Справа № 804/688/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
12 лютого 2014 р. Справа № 804/688/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
представника позивача Біднягіної
К.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
товариства з додатковою
відповідальністю "Дніпродзержинський
лакофарбовий завод "Спектр" до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про визнаня
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
Товариство з додатковою
відповідальністю «Дніпродзержинський
лакофарбовий завод «Спектр»
звернулося до суду із адміністративним
позовом до Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, у якому просить (з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог від
28.01.2014р., яка прийнята судом) визнати
протиправним та скасувати податкове
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області за формою
«Р» від 06.12.2013 року про застосування до
товариства з додатковою
відповідальністю «Дніпродзержинський
лакофарбовий завод «Спект» збільшення
суми грошового зобов'язання за
основним платежем з податку на додану
вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на суму 150103,00
У обґрунтування позову зазначено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене на
підставі висновків акту перевірки від
22.11.2013р. за № 1369/89/04-03/22/01/08/13422783. Зокрема,
за викладеними у акті висновками
встановлено завищення податкового
кредиту за серпень 2012 року на суму 150103,00
грн., яке відбулось внаслідок
віднесення у порушення вимог п. 198.1,
п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 ПК України до
складу податкового кредиту сум ПДВ на
підставі отриманих податкових
накладних, які не містять усіх
обов'язкових реквізитів по
господарським операціям з
контрагентами ТОВ ВТФ «Лакпром», ТОВ
«Східна торгівельна компанія», ПП
«Стік». У обґрунтування протиправності
зазначених висновків позивач вказує на
такі обставини, що із документів,
наданих під час проведення перевірки
(видаткові та податкові накладні, тощо)
вбачається надання товарів та послуг
відповідно до укладених договорів та
рух коштів на їх оплату; позивачем до
контролюючих органів були надані
первинні бухгалтерські документи на
підтвердження господарських операцій
з контрагентами, податкові накладні
були виписані уповноваженими особами
зазначених контрагентів, але
податковим органом належних перевірок
за даними фактами проведено не було.
Позивачем зазначено, що ним зі свого
боку виконані всі вимоги щодо
формування податкового кредиту за
вищезазначеними операціями, до
податкової перевірки надавались усі
первинні документи, дані
бухгалтерського обліку. На підставі
вищевикладених обставин, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
підлягає визнанню протиправним та
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
Представник відповідача у судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи, до суду від
відповідача станом на час розгляду
справи заперечень проти позову, заяв та
клопотань не надходило.
За даних обставин суд, керуючись
положеннями ст.128 КАС України, вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника відповідача.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представника позивача, дослідивши
подані до суду докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи, суд
Відповідно до п.п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.
Судом встановлено, що посадовими
особами Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області на підставі
направлень на перевірку, плану-графіку
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання, п.п.20.1.4 п.20.1
ст. 20, п.п. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, п. 77.1, п.77.4 ст. 77
ПК України, наказів Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 25.09.2013р. за № 348, від 01.11.2013р.
за № 478, від 08.11.2013р. за № 501 проведена
планова виїзна перевірка товариства з
додатковою відповідальністю
«Дніпродзержинський лакофарбовий
завод «Спектр» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р., валютного
та іншого законодавства за період з
01.10.2011р. по 31.12.2012 року.
Згідно із п. 86.1 ст. 86 ПК України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка. Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.
Підпунктом 86.3 ст. 86 ПК України
встановлено, що акт (довідка)
документальної виїзної перевірки, що
визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу,
складається у двох примірниках,
підписується посадовими особами
органу державної податкової служби,
які проводили перевірку, та
реєструється в органі державної
податкової служби протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів).
Згідно із п. 86.10 ст. 86 ПК України у акті
перевірки зазначаються як факти
заниження, так і факти завищення
податкових зобов'язань платника.
За результатами перевірки складено акт
від 22.11.2013р. за № 1369/89/04-03/22/01/08/13422783.
У ході перевірки відповідачем у акті
від 22.11.2013р. за № 1369/89/04-03/22/01/08/13422783
встановлено, зокрема, що у порушення п.
198.1, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст. 201 ПК України
товариством з додатковою
відповідальністю «Дніпродзержинський
лакофарбовий завод «Спектр» віднесено
до складу податкового кредиту суму ПДВ
за серпень 2012р. у розмірі 150103,00 грн. по
податковим накладним отриманим від ТОВ
податковим накладним отриманим від ТОВ
«Східна торгівельна компанія» (іпн
1373,47 грн., по податковим накладним
податковим накладним на суму ПДВ 2080,00
Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником податкового органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень, а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
податкове повідомлення-рішення
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.
За результатами перевірки
відповідачем прийняте, зокрема,
податкове повідомлення-рішення 06.12.2013р.
п. 198.1, п.198.6 ст. 198, п.201.4 ст. 201 ПК України
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
150103,00 грн. та нараховано штрафні
У акті перевірки від 22.11.2013р. за №
1369/89/04-03/22/01/08/13422783 щодо встановлених
порушень, зокрема, зазначено про те, що
перевіркою достовірності відображених
показників у поданих Деклараціях з
податку на додану вартість (рядки 10.1 -
16.1) за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р.,
встановлено, що перевіркою
відображених у рядку 10.1 Декларацій
«Придбання (виготовлення, будівництво,
спорудження) на митній території
України товарів (послуг), що підлягають
оподаткуванню за ставкою 20% та нульовою
ставкою» показників за період з 01.10.2011р.
по 31.12.2012р. у загальній сумі 2280234 грн.,
який сформовано на підставі виданих
попередніх оплат, здійснення придбання
сировини та інших товарно-матеріальних
цінностей, отриманих робіт (послуг).
Проведеною перевіркою відображеного
показника за період з 01.01.2011р. по 31.12.2012р.
у загальній сумі 2280234 грн. на підставі
наданих документів (податкових
накладних, реєстрів триманих
податкових накладних, платіжних
доручень та інших документів
задекларованих ТДВ «ДЛФЗ «Спектр»
показників у рядку 10.1 Декларацій
«придбання (виготовлення, будівництво,
спорудження) на митній території
України товарів (послуг), що підлягають
оподаткуванню за ставкою 20% та нульовою
ставкою») встановлено завищення
задекларованих ТДВ «ДЛФЗ «Спектр»
показників у рядку 10.1 Декларацій
«придбання (виготовлення, будівництво,
спорудження) на митній території
України товарів (послуг), що підлягають
оподаткуванню за ставкою 20% та нульовою
ставкою» на загальну суму ПДВ 150 103 грн.,
в тому числі за серпень 2012 року у
розмірі 150103 гривень.
При цьому до такого висновку
відповідач прийшов через те, що на його
думку, у порушення п. 198.1, п.198.6 ст. 198,
п.201.1 ст. 201 ПК України товариством з
додатковою відповідальністю
«Дніпродзержинський лакофарбовий
завод «Спектр» віднесено до складу
податкового кредиту суму ПДВ за
серпень 2012р. у розмірі 150103,00 грн. по
податковим накладним отриманим від ТОВ
податковим накладним отриманим від ТОВ
«Східна торгівельна компанія» (іпн
1373,47 грн., по податковим накладним
податковим накладним на суму ПДВ 2080,00
Досліджуючи правомірність викладених
у акті перевірки обставин та висновків,
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, суд встановив таке.
Податковим органом у акті перевірки
від 22.11.2013р. за № 1369/89/04-03/22/01/08/13422783
зазначено, зокрема, про те, що податкові
накладні, отриманим від ТОВ «Східна
106 від 29.08.2012р. на суму ПДВ 1373,47 грн., по
податковим накладним отриманим від ПП
суму ПДВ 4649,67 грн., по податковим
накладним на суму ПДВ 2080,00 гривень не
містять усіх обов'язкових реквізитів,
при цьому, відповідачем не зазначено,
які саме реквізити у зазначених
податкових накладних відсутні.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.
У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
а) порядковий номер податкової
б) дата виписування податкової
в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;
є) ціна постачання без урахування
ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;
и) вид цивільно-правового договору;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);
ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.
Судом було оглянуто у судовому
засіданні наступні податкові накладні:
(платник податку - ТОВ ВТФ «Лакпром»);
(платник податку - ТОВ ВТФ «Лакпром»);
- за № 106 від 29.08.2012р. на суму ПДВ 1373,47 грн.
(платник податку - ТОВ «Східна
торгівельна компанія»);
грн. (платник податку - ПП «Стік»);
- за № 244 від 14.08.2012р. на суму ПДВ 1106,39 грн.
(платник податку - ТОВ
Судом встановлено, що вищезазначені
податкові накладні містять усі
реквізити, передбачені положеннями
п.201.1 ст.201 ПК України, ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», тобто
містять такі обов'язкові реквізити, як:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис.
Факт включення податкових накладних до
Єдиного реєстру податкових накладних
підтверджується відповідним витягом з
реєстру, який міститься у матеріалах
справи.
Щодо податкової накладної «на суму ПДВ
973,61 грн.», на яку посилається
відповідач у акті перевірки, то у акті
перевірки не зазначено реквізитів
зазначеної накладної, контрагента, що
її виписав - із інформації, яка
міститься у акті перевірки неможливо
це встановити. Позивач пояснив, що про
зазначену накладну йому не відомо
Згідно із п.п 14.1.179 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді.
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 143 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
(податком на додану вартість) є
операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
Згідно із положеннями п. 188.1 ст. 188 ПК
України база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
вартості (у разі здійснення
контрольованих операцій - не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу) з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, що справляється з
вартості послуг стільникового
рухомого зв'язку, податку на додану
вартість та акцизного податку на спирт
етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.
До бази оподаткування включаються
вартість товарів/послуг, які
постачаються (за виключенням суми
компенсації на покриття різниці між
фактичними витратами та регульованими
цінами (тарифами) у вигляді виробничої
дотації з бюджету та/або суми
відшкодування орендодавцю - бюджетній
установі витрат на утримання наданого
в оренду нерухомого майна, на
комунальні послуги та на енергоносії),
та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
отримувачем товарів/послуг,
поставлених таким платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно із п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.
Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу валових витрат та сум
ПДВ до складу податкового кредиту
необхідні документи, оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема: документи, що
підтверджують факт отримання послуг
від іншої особи та документи, що
підтверджують зв'язок понесених витрат
з господарською діяльністю платника
Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України "Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України» за № 742/11/13-11 від
02.06.2011р. необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби» від 20.07.2010 року за № 1112/11/13-10
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:
1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо. Необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.
2. Встановлення спеціальної
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, яка
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрована як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.
3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.
4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
Аналогічна позиція викладена також у
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо
підтвердження даних податкового
обліку» документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.
Реальність господарських операцій
повинна досліджуватися для з'ясування
підстав виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
У процесі судового розгляду справи, на
підтвердження правомірності включення
до складу податкового кредиту сум ПДВ
по господарських операціям з ТОВ ВТФ
«Лакпром», ТОВ «Східна торгівельна
компанія», ПП «Стік», ТОВ
«Дніпропаксервіс» позивачем були
надані первинні бухгалтерські
документи: договори, податкові та
видаткові накладні, банківські виписки
та платіжні доручення, ТТН.
Таким чином, судом була досліджено та
підтверджено фактичне здійсненя і
підтвердження належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків - позивача.
Суд зазначає, що у відповідності до ст.
21 ПК України посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з
Податковим кодексом України та іншими
законами і нормативними актами.
Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
Водночас, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до ст. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарської операції є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства
від імені якого складений документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
З матеріалів справи встановлено, що всі
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача, які
надані ним в підтвердження формування
валових витрат відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», виписані підприємством, яке
станом на момент спірних правовідносин
є платником ПДВ, що не заперечується
відповідачем, під час здійснення
господарських операцій перебувало на
обліку в органах ДПІ. Доказів
зворотного судовим розглядом справи не
встановлено і актом перевірки не
заперечується та не спростовано.
Оглянуті у судовому засіданні
вищезазначені первинні документи
позивача та контрагентів відповідають
вище переліченим вимогам, містять всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) як наслідок - вони є такими,
які підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку.
Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що позивач виконав вимоги
чинного законодавства України і
правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку (первинних
бухгалтерських документів) відобразив
у даних податкового обліку операції із
ТОВ ВТФ «Лакпром», ТОВ «Східна
торгівельна компанія», ПП «Стік», ТОВ
Враховуючи вищенаведені обставини та
зазначені норми законодавства, суд
вважає, що позивачем у даній справі
було правомірно сформовано податкове
зобов'язання за перевіряємий період із
врахуванням господарських операцій із
ТОВ ВТФ «Лакпром», ТОВ «Східна
торгівельна компанія», ПП «Стік», ТОВ
За таких обставин, висновок
податкового органу про порушення
позивачем положень п. 198.1, п.198.6 ст. 198,
п.201.1 ст. 201 ПК України не відповідає
встановленим по справі обставинам.
З огляду на відсутність порушень не
підлягають застосуванню до
відповідача і штрафні санкції за
Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

Крім того, будь-яка неправомірна
діяльність контрагентів (наприклад, їх
«фіктивні» відносини з іншими
контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 06.12.2013р. за №
прийняте не обґрунтовано, тобто
без урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, не
пропорційно, зокрема, без дотримання
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення та підлягає
визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Зважаючи на сукупність викладених
обставин та висновків, позовні вимоги
підлягають задоволенню, а податкове
повідомлення-рішення від 06.12.2013р. за №
- визнанню протиправним та
скасуванню.

Керуючись статтями 14, 70, 71, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з
додатковою відповідальністю
"Дніпродзержинський лакофарбовий
завод "Спектр" до Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.12.2013р. за №
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області за формою "Р"
від 06.12.2013 року про застосування до
товариства з додатковою
відповідальністю "Дніпродзержинський
лакофарбовий завод "Спектр" збільшення
суми грошового зобов'язання за
основним платежем з податку на додану
вартість з вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) на суму 150103,00
грн., та штрафних санкцій на суму 37526,00
гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
17 лютого 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили на 17.02.2014р. Суддя
З оригіналом згідно Помічник суддіВ.В
Ільков В.В. Ільков О.А. Вовчанська