Справа № 807/4040/13-а
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 рокум. Ужгород№ 807/4040/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гринюка І.В.,

за участю сторін та осіб, які беруть
участь у справі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Попельський
С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань в
приміщенні Закарпатського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 до державної податкової
інспекції у місті Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - фізична особа підприємець
ОСОБА_3 звернувся у Закарпатський
окружний адміністративний суд з
позовною заявою до державної
податкової інспекції у місті Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області, якою просить
(враховуючи подану заяву про зміну
предмету позову): 1) визнати
протиправними і скасувати податкові
повідомлення-рішення №, №
від 10.09.13 року державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Закарпатській
області; 2) визнати протиправним і
скасувати податкове
повідомлення-рішення
№001629C47CB42A6C7E0B6EE043C0A8016D90FE від 13.11.13 року
державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Закарпатській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржені податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді
ГУ Міндоходів у Закарпатській області
прийняті відповідачем в супереч норм
чинного законодавства. Зокрема,
підставою для нарахування спірних сум
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується за результатами річного
декларування є віднесення позивачем до
складу доходів лише плати експедитора,
а не усіх коштів, які надходили на
рахунок позивача за договорами
транспортного експедирування. При
цьому зазначено, що відсутність в
тексті договору, який укладався
позивачем з клієнтами-замовниками,
конкретного розміру плати експедитора
не має правового значення, оскільки
розмір плати експедитора погоджувався
сторонами та фіксувався у актах
виконаних робіт, а також калькуляціях,
що додавались до актів виконаних робіт
та підписувались сторонами.

Що стосується донарахованих сум по
податку на доходи нерезидентів за 2012
рік позивач наголошує, що вирішальним
фактором для застосування правил
міжнародного договору України для
уникнення подвійного оподаткування
стосовно повного або часткового
звільнення від оподаткування доходів
нерезидентів з джерелом їх походження
з України є наявність у нерезидента, що
фактично отримує дохід, на час
отримання такого доходу статусу
резидента країни, з якою укладено
міжнародний договір України. Також
позивач наголошує, що він, як особа, що
виплачує доходи нерезидентові,
виходячи з положень п.103.8 ст. 103 ПК
України, отримавши від нерезидента
довідку за попередній звітний період
(2010 рік) мав законне право застосувати
правила міжнародного договору України,
зокрема щодо звільнення від
оподаткування доходів фірми Gazda Plus s.r.o.
(резидент Чеської республіки), у 2011 році
з отриманням довідки після закінчення
звітного (податкового) року (довідка
отримана 26.03.2012 р.). Аналогічно він мав
право застосувати правила
міжнародного договору України, зокрема
щодо звільнення від оподаткування
доходів фірми Gazda Plus s.r.o. (резидент
Чеської республіки), у звітному (2012)
році з отриманням довідки після
закінчення звітного (податкового) року
(довідка отримана 13.03.13 р.).

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі з мотивів наведених у
позовній заяві, заяві про зміну
предмету позову (Том. І, а.с. 98 - 99) та
додаткових письмових поясненнях (Том.
І, а.с. 113 - 250, Том ІІ, а.с. 1-250, Том ІІІ, а.с. 1
- 64) та просив суд позов задовольнити
повністю.

Відповідачем було подано письмові
заперечення від 04.12.2013 року за №
4893/10/07-01-10 (Том. І, а.с. 88 - 95) згідно яких
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є правомірними з
огляду на наступне. Перевіркою (акт
перевірки від 23.08.2012р. №747/17-02/НОМЕР_1)
встановлено, що фізична
особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_3
отримував доходи від надання
транспортно-експедиторських послуг
(які здійснювались за договорами
транспортного експедирування). В
договорах транспортного
експедирування (укладених ФОП ОСОБА_3 з
клієнтами-замовниками) не має чіткого
розмежування суми винагороди та оплати
третій особі - перевізнику. За умовами
договорів розмір винагороди
експедитора визначається у Заявках.
Під час проведення вказаної перевірки
та написання акту, до прийняття
податкового повідомлення-рішення ФОП
ОСОБА_3 не представив Заявки. На
розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_3 кошти
від клієнтів - замовників поступали за
надання транспортних послуг
загальними сумами без чіткого
розмежування суми винагороди та оплати
третій особі-перевізнику. Перевіркою
також встановлено розбіжність між
доходами, отриманими ФОП ОСОБА_3 від
господарської діяльності за 2011 рік, 2012
рік. задекларованими підприємцем, та
визначеними за результатами перевірки.
ФОП ОСОБА_3 від здійснення операцій з
послуг транспортного експедирування
до складу валового доходу включав лише
суми самостійно визначеної власної
винагороди, а не всі кошти, які
поступили на розрахункові рахунки від
контрагентів - замовників за надані
транспортно-експедиційні послуги.

Крім того, перевіркою (акт перевірки
від 23.08.2013р. №747/17-02/НОМЕР_1) було
встановлено, що ФОП ОСОБА_3 здійснював
операції з послуг транспортного
експедирування, де замовники за надані
послуги сплачували кошти фізичній
особі-резиденту ОСОБА_3
(експедитору-резиденту), а експедитор
для виконання транспортних послуг
залучав перевізників-нерезидентів. ФОП
ОСОБА_3 укладав договори з
перевізниками-нерезидентами та
оплачував їм вартість перевезення.
Однак, під час перевірки ФОП ОСОБА_3 не
представив довідок (або їх нотаріально
засвідчених копій), інших документів,
які б підтверджували, що нерезидент є
резидентом країни, з якою укладено
міжнародний договір України. В той же
час, дати видачі довідок наданих із
запереченнями на акт перевірки не
відповідають періоду нарахування та
виплати доходів нерезидентам, тобто
2011-2012 рокам, а по окремим контрагентам
довідки взагалі не надані.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог з мотивів наведених у письмових
запереченнях та просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог
повністю.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що
державною податковою інспекцією у м.
Ужгороді ГУ Міндоходів у Закарпатській
області було проведено документальну
планову виїзну перевірку дотримання
вимог податкового законодавства ФОП
ОСОБА_3 за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012
року.

За результатами проведеної перевірки
було складено акт перевірки
№747/17-02/НОМЕР_1 від 23.08.2013 р. (Том. І, а.с. 11
- 47) .

За висновками акту, перевіркою
встановлено порушення: 1) п. 177.2 ст.177
розділу IV «Податок на доходи фізичних
осіб» Податкового кодексу України,
внаслідок чого донараховано до сплати
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за 2011 рік - 300486,66 грн., за 2012 рік - 145735,00
грн.; 2) пп. 164.2.11 п. 164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167, пп.
168.1.1 п. 168.1 ст.168, пп. 170.9.1 - 170.9.2 п. 170.9 ст.170
ПК України, внаслідок чого
донараховано до сплати податку з
доходів фізичних осіб за 2012 рік у
розмірі 94972,19 грн. та штрафної санкції
80193,63 грн.; 3) п. 160.1, п. 160.5 ст.160 ПК України,
внаслідок чого донараховано податку з
доходів нерезидентів за 2012 рік у
розмірі 320808,35 грн.

Не погодившись з висновками акту
перевірки позивач подав заперечення
від 02.09.2013 р. №109 (Том. І, а.с. 48 - 52) . За
результатами розгляду заперечень
листом від 09.09.2013 р. № 1199/Г/17-02 (Том. І,
а.с. 53 - 61) відповідач частково врахував
подані заперечення та залишив у
висновку акту перевірки наступні
порушення: 1) п. 177.2 ст.177 розділу IV
«Податок на доходи фізичних осіб» ПК
України, донараховано до сплати
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
в сумі 363740, 19 грн., а саме: за 2011 рік -
300486,66 грн., за 2012 рік - 63253,53 грн.; 2) п. 160.1,
п. 160.5 ст.160 ПК України, донараховано до
сплати податку з доходів нерезидентів
за 2012 рік у розмірі 320808,35 грн.

За результатами розгляду матеріалів
перевірки, 10.09.2013 р. відповідачем були
складені два податкові повідомлення
рішення:

1) №, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування у
розмірі 363740,19 грн. за основним платежем
та застосовані штрафні фінансові
санкції розміром 90935,05 грн., разом - 454675,24
грн.;

2) №, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку інших ніж, 11010400, у
розмірі 320808,35 грн. та застосовані
штрафні фінансові санкції розміром
80202,09 грн., разом - 401010,44 грн.;

Вказані податкові повідомлення
рішення були оскаржені позивачем до ГУ
Міндоходів у Закарпатській області,
яке рішенням від 06.11.13 р. № 216/Г/07-16-10-05-47
(Том. І, а.с. 75 - 79) залишило без змін
податкове-повідомлення рішення №
від 10.09.13 року, а рішенням від
13.11.2013 року №232/Г/07-16-10-05-47 залишило без
змін податкове повідомлення-рішення
№ від 10.09.13 року, а також збільшило
визначену даним податковим
повідомленням-рішенням суму податку на
доходи фізичних осіб на 33273,99 грн. за
основним платежем та на 8318,5 грн. - за
штрафними санкціями.

Враховуючи збільшення податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб відповідачем було
прийняте податкове
повідомлення-рішення
№001629C47CB42A6C7E0B6EE043C0A8016D90FE від 13.11.13 року
(Том. І, а.с. 105), яким позивачу було
визначено податкове зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується за результатами річного
декларування у розмірі 33273,99 грн. за
основним платежем та у розмірі 8318,5 грн.
- за штрафними санкціями.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3. ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2. ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закріплений конституційно принцип
законності також міститься і в п. 21.1. ст.
21 Податкового кодексу України (далі - ПК
України), згідно з яким, посадові особи
контролюючих органів зобов'язані,
зокрема, дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, актом ДПІ у м. Ужгороді
№747/17-02/НОМЕР_1 від 23.08.2013 р. підставою
для донарахування позивачу
податкового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується за
результатами річного декларування
стало те, що в договорах транспортного
експедирування (укладених позивачем з
клієнтами-замовниками) не має чіткого
розмежування суми винагороди та оплати
третій особі - перевізнику. За умовами
договорів розмір винагороди
експедитора визначається у Заявках,
однак позивачем не представлено
Заявок. При здійсненні
транспортно-експедиторської
діяльності позивач кошти за надані
послуги отримував у безготівковій
формі без чіткого розмежування суми
винагороди та оплати третій
особі-перевізнику. Однак при цьому,
позивач, в порушення вимог п. 177.2 ст. 177
ПК України, включав до складу валового
доходу лише суми самостійно визначеної
власної винагороди, а не всі кошти, які
поступили на розрахункові рахунки від
контрагентів - замовників за надані
транспортно-експедиційні послуги.

Статтею 1 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» від 01 липня 2004 року №1955-IV
(далі-Закон) визначено, що
транспортно-експедиторська послуга -
це робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування.

Експедитор (транспортний експедитор) -
суб'єкт господарювання, який за
дорученням клієнта та за його рахунок
виконує або організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування.

Статтею 9 Закону за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Платою експедитору вважаються кошти,
сплачені клієнтом експедитору за
належне виконання договору
транспортного експедирування.

У плату експедитору не включаються
витрати експедитора на оплату послуг
(робіт) інших осіб, залучених до
виконання договору транспортного
експедирування, на оплату зборів
(обов'язкових платежів), що сплачуються
при виконанні договору транспортного
експедирування.

Підтвердженням витрат експедитора є
документи (рахунки, накладні тощо),
видані суб'єктами господарювання, що
залучалися до виконання договору
транспортного експедирування, або
органами влади.

Враховуючи суть договору
транспортного експедирування, кошти,
що надходять платнику податку -
експедитору, не є власністю такого
платника податку і відповідно не
включаються в дохід і не підлягають
оподаткуванню. Доходом платника
податку - експедитора є плата за
виконання договору транспортного
експедирування.

Відповідно до ст.9 Закону, істотними
умовами договору транспортного
експедирування є: відомості про
сторони договору; вид послуги
експедитора; вид та найменування
вантажу; права, обов'язки сторін;
відповідальність сторін, у тому числі в
разі завдання шкоди внаслідок дії
непереборної сили; розмір плати
експедитору; порядок розрахунків;
пункти відправлення та призначення
вантажу; порядок погодження змін
маршруту, виду транспорту, вказівок
клієнта; строк (термін) виконання
договору; а також усі ті умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Водночас, відсутність в тексті
договору, який укладався позивачем з
клієнтами-замовниками, конкретного
розміру плати експедитора не має
правового значення, оскільки суд
констатує, що розмір плати експедитора
погоджувався сторонами та фіксувався у
актах виконаних робіт (Том. І, а.с. 145 -
218), а також калькуляціях (Том. І, а.с. 219 -
234), що додавались до актів виконаних
робіт та підписувались сторонами.
Копії вказаних документів знаходяться
в матеріалах справи і були досліджені в
судовому засіданні.

При цьому суд погоджується з позивачем,
що закріплення істотних умов договору
транспортного експедирування може
мати місце не тільки у тексті самого
договору як єдиного документа, а й у
його невід'ємних частинах - документах,
складених на виконання умов договору, а
також документах, фіксуючих здійснення
відповідних господарських операцій за
укладеним договором, а саме, в
рахунках-фактурах, накладних,
товарно-транспортних накладних, актах
виконаних робіт, калькуляціях, інших
первинних документах.

Більше того, стаття 181 Господарського
кодексу України передбачає можливість
укладення господарських договорів
спрощеним способом, тобто шляхом
обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
і порядку укладення даного виду
договорів.

Вищевказане свідчить про помилковість
та протиправність висновків ДПІ у м.
Ужгороді про те, що позивачем занижено
грошове зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб при здійсненні
транспортно-експедиторської
діяльності, натомість вимоги позову в
цій частині підтверджені належними та
допустимими доказами, відповідають
вимогам законодавства та встановленим
в судовому засіданні фактичним
обставинам справи, тому податкові
повідомлення-рішення № від 10.09.13
року та №001629C47CB42A6C7E0B6EE043C0A8016D90FE від 13.11.13
року слід визнати протиправними та
скасувати.

Крім того, як встановлено в судовому
засіданні та підтверджується
матеріалами справи, зокрема, актом ДПІ
у м. Ужгороді №747/17-02/НОМЕР_1 від 23.08.2013 р.
підставою для донарахування позивачу
податкового зобов'язання по податку з
доходів нерезидентів за 2012 рік у
розмірі 320808,35 грн. стало те, що позивач
здійснював операції з послуг
транспортного експедирування, де
замовники за надані послуги сплачували
кошти позивачу (експедитору-резиденту),
а експедитор для виконання
транспортних послуг залучав
перевізників-нерезидентів: фірму Gazda Plus
s.r.o., фірму East-West Transport, фірму Gazda a.s.,
фірму IBL Logistic s.r.o., фірму Intran Logistics, фірму
Real Transport s.r.o. Позивач укладав договори з
перевізниками-нерезидентами та
оплачував їм вартість перевезення.

Відповідно до п. 13.5 ст.13 Податкового
кодексу України для отримання права на
зарахування податків та зборів,
сплачених за межами України, платник
зобов'язаний отримати від державного
органу країни, де отримується такий
дохід (прибуток), уповноваженого
справляти такий податок, довідку про
суму сплаченого податку та збору, а
також про базу та/або об'єкт
оподаткування. Зазначена довідка
підлягає легалізації у відповідній
країні, відповідній закордонній
дипломатичній установі України, якщо
інше не передбачено чинними
міжнародними договорами України.

Згідно пп. 14.1.122 «а», «в», пп. 14.1.180 п.14.1
ст.14 Податкового кодексу України:
нерезиденти - це: іноземні компанії,
організації, утворені відповідно до
законодавства інших держав, їх
зареєстровані (акредитовані або
легалізовані) відповідно до
законодавства України філії,
представництва та інші відокремлені
підрозділи з місцезнаходженням на
території України; фізичні особи, які
не є резидентами України; податковий
агент щодо податку на доходи фізичних
осіб - самозайнята особа, яка незалежно
від способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або не грошовій формі) зобов'язана
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність контролюючим органам та
нести відповідальність за порушення
його норм в порядку, передбаченому
статтею 18 га розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до п.103.1, п.103.2 ст.103
Податкового кодексу України
застосування правил міжнародного
договору України здійснюється шляхом
звільнення від оподаткування доходів
із джерелом їх походження з України,
зменшення ставки податку або шляхом
повернення різниці між сплаченою сумою
податку і сумою, яку нерезиденту
необхідно сплатити відповідно до
міжнародного договору України. Особа
(податковий агент) має право самостійно
застосувати звільнення від
оподаткування або зменшену ставку
податку, передбачену відповідним
міжнародним договором України на час
виплати доходу нерезиденту, якщо такий
нерезидент є бенефіціарним (фактичним)
отримувачем (власником) доходу і є
резидентом країни, з якою укладено
міжнародний договір України.
Застосування міжнародного договору
України в частині звільнення від
оподаткування або застосування
пониженої ставки податку дозволяється
тільки за умови надання нерезидентом
особі (податковому агенту) документа,
який підтверджує статус податкового
резидента згідно з вимогами пункту 103.4
цієї статті.

Відповідно до п.103.4 ст.103 Податкового
кодексу України підставою для
звільнення (зменшення) від
оподаткування доходів із джерелом їх
походження з України є подання
нерезидентом з урахуванням
особливостей, передбачених пунктами
103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому
агенту), яка виплачує йому доходи,
довідки (або її нотаріально
засвідченої копії), яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою
укладено міжнародний договір України
(далі - довідка), а також інших
документів, якщо це передбачено
міжнародним договором України.

Згідно п. 103.5., п. 103.6 ст.103 Податкового
кодексу України довідка видається
компетентним (уповноваженим) органом
відповідної країни, визначеним
міжнародним договором України, за
формою, затвердженою згідно із
законодавством відповідної країни, і
повинна бути належним чином
легалізована, перекладена відповідно
до законодавства України. У разі
потреби така довідка може бути
затребувана у нерезидента особою, яка
виплачує йому доходи, або органом
державної податкової служби під час
розгляду питання про повернення сум
надміру сплачених грошових зобов'язань
на іншу дату, що передує даті виплати
доходів.

Згідно п. 103.9 ст.103 Податкового кодексу
України особа, яка виплачує доходи
нерезидентові, зобов'язана у разі
здійснення у звітному періоді
(кварталі) виплат нерезидентам доходів
із джерелом їх походження з України
подавати органу державної податкової
служби за своїм місцезнаходженням
(місцем проживання) звіт про виплачені
доходи, утримані та перераховані до
бюджету податки на доходи нерезидентів
у строки та за формою, встановленими
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики.

Відповідно до п. 103.10 ст.103 Податкового
кодексу України у разі неподання
нерезидентом довідки відповідно до
пункту 103.4 цієї статті доходи
нерезидента із джерелом їх походження
з України підлягають оподаткуванню
відповідно до законодавства України і
питань оподаткування.

За період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р. позивач
виплатив кошти
перевізникам-нерезидентам за надані
послуги з перевезення на загальну суму
5346805,86 грн., в т.ч. нерезиденту ОСОБА_4
(ОСОБА_4) 21.12.2011 р. виплатив 10297,77 грн.;
фірмі East- West Transport 21.12.2011 р. виплатив 22223,37
грн., 02.02.2012р. - 19563,66 грн.; фірмі Gazda a.s.
07.09.2011р. виплатив 74828.48 грн.; фірмі Gazda Plus
s.r.o. 26.09.2011 p., 15.11.2011 р., 07.12.2011 р. виплатив
798810,55 грн. та 26.01.2012 р., 02.02.2012 р., 23.03.2012 р.,
04.04.2012 р., 25.04.2012 р., 16.05.2012 р., 31.05.2012 р.,
21.06.2012 р., 25.06.2012р., 11.07.2012 р., 08.08.2012 р.,
19.09.2012 р., 16.10.2012 р., 06.11.2012 р., 15.11.2012 р.
виплатив 3835801,91 грн.; фірмі IBL Logistic s.r.o.
18.07.2011 р., 18.08.2011 р., 12.10.2011 р. виплатив
141882,62 грн.; фірмі Intran Logistics 18.07.2011 р.,
12.10.2011 р., 15.11.2011 р., 21.12.2011 р. виплатив
222356,34 грн. та 02.02.2012 р. - 748,56 грн.; фірмі Real
Transport s.r.o. 05.07.2011 p., 12.10.2011 p., 15.11.2011 р.,
07.12.2011 p. виплатив 57490,31 грн. та 13.03.2012 р.,
12.04.2012 р., 12.06.2012 р., 11.07.2012 р., 19.09.2012 р.,
30.11.2012 р. виплатив 162802,29 грн.). Однак, під
час перевірки позивач не представив
довідок (або їх нотаріально
засвідчених копій), інших документів,
які б підтверджували, що нерезидент є
резидентом країни, з якою укладено
міжнародний договір України.

Судом встановлено, що із запереченнями
від 02.09.2013р. №109 (до акту перевірки)
позивач надав до ДПІ у м. Ужгороді копії
довідок про підтвердження статусу
нерезидента ОСОБА_4 (Словацька
Республіка) за 2011 та 2012 р. (виданих
20.08.201З р.), довідки про підтвердження
статусу нерезидента фірми Gazda Plus s.r.o.
(Чеська Республіка) за 2011р. (виданої
26.03.2012р.), за 2012 р. (виданої 13.03.2013р.),
довідки про підтвердження статусу
нерезидента фірми IBL Logistic s.r.o.
(Словацька Республіка) за 2011 рік
(виданої 16.08.2013р.), довідок про
підтвердження статусу нерезидента
фірми Real Transport s.r.o. (Словацька
Республіка) за 2011 та 2012 рік (виданих
16.08.2013 р.). Водночас суд констатує, що
вказані копії довідок нотаріально
засвідчені лише 02.09.2013р., а довідки про
підтвердження статусу нерезидентів
Словацької Республіки не засвідчені
спеціальним штампом «Apostille». Крім того,
позивачем взагалі не надані довідки
про підтвердження статусу нерезидента
фірм East-West Transport, Gazda a.s., IBL Logistic s.r.o. за 2012
р., Intran Logistic за 2011 та за 2012 роки.

При цьому суд не приймає до уваги
доводи позивача про те, що вирішальним
фактором для застосування правил
міжнародного договору України для
уникнення подвійного оподаткування є
наявність у нерезидента, що фактично
отримує дохід, на час отримання такого
доходу статусу резидента країни, з якою
укладено міжнародний договір України,
оскільки п.103.4 ст.103 Податкового кодексу
України чітко встановлює, що підставою
для звільнення (зменшення) від
оподаткування доходів із джерелом їх
походження з України є саме подання
нерезидентом довідки, яка підтверджує,
що нерезидент є резидентом країни, з
якою укладено міжнародний договір
України, а не лише фактична наявність
такого статусу на час отримання доходу.

Водночас, суд констатує, що у позивача
наявна довідка про підтвердження
статусу нерезидента фірми Gazda Plus s.r.o.
(резидент Чеської республіки) за 2010 р.
видана 17.03.2011 року (Том. ІІІ, а.с. 35 - 64) .

Згідно п.1, п. 2 ст. 18 Договору між
Україною та Чеською Республікою про
правову допомогу в цивільних справах
(підписана 28.05.2001 р; ратифікована 10.01.2002
р; набула чинності 18.11.2002 р.) документи
складені або засвідчені компетентним
органом однієї Договірної Сторони та
підтверджені підписом уповноваженої
особи й офіційною печаткою, є дійними
на території другої Договірної Сторони
без подальшого засвідчення.

Відповідно до п.103.8 ст. 103 Податкового
Кодексу України, особа, яка виплачує
доходи нерезидентові у звітному
(податковому) році, у разі подання
нерезидентом довідки з інформацією за
попередній звітний податковий період
(рік) може застосувати правила
міжнародного договору України, зокрема
щодо звільнення (зменшення) від
оподаткування, у звітному (податковому)
році з отриманням довідки після
закінчення звітного (податкового) року.

З вказаного випливає, що позивач, як
особа, що виплачує доходи
нерезидентові, отримавши від
нерезидента довідку за попередній
звітний період (2010 рік) мав законне
право застосувати правила
міжнародного договору України, щодо
звільнення від оподаткування доходів
фірми Gazda Plus s.r.o. (резидент Чеської
республіки) у 2011 році з отриманням
довідки після закінчення звітного
(податкового) року (довідка отримана
26.03.2012 р.). Аналогічно позивач мав право
застосувати правила міжнародного
договору України, зокрема щодо
звільнення від оподаткування доходів
фірми Gazda Plus s.r.o. (резидент Чеської
республіки), у 2012 році з отриманням
довідки після закінчення звітного
(податкового) року (довідка отримана
13.03.13 р.). При цьому, враховуючи
положення Договору між Україною та
Чеською Республікою про правову
допомогу в цивільних справах
(підписана 28.05.2001 р; ратифікована 10.01.2002
р; набула чинності 18.11.2002 р.), довідки про
підтвердження статусу нерезидента
фірми Gazda Plus s.r.o. (резидент Чеської
республіки) не потребують додаткового
засвідчення в Україні.

Отже, суд констатує, що сума
податкового зобов'язання по податку на
доходи нерезидента Gazda Plus s.r.o.
безпідставно донарахована позивачу,
склала 278076,75 грн. ((798810,55 грн. дохід за 2011
р. * 6%) + (3835801,91 грн. дохід за 2012 рік * 6%)) за
основним платежем та 69519,19 грн. (278076,75
грн. * 25%) за штрафними санкціями.

Враховуючи вищевказане, податкове
повідомлення-рішення № від 10.09.13
року підлягає частковому скасуванню в
частині визначення сум податкового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб у сумі 278076,75 грн. за
основним платежем та 69519,19 грн. за
штрафними санкціями.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України, а відтак
слід присудити понесені позивачем
документально підтверджені судові
витрати, у вигляді сплати судового
збору (платіжне доручення № ПН466 від 15
листопада 2013 року, а.с. 8) у розмірі 3 457
(три тисячі чотириста п'ятдесят сім)
грн. 96 (дев'яносто шість) коп. до
стягнення з Державного бюджету
України.

Керуючись статтями 9, 11, 70, 71, 86, 94, 160-163
КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи
підприємця ОСОБА_3 до державної
податкової інспекції у місті Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Закарпатській області № від
10.09.13 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Закарпатській області
№001629C47CB42A6C7E0B6EE043C0A8016D90FE від 13.11.13 року.

Визнати частково протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Закарпатській області № від 10.09.13
року в частині визначення сум
податкового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб у сумі 278076,75 грн.
за основним платежем та 69519,19 грн. за
штрафними санкціями.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 3 457 (три тисячі
чотириста п'ятдесят сім) гривень 96
(дев'яносто шість) копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя Д.В. Іванчулинець