Справа № К/9991/63592/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/63592/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги
С.В.

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 22 лютого 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 травня 2011
року у справі за позовом
Білопільського районного центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно отриманої допомоги,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року Білопільський районний
центр зайнятості звернувся до суду
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю в сумі 14 506,47 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 19 травня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення по
справі та направити справу на новий
судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
та перевіривши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених ч. 2 ст. 220 КАС України,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
касаційної скарги та скасування
судових рішень, прийнятих по
недостатньо з'ясованим і перевіреним
обставинам справи, що мають значення
для її правильного вирішення та
направлення справи на новий судовий
розгляд з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 03.07.2006 року ОСОБА_2
звернулась до Білопільського
районного центру зайнятості населення
із заявою про надання статусу
безробітної.

Відповідачка отримала статус
безробітного, з одночасним
призначенням їй виплати допомоги по
безробіттю, знята з обліку 30.07.2007 року.

24.03.2009 року відповідач вдруге
звернулась до Білопільського
районного центру зайнятості населення
із заявою про надання статусу
безробітної та 31.03.2009 року знову
отримала статус безробітного.

За період перебування на обліку як
безробітна з 03.07.2006 року по 30.07.2007 року
відповідач отримала 2233,55 грн. допомоги
по безробіттю, за період з 31.03.2009 року по
25.07.2010 року - 9861,36 грн.

Також, ОСОБА_2 приймала участь в
оплачуваних громадських роботах,
організація яких фінансувалась з фонду
ЗДСС на випадок безробіття, та отримала
грошові кошти в сумі 2411,56 грн.

Таким чином, ОСОБА_2 отримала допомогу
по безробіттю в сумі 14506,47 грн.

Під час розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення, яке
регламентується порядком
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженим наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 N 60/62, постановою
правління Пенсійного фонду України від
13.02.2009 N 7-1, зареєстрованому в
Міністерстві юстиції України 12.03.2009 N
232/16248, згідно даних обміну з Державним
реєстратором позивачем отримана
довідка з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців, в якій зазначено, що на час
звернення позивача з позовом до суду
відповідач зареєстрований як фізична
особа підприємець з 01.12.2005 року
виконавчим комітетом Білопільської
районної державної адміністрації
Сумської області.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої і апеляційної інстанцій
виходили з того, що законодавець та
спеціально уповноважений орган, як
підставу повернення коштів, визначає
наявність певних обставин з моменту їх
виникнення, зокрема, реєстрація особи,
як суб'єкта підприємницької
діяльності. Водночас, неотримання
доходів від зайняття підприємницькою
діяльністю не є підставою для
звільнення від повернення
необґрунтовано отриманої допомоги по
безробіттю.

Проте колегія суддів не може
погодитися з такими висновками судів,
виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України "Про
зайнятість населення" безробітними
визнаються працездатні громадяни,
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
роботи.

Водночас пп. "б" п. 3 ст. 1 Закону України
"Про зайнятість населення" визначено,
що в Україні до зайнятого населення
належать громадяни, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців.

ОСОБА_2 зареєстрована виконавчим
комітетом Білопільської районної
державної адміністрації Сумської
області як фізична особа-підприємець з
01.12.2005 року.

Суди першої і апеляційної інстанцій не
взяли до уваги доводи, що ОСОБА_2 не
знала про те, що є суб'єктом
підприємницької діяльності з огляду на
таке.

Згідно з описом документів складеного
державним реєстратором
Комісаренко В.О., позивачкою 31.05.2006 року
було подано заяву про припинення
підприємницької діяльності, квитанцію,
що підтверджує внесення плати за
публікацію повідомлення про рішення
щодо припинення підприємницької
діяльності.

Процес проведення державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичних осіб-підприємців
регулюється Законом України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців" (надалі -
Закон № 755-IV).

Частинами 7, 9 Закону № 755-IV в редакції,
чинній на момент реєстрації припинення
підприємницької діяльності
відповідача, встановлено, що державний
реєстратор за відсутності підстав для
залишення документів, які подані для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про рішення фізичної особи -
підприємця щодо припинення нею
підприємницької діяльності, без
розгляду зобов'язаний не пізніше
наступного робочого дня з дати
надходження цих документів внести до
Єдиного державного реєстру запис про
рішення щодо припинення нею
підприємницької діяльності та в той же
день передати органам статистики,
державної податкової служби,
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування повідомлення
про внесення такого запису. Для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа не раніше
двох місяців з дати публікації
повідомлення у спеціалізованому
друкованому засобі масової інформації
подає державному реєстратору особисто
(надсилає рекомендованим листом з
описом вкладення) або через
уповноважену особу такі документи:
заповнену реєстраційну картку на
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням; свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця;
довідку відповідного органу державної
податкової служби про відсутність
заборгованості по податках, зборах
(обов'язкових платежах); довідку
відповідного органу Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості; довідки відповідних
органів фондів соціального
страхування про відсутність
заборгованості або про те, що вона не
перебувала на обліку.

Судами не було встановлено, чому
відповідач залишилась зареєстрованою
як фізична особа підприємець і чому
державним реєстратором не було внесено
до Єдиного державного реєстру запису
про рішення фізичної особи - підприємця
щодо припинення нею підприємницької
діяльності.

При розгляді справи суди не встановили
вини ОСОБА_2 у наданні Білопільському
районному центру зайнятості
неправдивих відомостей для надання їй
статусу безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Постановлені рішення судів попередніх
інстанцій цим вимогам не відповідають
і підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Частиною другою статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 19 травня 2011 року скасувати, а справу
за позовом Білопільського районного
центру зайнятості до ОСОБА_2 про
стягнення незаконно отриманої
допомоги направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
О.І. Гаманко

Судді:
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній