Справа № 9101/57857/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

"16" квітня 2013 р. справа №
2а-0470/11140/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Юхименка О.В.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.11.2011 р. у справі № 2а-0470/11140/11

за позовом Дніпропетровського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ Метал Груп"

про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

встановив:

У вересні 2011 року Дніпропетровське
обласне відділення фонду соціального
захисту інвалідів (далі - позивач)
звернулось до суду першої інстанції з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВ Метал Груп" (далі -
відповідач), в якому просив:

- стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 27181,35 грн.;

- стягнути з відповідача пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 619,40 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.11.2011 р. в задоволені позову відмовлено
повністю. Суд мотивував своє рішення
тим, що позивачем здійснені необхідні
заходи для працевлаштування інвалідів,
тому відсутні підстави для притягнення
відповідача до
адміністративно-господарської
відповідальності.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач звернувся з
апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі, позивач
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нову
- про задоволення позову.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Представник позивача, належним чином
повідомлений у судове засідання не
з'явився, що не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази, наявні
в матеріалах справи, перевіривши в
межах доводів апеляційної скарги
дотримання судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач є юридичною особою та
належить до підприємств, яким,
відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (далі - Закон
України №875-ХІІ), встановлюється
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Відповідачем було подано до
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2010 рік.

Відповідно до звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за формою
10-ПІ річна, середньооблікова кількість
штатних працівників на підприємстві
відповідача у 2010 році склала 193 осіб.
Відповідно до нормативу, передбаченого
ст. 19 Закону України №875-ХІІ, у
відповідача мали бути працевлаштовані
інваліди в кількості 8 особи. Фактично
на підприємстві відповідача у 2010 році
було працевлаштовано 3-х інвалідів.

Відповідно до ст. 19 Закону України
№875-ХІІ для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону України
№875-ХІІ підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Таким чином, матеріали справи
підтверджують факт невиконання
відповідачем вимог законодавства щодо
працевлаштування інвалідів, тобто
вчинення правопорушення у сфері
господарської діяльності та
обґрунтованість розрахунку
адміністративно-господарських
санкцій, здійсненого позивачем.
Загальні принципи застосування
відповідальності за такі
правопорушення визначені у
Господарському кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою названої статті
встановлено, зокрема, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачем створені робочі місця для
інвалідів та упродовж 2010 року
направлялись звіти про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів до Бабушкінського районного
центру зайнятості.

Відповідач безпідставно не відмовляв
інвалідам у працевлаштуванні. Така
інформація позивачем не спростована та
від центру зайнятості до суду не
надходила. Відмови стосувались лише
випадків, коли та чи інша особа не могла
займати заявлену вакансію за станом
здоров'я.

Так, за направленням на
працевлаштування від Жовтневого
районного центру зайнятості в м.
Дніпропетровську до ТОВ «АВ метал
груп» звернувся ОСОБА_1 з метою
працевлаштування на посаду
адміністратора чергового. Відповідно
до довідки МСЕК, яка додавалась до
направлення, вказаній особі було
рекомендовано такий характер праці, як
охоронець у денний час, легка праця.
Однак, посада адміністратора на ТОВ «АВ
метал груп» передбачає позмінний
характер праці, тобто адміністратори
чергують як вдень, так і вночі
відповідно до графіку чергувань. Тому
ОСОБА_1 було відмовлено у прийнятті на
роботу у зв'язку з неможливістю
виконання рекомендацій МСЕК щодо
характеру праці для цієї особи.

Також, за направленням на
працевлаштування від Бабушкінського
районного центру зайнятості до ТОВ «АВ
метал груп» звернувся ОСОБА_2 для
працевлаштування на посаду
адміністратора чергового. У довідці
МСЕК, виданій ОСОБА_2, зазначено, що йому
рекомендується працювати «інженером в
кабінетних умовах, без поїздок,
відряджень». Однак, робоче місце
адміністраторів, які працюють у
Відповідача, знаходиться у вестибюлі
ТОВ «АВ метал груп» навпроти вхідних
дверей, у зв'язку з чим співробітники
охорони, в тому числі адміністратори,
постійно знаходяться під протягами,
особливо в холодну пору року.

Крім того, відповідно до завдань та
обов'язків, які покладаються на
адміністратора ТОВ «АВ метал груп», він
зобов'язаний, зокрема виявляти осіб,
які намагаються незаконно проникнути
на територію відповідача та
здійснювати заходи, направлені на їх
затримання; контролювати дотримання
правил парковки на території службової
стоянки ТОВ «АВ метал груп» тощо. Тобто,
робота адміністратора не передбачає
працю в кабінетних умовах. Тому, ОСОБА_2
також було відмовлено у прийнятті на
роботу.

Отже, відповідачем, прийняті всі
належні заходи щодо працевлаштування
інвалідів, правила здійснення
господарської діяльності не порушені.

Відповідно до ч. 3 ст.18 Закону України
№875-ХІІ підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надати державній службі занятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Проте, слід окремо зазначити, що за
правилами викладеними у ч.1 ст.18 Закону
України №875-ХІІ забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звертання до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Таким чином, згідно діючого
законодавства, обов'язок з пошуку
робочих місць для інвалідів покладено
як на державну службу зайнятості, так і
на самих інвалідів, а обов'язок
роботодавця є вже безпосереднє
працевлаштування інваліда на
спеціально створене робоче, місце,
тобто укладення з ним трудового
договору. Обов'язок державних органів
щодо організації працевлаштування
інвалідів виникає після виконання
підприємствами обов'язку щодо
створення робочих місць і надання,
передбаченої законодавством про
соціальну захищеність інвалідів,
інформації про наявність вільних
робочих місць та вакантних посад, на
яких може використовуватися праця
інвалідів.

Принцип застосування відповідальності
лише за наявності вини закріплено в
теорії права, та конкретизовано для
господарських правовідносин у ч.2 ст. 218
ГК України, якою повинен керуватися суд
при вирішені даної справи.
Застосування відповідальності без
наявності вини, можливо лише у
випадках, прямо передбачених
законодавством, що регулює конкретні
суспільні правовідносини. Якщо законом
не передбачено застосування
відповідальності без наявності вини,
то суд при вирішенні справи виходить із
загального принципу застосування
відповідальності - лише за наявності
вини.

Отже, відповідач довів факт
відсутності вини та неможливість
уникнення правопорушення з незалежних
від нього причин, що виключає підстави
для притягнення його до
відповідальності.

Щодо стягнення пені колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України
№875-ХІІ порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені.

Таким чином, підставою для нарахування
пені є наявність порушення, за яке
передбачено стягнення
адміністративного - господарських
санкцій, та порушення термінів їх
сплати. Оскільки суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність порушення, пеня окремому
застосуванню та нарахуванню не
підлягає, а вимога щодо стягнення пені
є такою, що не відповідає нормам ч. 4 ст.
20 Закону України №875-ХІІ, у зв'язку з чим
не підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції об'єктивно, повно, всебічно
дослідив обставини, які мають суттєве
значення для вирішення справи, та
ухвалив судове рішення без порушення
норм матеріального і процесуального
права; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому постанову слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.11.2011 р. у справі № 2а-0470/11140/11 залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
О.В. Юхименко