Справа № 328/215/14-а
Суддя: Курдюков В. М.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької
області у складі головуючого судді
Курдюкова В.М., при секретарі судового
засідання Симоненко В.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні Токмацького районного суду
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Токмаку та Токмацькому
районі Запорізькій області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Токмаку та Токмацькому
районі Запорізькій області, яким
просить зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в м. Токмаку
та Токмацькому районі Запорізької
області призначити їй пенсію на
пільгових умовах із зменшенням
пенсійного віку на три роки, відповідно
до вимог ч. 2 ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Позов обґрунтовує наступним.

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» умови,
норми та порядок пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
від Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»" або їм
надається право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом.
Таким чином, призначення та виплата
пенсії особам, які постраждали
внаслідок аварії на Чорнобильській
АЕС, може регулюється Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Про те, що позивач є потерпілою
від Чорнобильської катастрофи,
підтверджується посвідченням серії Б
№ 416607с від 16.06.2010 року.

Відповідно довідки Малиновського
сільського виконавчого комітету
Лоївського району Гомельської області
Республіки Білорусь від 09.08.2007 року №
750, позивач проживала та була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з
червня 1981 року до 29 листопада 1986 року.
Зазначений населений пункт після
аварії на ЧАЕС відноситься до зони з
правом на відселення.

Зазначений факт також
підтверджується довідкою виконкому
Малиновської сільської ради від 18.12.1992
№ 733.

Окрім того, із трудової книжки
позивача вбачається, що з 09.05.1981 року по
29.11.1986 року вона працювала у колгоспі
їм. Карла Маркса, що знаходиться на
території Лоївського району
Гомельської області Республіки
Білорусь.

Таким чином, із вищевказаних
документів вбачається, що вона не
тільки постійно проживала у
відповідній зоні, а й працювала в ній з
моменту аварії по листопад 1986 року,
тобто більше на 4 місяці, як зазначено в
ч. 2 ст. 55 Закону.

Вважає, що вона підпадаю під
категорію осіб, які зазначені в п. 2 ст. 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а тому має право на пенсію
за віком на пільгових умовах.

Звернувшись до відповідача із
заявою про призначення пенсії за віком
на пільгових умовах із зменшенням
пенсійного віку на 3 роки на підставі п.
2 ст. 55 Закону, їй було відмовлено.

Рішення про відмову було
мотивоване тим, що станом на 01.01.1993 року
вона не прожила, або не відпрацювала у
зоні гарантованого добровільного
відселення 3 роки.

Не погоджуючись і прийнятим
рішенням, позивач звернулась із листом
до головного управління Пенсійного
фонду України в Запорізькій області.
Відповідно до листа головного
управління від 21.08.2013 № 1036/Ч-9, їй було
роз'яснено, що вона не має права на
отримання пільгової пенсії з тих же
підстав, на яких ґрунтувалося рішення
про відмову у призначені пенсії
відповідача.

15.10.2013 року із питанням про
призначення пільгової пенсії позивач
звернулася до Пенсійного фонду
України, але в жовтні 2013 року отримала
відповідь від 22.10.2013 № 15629/Ч-11, згідно
якої її звернення було направлено до
головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області для
відповідного реагування, тобто по суті
звернення ПФУ не розглядалося.

У листопаді 2013 року, позивач
отримала листа головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області від 08.11.2013 № 1371, в якому
зазначалося, що ґрунтовне роз'яснення
щодо дострокового призначення пенсії
було надано позивачу листом головного
управління від 21.08.2013 року № 1036/Ч-9.

Таким чином, звернення позивача
по всій вертикалі управління
Пенсійного фонду щодо призначення
пенсії зі зниженням пенсійного віку,
залишені без задоволення.

Позивач в судовому засіданні
позов та обставини, якими він
обґрунтований, підтримала.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Позивач є потерпілою від
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії Б
№ 416607с від 16.06.2010 року.

Відповідно довідки Малиновського
сільського виконавчого комітету
Лоївського району Гомельської області
Республіки Білорусь від 09.08.2007 року №
750, позивач проживала та була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з
червня 1981 року до 29 листопада 1986 року.
Зазначений населений пункт після
аварії на ЧАЕС відноситься до зони з
правом на відселення. Зазначений факт
також підтверджується довідкою
виконкому Малиновської сільської ради
від 18.12.1992 № 733.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1, в
період з 09.05.1981 року по 29.11.1986 року
позивач працювала у колгоспі ім. Карла
Маркса, що знаходиться на території
Лоївського району Гомельської області
Республіки Білорусь.

Листами головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області від 21.08.2013 № 1036/Ч-9, від 08.11.2013 №
1371/Ч-1 позивачу роз'яснено, що вона не
має права на дострокове призначення
пенсії відповідно ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в зв'язку з
тим, що вона прожила в зоні
гарантованого добровільного
відселення менше 3-х років.

Судом встановлений факт того, що
позивач проживала та працювала в зоні
гарантованого добровільного
відселення з моменту аварії по 31 липня
1986 року, який сторонами не оспорюється.

Відповідно абз. 5 ч. 2 ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
особам, які постійно проживали або
постійно проживають чи постійно
працювали або постійно працюють у зоні
гарантованого добровільного
відселення за умови, що вони за станом
на 1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали у цій зоні не менше 3
років, надаються пенсії із зменшенням
пенсійного віку, встановленого ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» на 3 роки та додатково 1
рік за 2 роки проживання, роботи, але не
більше 6 років. Приміткою до ч. 2 ст. 55
Закону визначено, що початкова
величина зниження пенсійного віку у 3
роки встановлюється лише особам, які
постійно проживали або постійно
працювали у зазначеній зоні з моменту
аварії по 31 липня 1986 року незалежно від
часу проживання або роботи в цей
період.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що обов'язковою умовою призначення
пенсії із зменшенням пенсійного віку є
проживання та(або) праця у зазначеній
зоні протягом трьох років до 1 січня 1993
року. Лише за цієї умови, можливе
застосування початкової величини
зменшення пенсійного віку - 3 роки,
особам, які працювали та(або) проживали
в зоні з моменту аварії по 31 липня 1986
року, а також додатково 1 рік за 2 роки
проживання, роботи, але не більше 6
років. Особам, які не працювали та(або)
проживали в зоні з моменту аварії по 31
липня 1986 року, зменшення пенсійного
віку застосовується без початкової
величини зменшення пенсійного віку - 3
роки, а з розрахунку - 1 рік за 2 роки
проживання, роботи, але не більше 6
років.

Ч. 1 ст. 71 КАС України визначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Всупереч цієї правової норми,
позивачем не доведено суду, що
відповідач відмовив їй у призначенні
пенсії із зменшенням пенсійного віку,
на чому ґрунтуються її вимоги.

За таких обставин, суд дійшов
висновку, що в задоволенні позову
необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 6, 17, 70, 71, 158-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Токмаку та Токмацькому районі
Запорізькій області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно

Суддя: