
без задоволення, а постанову
Красилівського районного суду
Хмельницької області від 10 жовтня 2011
року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Совгира Д. І.

Судді
Білоус О.В.

Курко О. П.