Справа № 127/31318/13-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Борисюк І.Е.
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Граб Л.С. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці на постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 13
січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці про визнання дій,
бездіяльності протиправними та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького міського суду Вінницької
області з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці в якому просив визнати дії,
бездіяльність відповідача
протиправними та зобов'язати
відповідача до вчинення дій.

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 13 січня 2014 року
даний позов задоволено: визнано
протиправними дії та бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці щодо нездійснення
перерахунку та відмови у здійсненні
перерахунку ОСОБА_2 щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці у відповідності до ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» відповідно до нових
умов оплати праці суддів, працюючих на
відповідних посадах; зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці здійснити ОСОБА_2
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
у відповідності до нових умов оплати
праці працюючого судді апеляційного
суду Вінницької області з 25 червня 2013
року та провести виплату
заборгованості з урахуванням
проведених виплат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись при
цьому на неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи та
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС, суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів у разі відсутності клопотань
усіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги колегія суддів визнала можливим
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 був звільнений у відставку з
посади судді апеляційного суду
Вінницької області і з 04.07.2006 року
перебуває на пенсійному обліку,
отримуючи щомісячне довічне грошове
утримання відповідно до Закону України
«Про статус суддів», який був чинним на
той час.

26.11.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання, яке збільшилось у зв'язку із
зміною розміру заробітної плати
відповідно до Закону України «Про
судоустрій і статус суддів».

Однак, листом № 201/я-2 від 10.11.2013 року
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Вінниці було відмовлено позивачу у
здійсненні перерахунку довічного
грошового утримання, що стало
підставою для звернення позивача в суд
із даним позовом.

У частині першій статті 126 Конституції
України закріплено положення, згідно з
яким незалежність і недоторканість
суддів гарантується Конституцією і
законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Частиною 1 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу», або за його
вибором, щомісячне довічне грошове
утримання.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання,
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Частина третя статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» у
редакції Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
втратила чинність, як така, що є
неконституційною, на підставі Рішення
Конституційного Суду № 3-рп/2013 від
03.06.2013 року.

У разі зміни розміру грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок (ч. 4 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст. 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суддівська
винагорода складається з посадового
окладу та доплат за вислугу років,
перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання безпосередньо
пов'язаний із розміром заробітної
плати суддів відповідних судів.

Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» прямо передбачено
проведення перерахунку довічного
грошового утримання суддям у
відставці.

Положеннями ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
регламентується порядок виплати
щомісячного грошового утримування не
тільки суддів Конституційного Суду
України, а всіх суддів у відставці, у
тому числі й суддів, які пішли у
відставку до набрання чинності даного
Закону.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії у часі, а ст. 22
Конституції України встановлено, що
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Отже, суд першої інстанції дійшов до
правильного висновку, що за
конституційними нормами при
визначенні розміру довічного
грошового утримання позивача як судді
у відставці застосуванню підлягають
положення ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів».

Посилання відповідача на відсутність
правового регулювання проведення
перерахунків щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
є безпідставними.

Перше, друге, трете речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» у редакції
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»,
втратили чинність, як такі, що є
неконституційними, на підставі Рішення
Конституційного Суду № 3-рп/2013 від
03.06.2013 року. Проте підлягають
застосуванню перше речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
до змін, внесених Законом України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», а саме: «Пенсія або щомісячне
довічне грошове утримання судді
виплачується незалежно від заробітку
(прибутку), одержуваного суддею після
виходу у відставку»‚ та четверте
речення частини п'ятої статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» зі змінами, внесеними Законом
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», а саме: «Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України».

Відповідачем не доведено
правомірності прийнятого рішення про
відмову у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці -
ОСОБА_2 згідно зі ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів».

Згідно ст. 6 Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах
і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
а згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що рішенням
Конституційного суду України, що
стосується правових понять інституту
судді у відставці, закріплюють поняття
щомісячного довічного грошового
утримання, принципів незалежності
судді, також конституційним судом
вказано про неможливість відміни та
звуження змісту та об'єму статусу
суддів; про неможливість звуження
досягнутого рівня незалежності суддів;
про неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та судів
у відставці; про неможливість відміни
принципу, як перегляд щомісячного
довічного грошового утримання у разі
зміни заробітної плати працюючим
суддям, виходячи з її нового розміру.

Крім того, досліджуючи правове поняття
«щомісячне довічне грошове утримання
судді» Конституційний суд України у
мотивувальній часині рішення від 14.12.2011
року № № 18-рп/2011, вказав, що це
утримання є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячне грошове утримання діючого
судді однакова, а самі ці поняття
однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці сплачує Пенсійний фонд
України за рахунок Державного бюджету,
діючому судді виключно з Державного
бюджету України. Зазначено про
неможливість звуження зміст та об'єму
гарантій незалежності суддів і
відповідно, матеріального та
соціального забезпечення.

Конституційний суд України
неодноразово висловлював аналогічні
правові позиції у відношенні гарантій
незалежності судді, їх матеріального
та соціального забезпечення у
рішеннях. Дані правові позиції
викладені Конституційним Судом
України у рішеннях від 20 березня 2002
року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року №
19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005,
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, від 3 червня 2013
року № 3-рп/2013.

Отже, доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тобто
прийнята постанова відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для її скасування не
вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Вінниці, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького міського суду Вінницької
області від 13 січня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Граб Л.С.

Смілянець Е. С.