Справа № 815/8430/13-а
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/8430/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Глуханчука О.В.,

при секретарі - Гур`євій К.І.

за участю сторін: представника
позивача - Бредінської І.А. (за
довіреністю)

представника
позивача - Крамаренко О.В. (за
довіреністю)

представника
відповідача - Машник К.В. (за
довіреністю)

представника
відповідача - Брошеван О.М. (за
довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Державної екологічної
інспекції Північно-Західного регіону
Чорного моря до державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про зупинення
господарської діяльності, -

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція
Північно-Західного регіону Чорного
моря звернулась до суду з
адміністративним позовом до
державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт» про
зупинення господарської діяльності в
частині здійснення викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря до моменту отримання Дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, в частині поводження з
небезпечними відходами до отримання
Ліцензії на провадження діяльності із
здійснення операцій у сфері поводження
з небезпечними відходами та в частині
здійснення
навантажувально-розвантажувальних
робіт до моменту отримання
розпорядчого документу щодо
допустимості навантаження на довкілля
під час реалізації виробничої програми
з перевантаження рапсу, шроту рапсу,
металобрухту, рослинної олії.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що за результатами
проведення планової перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства суб'єктом
господарювання державне підприємство
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» встановлено факт провадження
господарської діяльності без дозволів,
одержання яких передбачено діючим
законодавством України. Так, позивачем
було складено акт, у якому зафіксовано,
що господарська діяльність
відповідача здійснюється без дозволу
на викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, без наявності розробленої
технологічної карти та оцінки впливу
діяльності на навколишнє природне
середовище, без дозволу у сфері
поводження з небезпечними відходами.

Таким чином, на підставі ч. 5 ст. 4 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», позивач
просить суд зупинити господарську
діяльність відповідача у частині
здійснення викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря до
моменту отримання Дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами, в
частині поводження з небезпечними
відходами до отримання Ліцензії на
провадження діяльності із здійснення
операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами та в частині
здійснення
навантажувально-розвантажувальних
робіт до моменту отримання
розпорядчого документу щодо
допустимості навантаження на довкілля
під час реалізації виробничої програми
з перевантаження рапсу, шроту рапсу,
металобрухту, рослинної олії.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив у їх задоволені відмовити, з
підстав наведених у запереченні на
адміністративний позов та з
посиланнями на те, що позивачем не було
надано жодного доказу щодо порушення
портом вимог природоохоронного
законодавства (а.с. 61-67).

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, у період з 12
листопада 2013 року по 21 листопада 2013
року, на підставі наказу від 18 жовтня 2013
року №588 «Про проведення планової
перевірки» та направлення на
проведення планової перевірки від 18
жовтня 2013 року №100780, у присутності
директора державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт», заступника директора з охорони
праці та навколишнього природного
середовища та інженера з охорони
навколишнього середовища, проведено
планову перевірку державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» на відповідність
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами, за результатами якої
складено акт (а.с. 9-35).

Акт перевірки складено у двох
примірниках та підписано
вищезазначеними уповноваженими
особами відповідача. Примірник акту
отримано директором державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» Єрохіним А.Ю., про
свідчить його підпис в акті перевірки.

Як вбачається з акту перевірки, під час
заходу державного нагляду (контролю)
позивачем встановлено 16 порушень вимог
природоохоронного законодавства.

Так, позивач звернувся до суду із
позовними вимогами про застосування
заявлених заходів реагування, у зв'язку
з виявленням наступних порушень, а
саме:

- допущена експлуатація кутової
щліфувальної машини (такелажна
ділянка, дільниця ВПК-3), здійснення
операцій з
навантажувально-перевантажувальних
робіт з тилових складів на фронтальні
склади, здійснення операцій зі
зберігання вантажу (вугілля) та
навантажувально-перевантажувальних
робіт на причалі №17 (джерела №62131 та
№62132), допущена експлуатація
котлоагрегату типу «буржуйка»
(такелажна ділянка, дільниця ВПК-3) без
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря;

- здійснення
навантажувально-перевантажувальних
робіт, що можуть призвести до
забруднення територіальних і
внутрішніх морських вод, а саме
технологічні операції з рапсу, шроту
рапсу, металобрухту, рослинної олії,
без дозволу (узгодження тощо) органів
Державного контролю в галузі охорони
навколишнього природного середовища, у
тому числі без наявності розробленої
робочої технологічної карти та оцінки
впливу діяльності на навколишнє
природне середовище та здоров'я людини;

- збір та очищення відходів «лляльні
води» - відходи сумішей масло/вода без
Ліцензії на здійснення операцій
поводження з небезпечними відходами.

Натомість, відповідач стосовно
допущення з його боку зазначених
порушень заперечує.

Щодо порушень вимог природоохоронного
законодавства по першому пункту судом
встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «
Про охорону атмосферного повітря» від
16.10.1992 № 2707-XII, підприємства, установи,
організації та громадяни - суб'єкти
підприємницької діяльності, що
здійснюють викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
діяльність яких пов'язана з впливом
фізичних та біологічних факторів на
його стан, зобов'язані здійснювати
організаційно-господарські, технічні
та інші заходи щодо забезпечення
виконання вимог, передбачених
стандартами та нормативами
екологічної безпеки у галузі охорони
атмосферного повітря, дозволами на
викиди забруднюючих речовин тощо.

Згідно з вимогами ч.ч. 5-7 ст. 11 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря», викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.

Викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися на
підставі дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

До першої групи належать об'єкти, які
взяті на державний облік і мають
виробництва або технологічне
устаткування, на яких повинні
впроваджуватися екологічно безпечні
технології та методи керування. До
другої групи належать об'єкти, які
взяті на державний облік і не мають
виробництв або технологічного
устаткування, на яких повинні
впроваджуватися екологічно безпечні
технології та методи керування. До
третьої групи належать об'єкти, які не
належать до першої і другої груп.

Проте, як встановлено у судовому
засіданні відповідачем допущено
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами без отримання обов'язкового
дозволу.

У спростування наведеного порушення, у
судовому засіданні відповідач
зазначив, що кутова шліфувальна машина
(такелажна ділянка, дільниця ВПК-3) на
момент виявлення інспекторами була
підготовлена до перевірки на
справність та не використовувалась.

Щодо експлуатації котлоагрегату типу
«буржуйка» (такелажна ділянка,
дільниця ВПК-3) без дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, відповідач зазначив, що в ході
усунення виявлених під час перевірки
зауважень, зазначений котлоагрегат
було демонтовано.

На підтвердження зазначеного
відповідачем надано до суду акт від 14
листопада 2013 року, довідку про
несправність шліфувальної машини від 14
листопада 2013 року та акт
приймання-передачі (а.с. 68-70), а також
акти від 14 листопада 2013 року щодо
демонтування котлоагрегату типу
«буржуйка (а.с. 115-116), які було
досліджено судом, однак, суд зазначає,
що зазначені документи було складено
відповідачем в односторонньому
порядку та не було подано офіційного
письмового повідомлення про усунення
вказаного порушення до Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря, тому факт усунення зазначеного
порушення не доведено, на чому у
судовому засіданні також наполягав
позивач.

Щодо здійснення операцій з
навантажувально-перевантажувальних
робіт з тилових складів на фронтальні
склади, здійснення операцій зі
зберігання вантажу (вугілля) та
навантажувально-перевантажувальних
робіт на причалі №17, у судовому
засіданні було з'ясовано, що відповідно
до Висновку державної екологічної
експертизи по матеріалам «Коригування
перевантажувальних процесів і
тимчасового зберігання навалочних
вантажів, міндобрив, марганцевих руд,
сплавів, хімічних вантажів і чавуну в
чушках» від 04 жовтня 2011 року №4491/1/05, на
причалі №17 джерелами викидів
забруднюючих речовин, зокрема, є
штабелі вугілля різних фракцій, а також
штабелі коксу різних фракцій, проте, на
джерелах викиду забруднюючих речовин
для коксу, відповідачем було розміщено
не кокс, а вугілля, на що відсутні
будь-які дозвільні документи.

З приводу зазначеного, представник
відповідача у судовому засіданні не
заперечував, пояснюючи це виробничою
необхідністю.

Щодо порушень вимог природоохоронного
законодавства по другому пункту, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Оцінка впливу на навколишнє середовище
означає процедуру оцінки можливого
впливу запланованої діяльності на
навколишнє середовище.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища» від 25.06.1991 року № 1264-XII,
проекти господарської та іншої
діяльності повинні мати матеріали
оцінки її впливу на навколишнє
природне середовище і здоров'я людей.

Згідно з ч. 2 ст. 102 Водного кодексу
України від 06.06.1995 року № 213/95-ВР,
охорона внутрішніх морських вод та
територіального моря від забруднення
та засмічення здійснюється відповідно
до правил, що затверджуються Кабінетом
Міністрів України, інших актів
законодавства.

Пунктом 27 Постанови Кабінету Міністрів
України від 29 березня 2002 року №431
визачено, що підприємства морської
галузі узгоджують технологію
перевантаження щодо кожного виду
вантажів з державними інспекціями
охорони Чорного та Азовського морів
Мінекоресурсів.

Між тим, судом встановлено, що в
порушення вищенаведених положень
законодавства, технологічні операції
з рапсу, шроту рапсу, металобрухту,
рослинної олії здійснюються
відповідачем без наявності
розробленої робочої технологічної
карти та оцінки впливу діяльності на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини.

Так, з приводу відсутності робочої
технологічної карти та оцінки впливу
діяльності на навколишнє природне
середовище шроту рапсу та рапсу
відповідач не заперечує.

Крім того, суд не може прийняти до уваги
доводи відповідача стосовного того, що
необхідні дозвільні документи на
здійснення технологічних операцій з
рослинною олією, відповідно до умов
Договору №28 КВ-П від 07 березня 2012 року
про надання послуг з перевалки
вантажів між державним підприємством
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» та приватним підприємством
«Бессарабія-В» (а.с. 137-152) мають бути у
приватного підприємства
«Бессарабія-В», оскільки таким чином
відповідач знімає із себе
відповідальність за власні дії, у тому
числі за забруднення навколишнього
природного середовища, що є
недопустимим.

Щодо порушень вимог природоохоронного
законодавства по третьому пункту судом
встановлено наступне.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про
відходи» від 05.03.1998 № 187/98-ВР, визначено,
що основними принципами державної
політики у сфері поводження з
відходами є пріоритетний захист
навколишнього природного середовища
та здоров'я людини від негативного
впливу відходів, забезпечення
ощадливого використання
матеріально-сировинних та
енергетичних ресурсів, науково
обгрунтоване узгодження екологічних,
економічних та соціальних інтересів
суспільства щодо утворення та
використання відходів з метою
забезпечення його сталого розвитку.

Відповідно до п. «н» ч. 1 ст. 17 Закону
України «Про відходи», суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані
мати ліцензії на здійснення операцій у
сфері поводження з небезпечними
відходами і/або на право провадження
діяльності, пов'язаної із збиранням і
заготівлею окремих видів відходів як
вторинної сировини, і/або дозвіл на
транскордонне перевезення небезпечних
відходів.

Згідно з ч. 3 ст. 34 Закону України «Про
відходи», суб'єкт господарської
діяльності, у власності або у
користуванні якого є хоча б один об'єкт
поводження з небезпечними відходами,
зобов'язаний, зокрема, мати ліцензію на
здійснення операцій у сфері поводження
з небезпечними відходами.

Проте, у порушення вищенаведених вимог
чинного законодавства збір та очищення
відходів «лляльні води» - відходи
сумішей масло/вода на Станції
біологічної очистки портового флоту
здійснюється без наявності Ліцензії на
операції у сфері поводження з
небезпечними відходами.

З метою спростування наведеного
порушення відповідач зазначив, що
«лляльні води» не відносяться до
відходів, тому їх збирання не потребує
отримання жодних ліцензій, проте такі
твердження відповідача не віднайшли
підтвердження.

У відповідності зі ст. 1 Водного кодексу
України, вода лляльна (підсланева) -
вода з домішками (переважно
нафтопродуктів), зібрана в колодязях -
ллялах машинних відділень судна.

У той час, відходи - будь-які речовини,
матеріали і предмети, що утворилися у
процесі виробництва чи споживання, а
також товари (продукція), що повністю
або частково втратили свої споживчі
властивості і не мають подальшого
використання за місцем їх утворення чи
виявлення і від яких їх власник
позбувається, має намір або повинен
позбутися шляхом утилізації чи
видалення (ст. 1 Закону України «Про
відходи»).

Також, судом було досліджено лист
державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт» від 05
березня 2013 року вих. №05/68/307 адресований
начальнику Державної екологічної
інспекції з охорони довкілля
Північно-Західного регіону Чорного
моря, відповідно до якого відповідач
повідомляє про підготовку пакету
документів необхідних для отримання
Ліцензії на здійснення операцій у
сфері поводження з небезпечними
відходами (суміш вода/масло) (а.с. 175-177).

Проте, станом на час судового розгляду
справи ліцензія на здійснення операцій
у сфері поводження з небезпечними
відходами у відповідача відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Наказом Міністерства екології та
природних ресурсів України від 04.11.2011
року №429 затверджено Положення про
морські екологічні інспекції,
відповідно до п. 1 якого морськими
екологічними інспекціями є Державна
Азовська морська екологічна інспекція,
Державна Азово-Чорноморська
екологічна інспекція, Державна
екологічна інспекція
Північно-Західного регіону Чорного
моря (далі - Держекоінспекція), які є
територіальними органами Державної
екологічної інспекції України, діють у
складі Держекоінспекції України і їй
підпорядковуються.

Згідно з приписами п. 4 Положення про
морські екологічні інспекції,
Держекоінспекція відповідно до
покладених на неї завдань здійснює
державний нагляд (контроль) за
додержанням територіальними органами
центральних органів виконавчої влади,
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування в
частині здійснення делегованих їм
повноважень органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог, зокрема, законодавства про
екологічну та радіаційну безпеку;
законодавства про охорону
атмосферного повітря; законодавства
про поводження з відходами.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю), визначає Закон України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» №877-V від 05.04.2007 року.

Частиною 5 статті 4 Закону №877-V
встановлено, що повне або часткове
зупинення виробництва (виготовлення)
або реалізації продукції, виконання
робіт, надання послуг допускається за
постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю) щодо застосування заходів
реагування. Вжиття інших заходів
реагування, передбачених законом,
допускається за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, а у випадках, передбачених
законом, - із наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.

На підставі акта, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом (ч. 7 ст. 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»).

Згідно з ч. 10 ст. 7 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», у разі якщо
обґрунтованість заходів реагування,
зазначених у розпорядчих документах
щодо усунення порушень, виявлених під
час здійснення заходів державного
нагляду (контролю), відповідно до
закону має бути підтверджена
адміністративним судом, зазначені в
таких документах строки усунення
виявлених порушень, застосування до
суб'єкта господарювання санкцій
обраховуються з дня набрання законної
сили постановою адміністративного
суду про підтвердження
обґрунтованості вжиття заходів
реагування.

Наведена норма визначає наступну
процедуру реалізації контролюючим
органом своїх повноважень. У випадку
наявності підстав для застосування
одного з таких заходів як: 1) повного або
часткового зупинення виробництва
(виготовлення), 2) реалізації продукції,
3) виконання робіт, 4) надання послуг, -
будь-який орган контролю без
попереднього прийняття розпорядчого
документа безпосередньо звертається
до суду з адміністративним позовом,
предметом якого є застосування одного
з вищенаведених заходів.

Таким чином, з огляду на порушення
відповідачем вимог природоохоронного
законодавства, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Державної екологічної
інспекції Північно-Західного регіону
Чорного моря є обґрунтованими та
підлягають задоволенню, оскільки
подальше провадження господарської
діяльності без одержання відповідних
дозвільних документів несе загрозу для
навколишнього природного середовища
та життя і здоров'я людей.

Також, суд роз'яснює відповідачу, що
відповідно до положень ч.ч. 12-13 ст. 183-2
КАС України, особа має право подати
заяву про скасування заходів
реагування, застосованих судом за
результатом розгляду справи,
передбаченої пунктом 5 частини першої
цієї статті, якщо обставини, які стали
підставою для вжиття заходів
реагування, перестали існувати або
усунуті, що підтверджується
відповідними доказами. Така заява
подається до адміністративного суду,
який прийняв постанову про
застосування відповідних заходів
реагування у сфері державного нагляду
(контролю).

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, 69, 71, 72, 86, 158-163,
167, 183-6 КАС України, Водним кодексом
України від 06.06.1995 року № 213/95-ВР,
Законом України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
від 25.06.1991 року № 1264-XII, Законом України
«Про охорону атмосферного повітря» від
16.10.1992 № 2707-XII, Законом України «Про
відходи» від 05.03.1998 року № 187/98-ВР,
Законом України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» від 05.04.2007
року №877-V, Постановою Кабінету
Міністрів України від 29 березня 2002 року
№431, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря до державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» про зупинення господарської
діяльності - задовольнити у повному
обсязі.

Зупинити господарську діяльність
державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт» в частині
здійснення викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря до
моменту отримання Дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами, в
частині поводження з небезпечними
відходами до отримання Ліцензії на
провадження діяльності із здійснення
операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами та в частині
здійснення
навантажувально-розвантажувальних
робіт до моменту отримання
розпорядчого документу щодо
допустимості навантаження на довкілля
під час реалізації виробничої програми
з перевантаження рапсу, шроту рапсу,
металобрухту, рослинної олії.

Постанова підлягає негайному
виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. Апеляційна скарга на постанову
подається до Одеського окружного
адміністративного суду, та одночасно
її копія до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано суддею 17 лютого 2014 року.

Суддя
О.В.
Глуханчук

Адміністративний позов Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря до державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» про зупинення господарської
діяльності - задовольнити у повному
обсязі.

Зупинити господарську діяльність
державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт» в частині
здійснення викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря до
моменту отримання Дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами, в
частині поводження з небезпечними
відходами до отримання Ліцензії на
провадження діяльності із здійснення
операцій у сфері поводження з
небезпечними відходами та в частині
здійснення
навантажувально-розвантажувальних
робіт до моменту отримання
розпорядчого документу щодо
допустимості навантаження на довкілля
під час реалізації виробничої програми
з перевантаження рапсу, шроту рапсу,
металобрухту, рослинної олії.

17 лютого 2014 року.