Справа № 813/6530/13-а
Суддя: Сеник Р.П.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Справа №
12179/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Сеника Р.П.,

суддів
Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання
Лука Х.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03.09.2013 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної
виконавчої служби України про
скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Державної виконавчої
служби України про скасування
постанови № 39091670.

Позивач просив скасувати постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження № ВП 39091670 від 31.07.2013 року,
винесену головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Мазур Г.І. Визнати дії
Мазур Г.І. під час винесення
оскаржуваної постанови неправомірними
щодо внесення в процесуальний документ
неправдивої інформації щодо ВП № 2а-4238
2012 року (документ вступив у законну
силу (набрав чинності) 16.07.2012 року, а не
16.06.2012 року, як зазначено у Постанові) що
заява ОСОБА_1 подана ним 16.07.2013 року, а не
26 липня як зазначено у постанові.

Визнати в діях головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Мазур Г.І. прямий умисел
нанесення шкоди інтересам стягувача
ОСОБА_1

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 03.09.2013 року
позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа) ВП № 39091670 від 31 липня 2013
року, прийняту головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Державна виконавча служби
України, яка в апеляційній скарзі
просить її скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимогах.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до ч.1 ст. 259 КАС України
виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа, та
вказує, що у виконавчому документі не
вказано ідентифікаційний код боржника.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, дослідивши
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

В справі встановлено, 20 липня 2012 року
ОСОБА_1 видано виконавчий лист №
2а-4238/2012 року, на виконання постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 22.06.2012 року,
якою зобов'язано підрозділ примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області відкрити виконавче
провадження по виконанню листа №
2а-1293/2011, виданого 28.10.2011р. Львівським
окружним адміністративним судом.

16 липня 2013 року ОСОБА_1 надіслав до ДВС
України заяву про прийняття до
виконання виконавчого документу,
відкриття виконавчого провадження та
застосування заходів примусового
виконання постанови суду, додатком до
якого був оригінал виконавчого листа №
2а-4238/2012 від 20.07.2012 року. Дата надсилання
підтверджується квитанцією та
фіскальним чеком ВПЗ «Львів-поштамп».
Заяву отримано адресатом 22 липня 2013
року, що підтверджується повідомленням
про вручення.

31 липня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Мазур Г.І. винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження № ВП 39091670 від
31 липня 2013 року. В мотивувальній
частині постанови зазначено. що
всупереч вимог п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження», у
виконавчому документі не вказано
ідентифікаційного коду боржника.
Зазначено також, що документ вступив у
законну силу (набрав чинності) 16.06.2012 р.,
а заява про примусове виконання подана
26.07.2013 року.

У ст. 124 Конституції України
передбачено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Відповідно до ст. 14
КАС України постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
виконавчої влади. Відповідно до ч. 3
цієї статті у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 258 КАС України, за кожним
судовим рішенням, яке набрало законної
сили або яке належить виконати негайно,
за заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, чи прокурора, який здійснював
у цій справі представництво інтересів
громадянина або держави в суді,
видається один виконавчий лист.

Відповідно ч. 1 ст. 259 КАС України,
виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, у виконавчому документі
зазначаються:

- назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

- дата прийняття і номер рішення, згідно
з яким видано документ;

- повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

- резолютивна частина рішення;

- дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

- строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про виконавче провадження» під час
виконання рішень державний виконавець
має право на безпосередній доступ до
баз даних і реєстрів, у тому числі
електронних, що містять інформацію про
боржників, їхнє майно та кошти. Порядок
доступу до таких реєстрів
встановлюється Міністерством юстиції
України спільно з відповідними
центральними органами виконавчої
влади, які забезпечують їх ведення.

В свою чергу, ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» надає
державному виконавцеві при здійсненні
виконавчого провадження право: з метою
захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну, звертатися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення. Таким
чином, відсутність даних про
ідентифікаційні номер стягувача може
бути усунута в процесі виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 04.11.1950 р. кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом. Європейський Суд
з прав людини неодноразово звертав
увагу, що правовідносини сторін, що
виникають під час та у зв'язку із
виконанням постанови суду, є частиною
судового провадження. Європейський Суд
з прав людини звертав увагу, що судове
та виконавче провадження є першою та
другою стадіями у загальному
провадженні (див. рішення у праві
"Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (N 1)
[ВП], № 36813/97, п. 197). Таким чином,
виконання рішення не відокремлюється
від судового розгляду і провадження
повинно розглядатися загалом (див.
рішення у справі "Сіка проти
Словаччини" (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27,
від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення
"Ліпісвіцька проти України" N 11944/05 від 12
травня 2011 року).

Суд першої інстанції повно оцінив
обставини справи, дав належну оцінку
доказам, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
внаслідок чого обґрунтовано відмовив в
задоволенні апеляційної скарги, тому
підстав для скасування постанови
колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги, в силу
наведеного, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03.09.2013 року
в справі № 813/6530/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий:
Р.П. Сеник

Судді :
Р.Б. Хобор

Я.С. Попко