Справа № К/9991/18154/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року м.
Київ К/9991/18154/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії, за
касаційною скаргою Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 8
квітня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії. В
обґрунтування позову зазначав, що його
заяви від 21 вересня та 7 листопада 2008
року про надання інформації щодо
розміру певних грошових виплат,
відповідачем залишені без задоволення
всупереч вимогам Закону України «Про
звернення громадян.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
8 квітня 2009 року, залишеної без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 березня
2011 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить оскаржувані судові рішення
скасувати та в позові відмовити..

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суди, на
підставі наявних у справі даних
встановили і правильно виходили з того,
що дії відповідача не відповідають
вимогам Закону України «Про звернення
громадян» та порушують законні права
та інтереси позивача. Окрім того, суди
дійшли обґрунтованого висновку й про
те, що затребувана позивачем
інформація до конфіденційної не
відноситься, оскільки жодної
конкретної особи не стосується, а тому
порушень Законів України «Про оплату
праці» та «Про інформацію» не має.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи, 21
вересня і 7 листопада 2008 року
позивач звернувся до відповідача із
зверненням, у якому просив повідомити,
в яких фактичних розмірах у січні 2008
року виплачені щомісячні надбавки,
доплати, підвищення та премія за
посадою начальника відділу аналізу,
планування та контролю УБОЗ УМВС
України в Івано-Франківській області.
Така інформація позивачу була
необхідна з метою визначення
середнього заробітку за посадою, з якої
його звільнено, для збільшення розміру
пенсії.

Також судами встановлено, що на жодне з
цих звернень змістовної відповіді
відповідачем не надано.

За приписами статті 15 Закону України
«Про звернення громадян» органи
державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно статті 20 цього ж Закону
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Враховуючи викладене, суди дійшли
правильно висновку, що відповідач не
вжив усі необхідні заходи для
своєчасного розгляду заяв позивача та
не надав належної відповіді на його
звернення всупереч вимогам Закону
України «Про звернення громадян». Суди
правильно встановили, що інформація,
затребувана позивачем, до
конфіденційної не відноситься,
оскільки не порушує права та інтереси
окремої особи. Така необхідна позивачу
задля своїх пенсійних прав, що повністю
узгоджується з положеннями статті 1
Закону України «Про звернення
громадян» .

Також суди обґрунтовано виходили з
того, що відповідач в порушення частини
2 статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, не надав належних
доказів у підтвердження законності
своїх дій.

Виходячи з наведеного, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області
відхилити, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 8 квітня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.