Справа № 809/19/14
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р.
Справа № 809/19/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Тимощука О.Л.

при секретарі Маковійчук С.М.,

за участю:

представника позивача - Святненка С.В.,

представника відповідача -
Книгиницької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Приватного підприємства
фірма "Теплодар"

до відповідача: Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 11.12.2013
р.,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство фірма
«Теплодар» (надалі також - позивач, ПП
фірма «Теплодар») звернулося в суд з
адміністративним позовом до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі
також - відповідач, Коломийська ОДПІ)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 11.12.2013
р.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що
за результатами проведеної
відповідачем документальної невиїзної
перевірки, оформленої актом від 02.12.2013
року №839/09-07-22-01/32699570 виявлено завищення
суми податкового кредиту за березень
2013 року в сумі 9374,00 грн., оскільки
заперечення на акт перевірки
відповідачем не були взяті до уваги,
останнім винесено податкове
повідомлення-рішення № від 11.12.2013
р., згідно з яким приватному
підприємству фірма «Теплодар»
визначено грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в загальній
сумі 14061,00 грн., з якої за основним
платежем донараховано - 9374,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 4687,00
грн. Оскаржуване рішення вважає
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, оскільки винесено на
підставі помилкових висновків
відповідача про безтоварність
операцій між позивачем та ТОВ
«Голдлайн» у березні 2013 року, які
ґрунтуються на акті зустрічної
перевірки Західно-Донбаської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області та спростовуються первинними
документами, реальністю господарської
операції в часі та наявністю самого
товару, отриманого за результатами
виконання договірних взаємовідносин,
що в сукупності спричинило зміни в
майновому стані приватного
підприємства фірма «Теплодар».

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
викладених в адміністративному позові.
Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову
заперечила з підстав, викладених в
письмових запереченнях, при
обґрунтуванні правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, звернула увагу
суду на те, що згідно із висновками
Західно-Донбаської ОДПІ ГУ Міндоходів
у Дніпропетровській області,
викладеними в акті від 23.08.2013 року «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Голдлайн» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків та зборів за
період з 01.02.2013 року по 31.07.2013 року»,
виявлено відхилення при співставленні
податкового кредиту в розрізі
контрагентів за лютий - липень 2013 року,
також контрагент позивача відсутній за
адресою місцезнаходження, а тому
зустрічною звіркою не можливо
підтвердити реальність проведених
господарських відносин між позивачем
та ТОВ «Голдлайн». Крім цього,
видаткова накладна, представлена до
перевірки не містить інформації щодо
прізвища особи, яка її підписала, а
також у позивача відсутній корінець
поштового відправлення, який б
підтверджував операцію з доставки
товару перевізником ТОВ «Нова пошта».
За наведених підстав просила в
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши адміністративний позов,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи письмові докази в їх сукупності
судом встановлено наступне.

Приватне підприємство фірма
«Теплодар» зареєстровано як суб'єкт
підприємницької діяльності 24.11.2003 року
виконавчим комітетом Коломийської
міської ради та взяте на податковий
облік в Коломийській ОДПІ 28.11.2003 року за
№110, згідно з довідкою про взяття на
облік платника податків №16238/10/192 від
28.11.2003 року.

На підставі наказу Коломийської ОДПІ
від 19.11.2013 року №317 відповідачем
проведено документальну невиїзну
перевірку ПП фірми «Теплодар», за
наслідками якої складено Акт від 02.12.2013
року №839/09-07-22-01/32699570 «Про результати
документальної невиїзної перевірки
приватної фірми «Теплодар» (код за
) з питань документального
підтвердження господарських відносин
із платником податків ТОВ «Голдлайн»
(код за ), їх реальності та
повноти відображення в обліку за
березень 2013 року» (надалі - Акт
перевірки).

Відповідно до Акту перевірки
встановлено порушення позивачем пп.198.6
ст.198, п.201.11 ст.201 Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено суму
податкового кредиту за березень 2013
року в сумі 9374,00 грн. Вказані порушення
є наслідком висновків перевіряючих, що
ПП фірма «Теплодар» є вигодонабувачем,
а угода між контрагентами відбулася
лише на папері та не підтверджує
реальність проведених господарських
операцій у березні 2013 року з платником
податків з урахуванням їх виду, обсягу,
якості та розрахунку (а.с.14-22).

06.12.2013 року позивачем по справі подані
заперечення на Акт перевірки, які не
були взяті відповідачем до уваги. Таким
чином, за наслідками виявлених
порушень 11.12.2013 року Коломийською ОДПІ
винесено податкове
повідомлення-рішення №, згідно з
яким ПП фірмі «Теплодар» збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
14061,00 грн., з яких за основним платежем
9374,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 4687,00 грн.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивачем 04.03.2013
року укладено з ТзОВ «Голдлайн»
договір купівлі - продажу згідно з яким
останній передав, а позивач прийняв
товар, а саме: переносний
газоаналізатор ОКСИ 5М-5Н та
газозбірний пристрій довжиною 1500мм на
загальну суму 56243,00 грн., в тому числі
ПДВ 9373,83 грн (а.с.23).

Дана господарська операція
підтверджується рахунком-фактурою,
видатковою накладною №30455 від 04.03.2013
року, податковою накладною від 04.03.2013
року №38 (а.с.24-26). Оплату за товар
проведено по перерахунку в повному
обсязі в три етапи, що підтверджується
платіжними дорученнями та виписками з
банківського рахунку позивача (а.с.27-31).

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Цим ж пунктом статті передбачено, що у
податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

В своїх доводах представник
відповідача посилалася на відсутність
даних щодо особи, яка підписала
видаткову накладну, а також на
розбіжності в даних щодо номенклатури
товару, зазначених у видатковій та
податковій накладних. З цього приводу
суд зазначає наступне.

Вимоги статті 201 Податкового кодексу
України та наслідки щодо їх
недотримання не розповсюджуються на
видаткові накладні, а тому правове
обґрунтування позивача в цій частині, а
саме про відсутність прізвища особи,
яка підписала видаткову накладну з
посиланням на приписи статті 201 ПК
України є помилковими, що стосується
допущеної описки у податковій
накладній в частині найменування
однієї із позицій опису (номенклатури)
товару, що не призвело до зміни ціни
товару, в тому числі ПДВ, слід
зазначити, що окремі недоліки в
заповненні реквізитів податкової
накладної, виявлені податковим органом
в результаті перевірки позивача, не
роблять таку накладну недійсною та не
свідчать про її неналежність та
недопустимість як доказу у справі.

Із системного аналізу наведених
правових норм можна дійти висновку, що
якщо суми податку, попередньо включені
до складу податкового кредиту,
відповідають зазначеним у податкових
накладних, податковий кредит покупця
вважається підтвердженим податковими
накладними, незважаючи на те, що такі
накладні могли мати незначні недоліки
в заповненні, за умови, що вони не
перешкоджають можливості
ідентифікувати особу, яка видала
податкову накладну, містять, зокрема,
відомості про придбані товари (роботи,
послуги), їх вартість, дату здійснення
операції та відповідну суму податку на
додану вартість.

В судовому засіданні встановлено, що
товар, отриманий позивачем складається
з двох одиниць: переносного
газоаналізатора ОКСИ 5М - 5Н та
газозабірного пристрою довжиною 1500мм,
при цьому останній є складовою
частиною переносного газоаналізатора
ОКСИ 5М - 5Н та не може самостійно
експлуатуватися без нього.

Враховуючи те, що в податковій
накладній, виданій позивачу, в другому
рядку графи найменування номенклатури
одиниці товару допущена описка, а саме
замість вірного «Газозабірний
пристрій довжиною 1500мм» повторно
зазначено найменування товару
«Переносний газоаналізатор ОКСИ 5М -
5Н», вказаного в рядку першому, дана
описка, з врахуванням вірних
відомостей щодо ціни товару та суми
ПДВ, на думку суду, є незначною, а відтак
податкова накладна №38 від 04.03.2013 року
не може вважатися такою, що оформлена з
порушенням вимог статті 201 Податкового
кодексу України.

Що стосується посилань відповідача на
висновки Західно-Донбаської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області, викладені в акті від 23.08.2013
року «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Голдлайн» щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків та зборів за
період з 01.02.2013 року по 31.07.2013 року», суд
зазначає, що не знаходження
контрагента позивача на момент
перевірки - 23.08.2013 року за місцем
реєстрації, а відтак не встановлення
наявності первинних документів за
відповідною адресою, не є доказом на
підставі якого можна дійти
беззаперечних висновків про
безтоварність господарських операцій,
що мали місце зокрема в період з 04.03.2013
року по 22.08.2013 року. Вказані обставини
можна розглядати виключно в сукупності
з іншими належними доказами, які б
свідчили про притягнення посадових
осіб контрагента позивача до
кримінальної відповідальності,
підтверджували неможливість реального
здійснення зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна, відсутністю управлінського та
технічного персоналу та відсутності
самого економічного змісту такої
господарської операції. Проте,
всупереч доводам відповідача, актом
перевірки Західно-Донбаської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області встановлено, що в ТзОВ
«Голдлайн» в І та ІІ кварталі 2013 року
працювало 6 осіб (а.с.76).

Крім цього, встановлені відхилення при
співставленні податкового кредиту в
розрізі контрагентів за лютий-липень
2013 року стосуються інших контрагентів
з якими ТзОВ «Голдлайн» мав
взаємовідносини, а не безпосередньо
позивача (а.с.76,77), що також спростовує
доводи відповідача.

Сам факт відсутності контрагента
позивача за місцем реєстрації не є
підставою для донарахування грошових
зобов'язань безпосередньо позивачу, а
відтак вказана обставина не може
безпосередньо впливати на
правомірність формування позивачем
податкових зобов'язань з ПДВ.

Відсутність у позивача квитанції про
отримання товару поштовим переказом
також не може слугувати підтвердженням
безтоварності операції, оскільки
документ, визначений відповідачем не
відноситься до первинних документів та
зберігання такого чинним
законодавством не вимагається.
Натомість представлена в судове
засідання довідка ТзОВ «Нова пошта»
підтверджує факт надання послуг цією
організацією на користь позивача
впродовж 2013 року.

Що стосується самого товару, то
реальність отримання його позивачем
додатково підтверджується свідоцтвом
про проходження державної
метрологічної атестації №08/0158 від
31.03.2013 року та інструкцією до
експлуатації із серійним номером та
датою упаковки товару (а.с.47-51). Судом
також встановлено, що вказаний товар
був відображений позивачем у
фінансовому звіті за перше півріччя та
за 2013 рік, водночас відповідачем не
підтверджено жодними доказами
ймовірність отримання позивачем
аналогічного товару за спірний період
від інших постачальників.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, зокрема, чи прийняті
(вчинені) вони: обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації.

З огляду на вищенаведене, доводи
відповідача не спростовують
встановлених обставин у справі, а
висновки на підставі, яких винесені
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення не
підтверджуються належними,
допустимими та достатніми доказами, а
тому позовна заява підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області № від
11.12.2013 р.

Повернути з Державного бюджету України
на користь Приватного підприємства
фірма "Теплодар" (ідентифікаційний код
32699570) сплачений судовий збір в розмірі
172 (Сто сімдесят дві) гривні 06 коп.,
згідно з платіжним дорученням №194 від
23.12.2013 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя: /підпис/
Тимощук О.Л.

Постанова складена в повному обсязі
17.02.2014 року.