Справа № 826/19814/13-а
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2014 року 15:37 №
Окружний адміністративний суд міста
судді Смолія І.В.
при секретарі судових засідань
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:
за позовомПублічного акціонерного
товариства «Діамантбанк»до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центральний офіс з
обслуговування великих
платниківпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення За участю
Від позивача: Людкевич Х.Є. - пк (дов.від
11.03.13р. за № б/н)
Від відповідача: Шило М.Ю. - п/к (дов.від
29.08.13р. за № 1005/10.1-05)
На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в
судовому засіданні 29.01.2014р. проголошено
вступну та резолютивну частини
Обставини справи:
Позивач Публічне акціонерне
товариство «Діамантбанк» звернулося
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.
Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, змін та
доповнень до позову не подав. В
обґрунтування позовних вимог зіслався
на обставини викладені в позовній
Представник відповідача в судовому
засіданні щодо задоволення позовних
вимог заперечив, в обґрунтування
зіслався на обставини викладені у
письмових запереченнях.
Розглянувши подані позивачем і
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва, -
Працівниками Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Публічного акціонерного
товариства «Діамантбанк» з питань
дотримання вимог цивільного,
податкового та іншого законодавства і
правильності нарахування та сплати
податків до бюджету при проведенні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Транспорт-Експрес» за період з 01.10.10р.
За результатами перевірки складено акт
від 18.11.2013р. за № 45/43-20/233627-11(надалі -акт
Проведеною перевіркою встановлено
допущення позивачем порушень пп. 7.7.1 п.
7.1, ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3,
ст. 200 Податкового кодексу України з
урахуванням пп. 4.1 ст. 4, пп. 3.1.1 п. 3 ст. 3
Закону України «Про податок на додану
вартість», п. 185.1 ст. 185, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 558
У зв'язку із встановленням допущення
позивачем зазначених норм податкового
законодавства Міжрегіональним
головним управлінням Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників винесено податкове
яким відповідно до акту перевірки та
відповіді на заперечення від 29.11.13р. №
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 948 009,42грн. в тому
числі за основним платежем в розмірі 872
037,81грн. та штрафні санкції в розмірі 75
Позивач не погоджується з таким
рішенням податкового органу, вважає
його протиправним та надуманими а тому
звернувся до суду із даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
підставність позовних вимог виходячи з
наступних міркувань.

Відповідно до висновків податкового
органу, викладених в акті перевірки,
підставою для донарахування позивачу
зобов'язань з податку на додану
вартість слугували висновки щодо
безпідставного віднесення позивачем
до складу податкового кредиту коштів
сплачених при взаємовідносинах з ТОВ
«Транспорт-Експрес», оскільки
правочини, укладені позивачем з таким
контрагентом, укладено без мети
настання реальних наслідків та, на
переконання податкового органу, є
нікчемним.

З акту перевірки та пояснень
представника відповідача, наданих ним
у судовому засіданні, вбачається, що до
таких висновків податковий орган
прийшов з акту ДПІ у Шевченківському
районі ГУ Міндоходів в м. Києві від
15.10.13р. за № 1323/26-59-22-08-15/35745362 про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Транспорт-Експрес» щодо обчислення
достовірності задекларованих та
повноти сплачених обов'язкових
платежів та реальності ведення
господарської діяльності в період з
01.01.11р. по 31.12.12р., а також з протоколу
допиту в якості свідка гр.. ОСОБА_5 який
відповідно до установчих документів
являється керівником ТОВ
«Транспорт-Експрес», наданих в рамках
кримінального провадження №
0000005., які свідчать про
відсутність у ТОВ «Транспорт-Експрес»
реальних можливостей здійснювати
господарську діяльність, а також не
здійснення гр.. ОСОБА_5 господарської
діяльності від імені ТОВ
«Транспорт-Експрес».

Саме наведені вище обставини слугували
підставою для висновків податкового
органу про нікчемність правочинів
укладених позивачем з ТОВ
«Транспорт-Експрес».

Суд оцінюючи доводи відповідача про
безтоварність укладених позивачем у
перевіряємий період договорів,
приходить до висновку, що вони не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства та фактичних обставинах
справи.

Як зазначено Вищим адміністративним
судом України в інформаційному листі
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1. Встановлення факту
здійснення господарської операції. 2.
Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. 3. Встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг) спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку. 4. Встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Згідно зі статтею 198.1 вищезазначеного
кодексу, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту
виникає, зокрема, у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Статтею 198.2 ПК України встановлено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу. У разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. Платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку. Для
банківських установ при одержанні ними
права власності на заставне майно з
метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Аналогічні вимоги до формування
податкового кредиту було визначено і
Законом України «Про податок на додану
вартість».

Також Листом ВАСУ від 02.06.11р. судам
першої та апеляційної інстанції
рекомендовано при встановленні
правомірності формування даних
податкового обліку та наявності у
правочинів наявності ознак
фіктивності чи нікчемності
досліджувати товарність таких
правочинів.

Аналогічна позиція також викладено у
рішеннях Вищого адміністративного
суду України, зокрема: постанова від
22.06.11р. № К/9991/15429/11, ухвала від 05.10.11р. № К
9991/14602/11 та ін.

Судом на відміну від податкового
органу з метою встановлення істини по
справі та дотримання рекомендацій
спеціалізованих судів вищих інстанцій
досліджено товарність такої угоди та
реальність настання її умов.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ "Транспорт - Експрес" було укладено
ряд договорів - лізингу, а саме : Договір
лізингу № 379 від 16.08.2010 року; Договір
лізингу № 380 від 25.08.2010 року; Договір
лізингу № 381 від 27.08.2010 року; Договір
лізингу № 382 від 01.09.2010 року; Договір
лізингу № 386 від 22.09.2010 року.

На підставі вказаних договорів позивач
передавав ТОВ "Транспорт - Експрес" у
лізинг транспортні засоби, що належали
Позивачу на праві власності.

Передача транспортних засобів
підтверджується відповідними Актами
прийому-передачі Предметів лізингу,
копії яких наявні в матеріалах справи.

Також судом встановлено, що у зв'язку з
невиконанням ТОВ "Транспорт - Експрес"
своїх зобов'язань за Договорами
лізингу такі було розірвано у
відповідності до угод, а саме : від
01.08.2011 року Угода про розірвання
Договору лізингу №379 від 16.08.2010 року та
Акт прийому - передачі Предмета
лізингу; від 31.01.2011 року Угода про
розірвання Договору лізингу №380 від
25.08.2010 року та Акт прийому - передачі
Предмета лізингу; від 31.01.2011р. Угода про
розірвання Договору лізингу №381 від
01.09.2010 року та Акт прийому - передачі
Предмета лізингу; від 31.01.2011 року Угода
про розірвання Договору лізингу №382
від 01.09.2010 року та Акт прийому - передачі
Предмета лізингу; від 05.01.2011 року Угода
про розірвання Договору лізингу №386
від 22.09.2010 року та Акт прийому - передачі
Предмета лізингу.

Враховуючи розірвання договорів
лізингу, укладених між Позивачем та ТОВ
«Транспорт-Експрес» та укладення Актів
прийому-передачі Предмета лізингу, ТОВ
«Транспорт-Експрес» виписав наступні
податкові накладні: від 31.01.2011р. на суму
400 707,75 грн., в т.ч. ПДВ - 66 784,63грн., від
21.06.2011р. на суму 457113,96грн, в т.ч. ПДВ - 76
185,66грн., від 01.08.2011р. на суму 451 775,84 грн. в
т.ч. ПДВ - 75 295,97грн., від 31.01.2011р. на суму
799139,11 грн. в т.ч. ПДВ - 133 189,85грн., від
21.06.2011р. на суму 446 041,02 грн. в т.ч. ПДВ
- 74340,17грн., від 01.08.2011р. на суму 468 363,91
грн., в т.ч. ПДВ - 78 060,65грн., від 31.01.2011р. на
суму 354 748,17 грн. в т.ч. ПДВ - 59124,70грн. та
від 05.01.2011р. на суму 1 941 748,59 грн. в т.ч ПДВ
- 323 624,77 грн.

Вказана документація була позивачем до
перевірки, однак не взята до уваги при
визначенні правомірності формування
податкового кредиту в силу наявності
протоколу допиту в якості свідка гр..
ОСОБА_5 який відповідно до установчих
документів являється керівником ТОВ
«Транспорт-Експрес», однак зазначає що
жодного відношення до здійснення
господарської діяльності вказаним
товариством не має.

Судом не беруться до уваги посилання
податкового органу на протокол допиту
в якості свідка гр.. ОСОБА_5, оскільки
протоколи допиту свідків не є
допустимими доказами в розумінні КАС
України, а тому не можуть прийняті до
уваги, оскільки доказів існування
вироку у кримінальній справі, який
відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України був
би обов'язковий для суду під час
розгляду даної адміністративної
справи, відповідачами не надано.

Крім того надані пояснення гр.. ОСОБА_5
не мають жодного відношення до даної
справи.

Так з аналізу як договорів лізингу так
іншої наданої первинної документації
складеної за результатами
взаємовідносин позивача з ТОВ
«Транспорт-Експрес», вбачається, що від
імені ТОВ "Транспорт - Експрес" уся
документація підписувалась директором
ОСОБА_7, який діяв на підставі Статуту,
що підтверджується Витягами з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців станом на
16.08.2010р., 25.08.2010р., 27.08.2010р., 01.09.2010р.,
22.10.2010р., 01.08.2011р., отриманих на дату
укладення кожного з договорів лізингу
та останнього Акту прийому-передачі
Предмет лізингу

Відповідно до наданої представником
відповідача копії протоколу допиту в
якості свідка гр. ОСОБА_7, який пояснив,
що являвся засновником та керівником
ТОВ "Транспорт - Експрес" з 2008року до
вересня 2011року, у цей чач здійснював
діяльність від імені товариства, а у
вересні 2011року продав товариство
невідомій особі і цього часу не має
жодного відношення до господарської
діяльності товариства.

Враховуючи те, що відповідно до наявної
у матеріалах справи документації,
взаємовідносини між позивачем та ТОВ
"Транспорт - Експрес" було завершено у
серпні 2011року, а гр. ОСОБА_7 у протоколі
допиту підтверджує здійснення
господарської діяльності до вересня
2011року, висновки податкового органу що
нікчемності та фіктивності
взаємовідносин позивача з даним
контрагентом є безпідставними та не
обґрунтованими.

Підсумовуючи наведене, суд приходить
до висновку, що господарські операції
позивача з ТОВ «Транспорт-Експрес»
здійснювалися в межах господарської
діяльності підприємств, були
реальними, відповідали дійсному
економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що було свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

З огляду на встановлені судом
обставини та приймаючи до уваги вимоги
вищенаведених норм, суд приходить до
висновку про правомірність віднесення
позивачем витрат по дослідженим
господарським операціям до складу
податкового кредиту, у зв'язку з чим
спірне податкове повідомлення-рішення
є таким, що не ґрунтуються на вимогах
закону, а тому підлягає визнанню
протиправними та скасуванню.

Статтею 19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 158-163,167 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити .

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 04.12.13р. за №
прийняте Міжрегіональним
головним управлінням Міндоходів -
Центральний офіс з обслуговування
великих платників.

Постанова може бути оскаржена в
Київський апеляційний
адміністративний суд через Окружний
адміністративний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
І.В.
Смолій