Справа № 9101/192237/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________________
Ухвала

Іменем України

"05" березня 2013 р. справа № 2а-17/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 15.10.2012 р. у справі № 2а-17/11

за позовом ОСОБА_1

до Бердянської міжрайонної
прокуратури Запорізької області

про визнання бездіяльності
протиправною, -

встановив:

Позивач в черві 2004 року в порядку глави
31-А ЦПК України, що діяв на той час,
звернувся до суду зі скаргою на
бездіяльність прокурора Бердянського
району Запорізької області, яка
полягала, на його думку, у відмові
представляти його інтереси в суді щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
злочином, оскільки через похилий вік
та хвороби він не здатний самостійно
захищати свої порушені права та
законні інтереси у суді.

Провадження у справі було відкрито за
правилами ЦПК України, а з урахуванням
набрання чинності Кодексом
адміністративного судочинства України
здійснюється за нормами цього
процесуального закону.

Суд першої інстанції в задоволенні
скарги відмовив, оскільки з 2004 року
прокурор вступив у справу за позовом
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, а тому
підстави для задоволення скарги
відсутні.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі посилається на те, що суд
невірно застосував норму
матеріального права, пославшись на
неіснуючу статтю 66-1 Закону України
«Про прокуратуру», разом з тим, не
застосував положення статті 33
вказаного Закону, яка підлягала
застосуванню. Зазначає також, що судом
порушено ч. 3 ст. 212 КАС України. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та задовольнити скаргу на
бездіяльність прокурора.

В судове засідання учасники процесу не
з'явились, справа розглядається в їх
відсутності.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, апеляційний
суд дійшов висновку, що скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта щодо посилання суду на
неіснуючу норму матеріального права.
Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України, порушення норм
матеріального права є підставою для
скасування судового рішення, якщо це
призвело до неправильного вирішення
справи.

Проте, на думку колегії суддів, справу
вирішено по суті вірно, оскільки під
час її розгляду у суді з'ясовано, що у 2004
році в порядку ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» прокурор вступив у
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
спричиненої злочином.

Вбачається, що справа розглянута судом
першої інстанції за наявними доказами
у відсутності скаржника, який просив
розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього кодексу.
Доведення факту порушення прав
скаржника покладається на нього.

Проте, в матеріалах справи відсутні
скарги прокурору від 18.03.2004 року та від
30.03.2004 року, які зазначені в додатку до
скарги ОСОБА_1 до суду від 29.06.2004 року
(а.с. 1, т. 1), та на які посилається
скаржник в обґрунтування своїх вимог.

Таким чином, неможливо встановити за
наявними доказами - чи дійсно
звертався скаржник до прокурора та з
яких підстав, а відповідно - надати
правову оцінку діям (бездіяльності)
прокурора.

На думку колегії суддів, посилання
заявника апеляційної скарги на ч. 3 ст.
212 КАС є помилковим, оскільки зазначена
норма не регулює спірне питання.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права, які б вплинули на правильність
судового рішення; доводи апеляційної
скарги суперечать матеріалами справи,
та не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому постанову
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 15.10.2012 р. у
справі № 2а-17/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун