Справа № 812/8897/13-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
справа №812/8897/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Попова В.В., секретарі
судового засідання Сульженко А.В.,
позивача ОСОБА_2, представника позивача
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 16
грудня 2013 року у справі № 812/8897/13-а за
позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецького
міського центру зайнятості про
визнання протиправним та скасування
наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Сєвєродонецького міського центру
зайнятості про визнання протиправним
та скасування наказу від 08.12.2010 № 515.

З рішенням суду першої інстанції не
погодилася позивач та звернулася з
апеляційною скаргою у якій вказав, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріально та
процесуального права. Зазначила, що на
час отримання допомоги по безробіттю
вона не знаходилась у трудових
відносинах, отже, у відповідача не було
підстав виносити наказ від 08.12.2010 № 515.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

У судовому засіданні представник
позивача, позивач, підтримали вимоги
апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового засідання. При
таких обставинах колегія суддів
розглянула справу у відсутність особи,
яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 була
взята на облік в Сєвєродонецькому
міському центрі зайнятості 14.09.2009 та
отримувала соціальні послуги та
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття». Наказом
Сєвєродорнецького МЦЗ від 03.06.2010
припинено виплату допомоги по
безробіттю позивачу та знято її з
обліку. Вказані обставини не
заперечуються сторонами та
підтверджуються постановою
Луганського окружного
адміністративного суду від 22.08.2013 та
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 у
справі № 812/1394/13-а за позовом
Сєвєродонецького міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
суми виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
(арк. справи 50-54).

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В подальшому Сєвєродонецьким МЦЗ
отримано інформацію про те, що під час
перебування на обліку в центрі
зайнятості ОСОБА_2 отримувала
заробітну плату в ТОВ «МАВІ Україна».

За результатами розслідування
Сєвєродонецьким МЦЗ складено акт 08.12.2010
№ 81, згідно з яким ТОВ «МАВІ Україна»
була виплачена заробітна плата ОСОБА_2
за період роботи з 14.09.2009 по 05.05.2010;
період виплати допомоги по безробіттю
у період перебування ОСОБА_2 на обліку
підлягає перегляду (арк. справи 58).

08 грудня 2010 року відповідачем прийнято
наказ № 515 про утримання з ОСОБА_2 зайво
отриманої суми матеріального
забезпечення (арк. справи 6).

Позивач не погодився зі вказаним
наказом, вважав його протиправним.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про зайнятість населення» від 01.03.1991 №
803-XII в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин (далі
- Закон № 803), безробітними визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Для одержання статусу безробітного,
громадянин особисто подає у день, що
настає після закінчення встановленого
строку пошуку роботи, до центру
зайнятості відповідну заяву та
письмову інформацію про те, що він не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів та не
зареєстрований як фізична особа
підприємець.

У разі відсутності підходящої роботи
рішення про надання громадянам статусу
безробітних приймається державною
службою зайнятості з восьмого дня
після реєстрації у центрі зайнятості
за місцем проживання.

У випадку безробіття згідно з частиною
першою статті 6 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин (далі - Закон №
1533), застраховані особи мають право на
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги.

Відповідно до статті 7 Закону № 1533
видами забезпечення за цим Законом є:
допомога по безробіттю, у тому числі
одноразова її виплата для організації
безробітним підприємницької
діяльності; допомога по частковому
безробіттю; матеріальна допомога у
період професійної підготовки,
перепідготовки або підвищення
кваліфікації безробітного; допомога на
поховання у разі смерті безробітного
або особи, яка перебувала на його
утриманні.

Статтею 2 Закону № 1533 встановлено
принцип цільового використання коштів
страхування на випадок безробіття.

З метою дотримання вказаного принципу
частиною 2 статті 34 Закону № 1533 фонду
визначено обов'язки:

виплачувати забезпечення та надавати
соціальні послуги, передбачені цим
Законом;

вживати заходів до раціонального
використання коштів і забезпечення
фінансової стабільності Фонду;

контролювати правильність витрат за
страхуванням на випадок безробіття,
передбачених цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами з питань
страхування на випадок безробіття,
правильність призначення роботодавцем
та виплати застрахованим особам
допомоги по частковому безробіттю.

Частинами 2 та 3 статті 36 Закону № 1533
встановлено, що застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Встановлено, що наказом ТОВ «МАВІ
Україна» від 04.11.2005 № 6-к позивач ОСОБА_2
була прийнята на роботу з 04.11.2005 агентом
з оформлення митних документів за
сумісництвом з неповним робочим днем
(арк. справи 44).

Наказом ТОВ «МАВІ Україна» від 05.05.2010 №
6-к ОСОБА_2 було звільнено за угодою
сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з 05.05.2010
(арк. справи 45).

Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 1
Закону № 803 в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин, в
Україні до зайнятого населення
належать громадяни, що проживають на
території держави на законних
підставах, працюючі по найму на умовах
повного або неповного робочого дня
(тижня) на підприємствах, в установах і
організаціях, незалежно від форм
власності, у міжнародних та іноземних
організаціях в Україні і за кордоном у
фізичних осіб.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 на момент
взяття її на облік у центрі зайнятості
з 14.09.2009 та до 05.05.2010 вважалася зайнятою
особою.

Виплата ТОВ «МАВІ Україна» ОСОБА_2
доходу підтверджується податковими
розрахунками форми № 1ДФ за 4 квартал 2009
року, 1 квартал 2010 року, 2 квартал 2010 року
(арк. справи 38-40).

Вказані обставини також установлено
судовими рішеннями в справі № 812/1394/13-а,
які набрали законної сили, та не
потребують доказування.

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги посилання позивача на те, що
підпис на наказі ТОВ «МАВІ Україна» від
05.05.2010 № 6-к про звільнення належить не
ОСОБА_2, а іншій особі, оскільки питання
щодо правомірності винесення даного
наказу, ознайомлення позивача з
наказом про звільнення та взагалі
питання звільнення позивача не є
предметом даного спору та має
розглядатися в іншому порядку.
Будь-яких доказів на підтвердження
своїх доводів позивачем не надано.
Натомість належними доказами в
розумінні статей 69, 70 КАС України
підтверджено перебування позивача в
трудових відносинах з ТОВ «МАВІ
Україна» в період знаходження на
обліку в центрі зайнятості та
отримання позивачем доходу.

Відповідно до пункту 20 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
лютого 2007 року № 219, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин (далі
- Порядок № 219), громадяни,
зареєстровані як такі, що шукають
роботу, та безробітні, знімаються з
обліку з дня працевлаштування, в тому
числі на сезонні або загальнодержавні
оплачувані громадські роботи,
державної реєстрації фізичної особи -
підприємця, укладення
цивільно-правового договору, предметом
якого є діяльність, спрямована на
виконання власними силами робіт,
надання послуг. При цьому в картці
робиться запис про прийняття на роботу,
зазначаються дата і номер наказу, дата
видачі та номер реєстраційного
свідоцтва, дата укладення
цивільно-правового договору.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 219
громадяни, зареєстровані як такі, що
шукають роботу, і безробітні,
знімаються з обліку згідно з наказом
керівника центру зайнятості, що
зазначається в картці.

Беручи до уваги вищенаведені норми, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивач, порушуючи норми Закону
України «Про зайнятість населення», не
повідомила центр зайнятості про
перебування в трудових відносинах з
ТОВ «МАВІ Україна», що спричинило
безпідставне надання їй статусу
безробітної особи та незаконну виплату
допомоги по безробіттю та інших
соціальних послуг у загальному розмірі
10933,43 грн.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції вважав, що при винесенні
наказу від 08.12.2010 № 515 про утримання
зайво виплаченої суми матеріального
забезпечення відповідач діяв
правомірно та у відповідності до норм
чинного законодавства України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими,
безпідставними й такими, що не
підлягають задоволенню.

З висновками суду першої інстанції
погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Повний текст ухвали складений 21 лютого
2014 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року у справі № 812/8897/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року у справі № 812/8897/13-а - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді
І.В.Сіваченко

В.В.Попов