Справа № К/9991/23526/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/23526/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Автономній Республіці Крим про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 21
березня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2006 року позивач звернувся з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим (далі - управління ПФУ),
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим (далі - управління МВС),
в якому з урахування уточнених вимог
просив визнати: протиправним рішення
№55/15697 від 9 серпня 2006 року про відмову в
перерахунку грошового утримання і
пенсії за вислугою років,
бездіяльність щодо встановлення
щомісячної надбавки за вислугою років
у розмірі 40 відсотків з 27 липня 1999 року
та право на перерахунок такої,
незаконним нарахування пенсії за
вислугу років з 2 серпня 2000 року без
урахування 25 відсотків
щомісячної доплати. Позивач також
просив стягнути з відповідача у його
користь заборгованість з нарахування
грошового забезпечення і виплати
пенсії у розмірі 14753, 34 гривень, з
урахуванням інфляції і трьох відсотків
річних, а також 9000 гривень моральної
шкоди та зобов'язати здійснити
перерахунок пенсії з 2 серпня 2000 по 1
січня 2005 роки.

Постановою Євпаторійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 15 травня 2009 року позов
задоволено частково.

Севастопольський апеляційний
адміністративний суд постановою від
21 березня 2011 року рішення суду
першої інстанції скасував, позов
задовольнив частково, постановив
визнати відмову і дії управління МВС
щодо перерахунку позивачу місячного
грошового утримання і пенсії без
урахування служби в Радянській Армії і
надбавки за вислугу років у розмірі 40
відсотків з 2 серпня 2000 року
протиправними.

Зобов'язав управління ПФУ
здійснити перерахунок і виплату
позивачу пенсії з 2 серпня 2000 року по 1
січня 2005 року, з урахуванням щомісячної
надбавки за вислугу років у розмірі 40
відсотків до окладів грошового
утримання, в решті позову відмовив.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржуване судове рішення, у частині
відмови в задоволенні позову,
скасувати та задовольнити такий у
повному обсязі.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211
Кодексу адміністративного судочинства
України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм
матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржуване судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і задовольняючи частково
позов апеляційний суд, на підставі
наявних у справі даних встановив і
правильно виходив з того, що дії і
рішення відповідачів про відмову в
перерахунку грошового утримання і
пенсії, частково, не відповідають
вимогам закону.

Як убачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_4 проходив службу в органах
внутрішніх справ на посаді старшого
слідчого з особливо важливих справ
слідчого управління Головного
Управління МВС України в Автономній
Республіці Крим. 1 серпня 2000 року він
був звільнений зі служби, йому
призначено пенсію за вислугою років в
розмірі 73 відсотків грошового
утримання, що склало 338,72 гривень.

Судами встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, позивач з 24
травня 1972 по 20 травня 1974 роки проходив
строкову військову службу.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України №393 від 17
липня 1992 року «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення та виплати
пенсій і грошової допомоги особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та членам
їхніх сімей» для призначення пенсій за
вислугу років відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ» особам
офіцерського складу, прапорщикам,
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ до вислуги
років зараховується дійсна військова
служба у Радянській Армії та
Військово-Морському Флоті,
прикордонних, внутрішніх, залізничних
військах, в органах державної безпеки
та інших військових формуваннях
колишнього СРСР, а також служба в
органах внутрішніх справ колишнього
СРСР та інші види служби і періоди
роботи, які відповідно до
законодавства колишнього СРСР
зараховувалися до вислуги років для
призначення пенсій
військовослужбовцям, а також особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ. Вислуга
років (у тому числі на пільгових умовах)
у цьому випадку обчислюється у порядку,
встановленому законодавством
колишнього СРСР, якщо цією постановою
не передбачено більш пільгових умов
зарахування до вислуги років часу
служби для призначення пенсій
військовослужбовцям та особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ.

Апеляційний суд дійшов правильного
висновку, що в порушення зазначених
вимог закону Управління МВС визначив
позивачу вислугу років без урахування
строкової військової служби.

Невідповідним вимогам закону є і
визначення позивачу надбавки за
вислугу років до окладу грошового
утримання.

За приписами Указу Президента України
№926/96 від 4 жовтня 1996 року «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового
та начальницького складу та оплати
праці працівників органів внутрішніх
справ» особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ виплачується
надбавка за вислугу років згідно з
додатком № 10. Додатком №10 до цього
Указу встановлені розміри надбавок за
вислугу років до окладів грошового
утримання осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ зокрема, за вислугу
років від 20 до 25 років - 35 відсотків,
від 25 і більше років - 40 відсотків.

Правильними є також висновки суду і в
частині 25 відсоткової надбавки до
грошового утримання за вислугу років.

Так, Указом Президента України від 4
жовтня 1996 року № 926 «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ»,
керівникам органів внутрішніх справ
надано право встановлювати в межах
асигнувань, що виділяються на
утримання цих органів доплату в
розмірі від 25 до 50 відсотків надбавки
до грошового утримання за вислугу
років.

Судами встановлено, що зазначена
надбавка позивачу на період звільнення
не виплачувалася у зв'язку з
відсутністю асигнувань.

Відповідно до частини третьої статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (в редакції Закону від 15
червня 2004 року № 1769-IV «Про внесення
змін до статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
внутрішніх справ та деяких інших осіб»,
який набув чинності 1 січня 2005 року)
пенсії особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

З грошового атестату позивача
вбачається, що надбавку, яка
передбачена Указом Президента України
від 4 жовтня 1996 року № 926 «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ»
позивач не отримував.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» та пункту 7 постанови
Кабінету Міністрів України від 17.07.92
року № 393 «Про порядок обчислення
вислуги років, призначення пенсії і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей», перерахунок
пенсії з урахуванням надбавок, які
особи не отримували під час
проходження служби та включення премії
для обчислення пенсії передбачено не
було.

За таких обставин правових підстав для
збільшення грошового утримання з
урахування 25 відсоткової надбавки не
було, а відповідно і перераховувати
пенсію.

Закон України від 15 червня 2004 року «Про
внесення змін до статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», який набув чинності 1 січня
2005 року, не має зворотної сили, а тому
підстав для перерахунку пенсії з
урахуванням надбавок, запроваджених
після звільнення зі служби, нових
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премій за минулий час
також немає.

Правильними є висновки апеляційного
суду і в частині визначення способу
захисту порушеного права, такий
останнім визначений з урахуванням
дійсних обставин справи та вимог
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно немає
підстав для застосування індексації до
нарахованих виплат.

Що ж до питання моральної шкоди,
то така не доведена позивачем, а відтак
підстав для стягнення її розміру у суду
не було. Посилання на заподіяння такої
є недостатнім для її відшкодування.

Рішення апеляційного суду відповідає
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги його
висновків не спростовують, такі
ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.