Справа № 667/7966/13-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

11 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 667/7966/13-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції:
Спічак О.Б.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Градовського Ю.М.,судді -Вербицької Н.В.

(у зв'язку з неприбуттям у судове
засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС
України )

розглянувши в порядку письмового
проваження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні на постанову
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 16 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Херсоні про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

20.09.2013 року ОСОБА_4 (надалі - Позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до УПФ України в м. Херсоні
(надалі - Відповідач, УПФ) про визнання
протиправними дій відповідача та
зобов'язання відповідача призначити
позивачу пенсію за віком відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з моменту звернення
позивача за призначенням пенсії, а саме
з 13.09.2012 року; зобов'язання УПФ
здійснювати виплати позивачу
призначеної пенсії шляхом
перерахування належних сум пенсії на
визначені банківські рахунки;
зобов'язання УПФ в межах шістьох
місяців з дня набрання законної сили
рішення суду здійснити виплату пенсії
за минулий час з нарахуванням та
виплатою компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
виплати пенсії.

В обґрунтування позовних вимог було
зазначено, що позивач до 04.10.1999 року
проживав за адресою АДРЕСА_1, а з 07.10.1999
року постійним місцем його проживання
є держава Ізраїль. Разом з цим позивач
зберіг громадянство України, стоїть на
консульському обліку посольства
України в Ізраїлі, у м. Херсоні має
власне житло у якому проживає,
знаходячись в Херсоні, і яке є місцем
його проживання, як громадянина
України, на території України. Але коли
позивач звернувся до УПФ із заявою про
призначення пенсії за віком йому було
безпідставно відмовлено.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 16.10.2013 року позовні
вимоги за період з 13.09.2012 року по 19.03.2013
року залишено без розгляду.

Постановою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 16.10.2013 року позовні
вимоги задоволено частково. Визнано
неправомірними дії УПФ щодо
призначення і виплати пенсії за віком
позивачу, який проживає за межами
України. Зобов'язано УПФ здійснити
нарахування та виплату пенсії за віком
позивачу, який проживає за межами
України, починаючи з 20.03.2013 року. В іншій
частині позову відмовлено за
безпідставністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, УПФУ подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нову
постанову, якою відмовити в задоволені
позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є громадянином України.

13.09.2012 року позивач звернувся до УПФ із
заявою про призначення йому пенсії за
віком, додавши до заяви копії
документів, що засвідчують його особу,
місце проживання, вік та інше.

Листом №645/Р-1 від 27.09.2012 року відповідач
повідомив позивача про відсутність
підстави для призначення йому пенсії,
оскільки він разом з заявою про
призначення пенсії не надав до
пенсійного фонду паспорт громадянина
України з відміткою про реєстрацію
місця проживання в Україні, що є
обов'язковою умовою призначення
пенсії.

У листі УПФ №285/П-1 від 15.07.2013 року
останній додатково роз'яснив, що право
позивача на пенсію не виникло і у
зв'язку з тим, що рішення
Конституційного суду України №25-пр/2009
року на яке посилається представник
позивача, поширюється виключно на осіб,
яким пенсія була призначена та які
виїхали на постійне проживання за
кордон після 07.10.2009 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на призначення
пенсії, як громадянин який виїхав на
постійне місце проживання за кордон, з
посиланням на рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009,
яким положення п.2 ч.1 ст.49, ст.51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визнані неконституційними.

Колегія суддів погоджується з цими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Пунктом 4 ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що іноземці
та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, мають право на отримання
пенсійних виплат і соціальних послуг
із системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
нарівні з громадянами України на
умовах та в порядку, передбаченому цим
Законом, якщо інше не передбачено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Аналогічне положення викладено у
частині другій статті 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення». Згідно
частин третьої та четвертої цієї
статті пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами

У тих випадках, коли договорами
(угодами) між Україною та іншими
державами передбачено інші правила,
ніж ті, що містяться у цьому Законі, то
застосовуються правила, встановлені
цими договорами (угодами).

Конституційний Суд України у Рішенні
від 07.10.2009 року вказав, що закріплюючи
на конституційному рівні право на
соціальний захист кожного громадянина,
без будь-яких винятків, держава
реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадян на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватись з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. Держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року по справі №1-32/2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, положення пункту 2 частини 1
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV.

Відповідно до статті 152 частини 2
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Питання щодо подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» врегульовано Порядком
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України
№22-1 від 25.11.2005 року.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що заява
про призначення пенсії непрацюючим
громадянам і членам їх сімей подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації), або законним
представником відповідно до
законодавства за місцем проживання
(реєстрації) заявника.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянин України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Що стосується рішення суду першої
інстанції в частині про відмову у
задоволенні позовних вимог, то в цій
частині постанова суду першої
інстанції не оскаржується, а тому
підстави для її перегляду в
апеляційному порядку відсутні.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи, порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Херсоні -
залишити без задоволення, а постанову
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 16 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: Ю.М. Градовський Н.В. Вербицька