Справа № 2а-13/09
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року місто
Київ К/9991/50815/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою виконавчого
комітету Житомирської міської ради на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 липня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до виконавчого комітету Житомирської
міської ради про визнання
протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з
позовом до виконавчого комітету
Житомирської міської ради про визнання
дій протиправними та скасування
рішення Житомирської міської комісії з
питань поновлення прав реабілітованих
від 16.12.1992, викладене в протоколі №13, в
частині передачі житла (АДРЕСА_1)
спадкоємцям колишнього власника
реабілітованої ОСОБА_4; рішення
виконкому Житомирської міської ради
від 15.01.2004 №21 «Про відміну
розпорядження відділу приватизації
державного житлового фонду» та
скасування рішення Комісії з питань
поновлення прав реабілітованих
Житомирської міської ради від 01.02.1993 №15
в частині повернення спадкоємцям
реабілітованої ОСОБА_4 зазначеного
будинку.

Постановою Богунського районного суду
міста Житомира від 16 липня 2009 року у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 липня 2012
року постанову Богунського районного
суду міста Житомира від 16 липня 2009 року
скасовано; прийнято нову, якою позов
задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано п.1 та п.4.
рішення Житомирської міської комісії з
питань поновлення прав реабілітованих
від 16.12.1992, викладене в протоколі №13;
скасовано рішення Житомирської
міської ради від 15.01.2004 № 21 «Про відміну
розпорядження відділу приватизації
державного житлового фонду»; в іншій
частині у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі виконавчий
комітет Житомирської міської ради із
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати оскаржуване рішення
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що рішенням Житомирської
комісії з питань поновлення прав
реабілітованих від 16.12.1992, яке
викладене в протоколі №13, задоволено
заяву спадкоємців реабілітованої
ОСОБА_4/ОСОБА_9 про повернення їм
конфіскованого у останньої майна, а
саме АДРЕСА_1, після його звільнення
мешканцями при наданні їм квартир. Таке
ж рішення за №15 фактично продубльовано
комісією з питань поновлення прав
реабілітованих Житомирської міської
ради народних депутатів на засіданні
Комісії від 01.02.1993.

На підставі зазначених рішень 15.01.2004
виконавчим комітетом Житомирської
міської ради прийнято рішення №21 «Про
відміну розпорядження відділу
приватизації державного житлового
фонду", яким зокрема вирішено:
відмітити, що відділом приватизації
державного житлового фонду всупереч
рішенню комісії з питань поновлення
прав реабілітованих Житомирської
міської ради народних депутатів
приватизована квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
що суперечить Закону України "Про
реабілітації жертв політичних
репресій на Україні"; виконавчому
комітету міської ради звернутися з
позовною заявою в Богунський районний
суд м. Житомира по питанню скасування
приватизації названої квартири; взяти
до уваги, що приватизації названої
квартири здійснена колишніми
працівниками відділу приватизації
державного житлового фонду; контроль
за виконанням цього рішення покласти
на заступника міського голови з питань
діяльності виконавчих органів ради
Кутишенка С.І.

Вказуючи на протиправність зазначених
рішень, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до
суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції із посиланням на
положення статті 5 Закону України "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні", згідно з якими
вилучені будівлі та інше майно по
можливості (якщо будинок незайнятий, а
майно збереглося) повертаються
реабілітованому або його спадкоємцям
натурою, виходив з відсутності підстав
для скасування оскаржуваних рішень.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
задовольняючи позов в частині
визнання протиправним та скасування
п.1 та п.4. рішення Житомирської міської
комісії з питань поновлення прав
реабілітованих від 16.12.1992, викладене в
протоколі №13, та скасування рішення
Житомирської міської ради від 15.01.2004 №
21 «Про відміну розпорядження відділу
приватизації державного житлового
фонду», виходив з протиправності
оскаржуваних рішень як таких, що
прийнято без урахування усіх обставин
справи, що мають значення для прийняття
рішення.

Відмовляючи в частині задоволення
позову про скасування рішення Комісії
з питань поновлення прав
реабілітованих Житомирської міської
ради від 01.02.1993 №15, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення за своєю правовою
природою є листом відповідача, а не
правовим актом індивідуальної дії, у
зв'язку з чим не породжує для позивача
прав та обов'язків.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, встановлених
статтю 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується із
позицією суду апеляційної інстанції
щодо наявності підстав для скасування
рішення Житомирської міської комісії з
питань поновлення прав реабілітованих
від 16.12.1992, викладене в протоколі №13 в
частині, що стосується позивачів, у той
же час вказує на помилковість позиції
суду щодо протиправності рішення
виконавчого комітету Житомирської
міської ради від 15.01.2004 №21.

Так, відповідно до частин другої,
третьої статті 5 Закону України "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні" вилучені будівлі
та інше майно по можливості (якщо
будинок незайнятий, а майно збереглося)
повертаються реабілітованому або його
спадкоємцям натурою. При відсутності
такої можливості заявнику
відшкодовується вартість будівель та
майна.

Згідно з пунктом 9 постанови Верховної
Ради України від 24.12.1993 №3812-XII "Про
тлумачення Закону України "Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні" можливість
повернення реабілітованому будинку
(його частини) в натурі вирішується з
урахуванням конкретних обставин:
правомочного проживання там громадян,
більшого порівняно з його вартістю
розміру затрат на перебудову, потреби у
продовженні його використання для
соціальних потреб (дитячих закладів,
лікарень тощо).

Не можуть бути повернені жилі будівлі,
будинки реабілітованому (його
спадкоємцям першої черги), якщо
первинному набувачу вони були передані
правомірно і знаходяться у його
власності або перебудовані у нежилі
будівлі чи суттєво перебудовані.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що 15.05.1950 між Житомирським
міськжитлоуправлінням та ОСОБА_8
укладено договір найму жилого
приміщення в будинках місцевих рад, а
саме: в будинку АДРЕСА_1 для проживання
в ньому наймача та членів його родини.

Судом апеляційної інстанції також
зазначено, що згідно з поясненнями
ОСОБА_2, він разом з родиною після
смерті його батьків продовжував
проживати у вказаному будинку.

За вказаних обставин, зважаючи на
правомірність проживання родини
ОСОБА_2 у АДРЕСА_1, а також враховуючи
тривалість такого проживання, виходячи
з положень частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, згідно з якими суд у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
у тому числі, пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія), колегія суддів
погоджується із позицією суду
апеляційної інстанції щодо
протиправності рішення Житомирської
міської комісії з питань поновлення
прав реабілітованих від 16.12.1992,
викладене в протоколі №13 в частині, що
стосується позивачів (пункти 1 та 4), як
такого, що прийнято без урахування усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, без дотримання
необхідного балансу між
несприятливими наслідками для
позивачів і цілями, на досягнення яких
спрямовано це рішення.

У той же час, колегія суддів не
погоджується із позицією суду
апеляційної інстанції щодо
протиправності рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради від
15.01.2004 №21.

Так, відповідно до частин шостої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
виконавчий комітет сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради в межах своїх
повноважень приймає рішення. Акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Оскаржуване рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради від
15.01.2004 №21 не породжує для позивачів
будь-яких прав та обов'язків; не містить
положень щодо скасування правових
актів індивідуальної дії, які були б
прийняті по відношенню до позивача, та
містить лише положення, прийняті
виконавчим комітетом Житомирської
міської ради на реалізацію власних
повноважень, у тому числі
організаційно-координуючих. За
вказаних обставин, позиція суду
апеляційної інстанції щодо наявності
підстав для захисту прав позивачів
шляхом скасування вказаного рішення є
помилковою.

Одночасно з викладеним, зважаючи на те,
що рішення Комісії з питань поновлення
прав реабілітованих Житомирської
міської ради від 01.02.1993 №15, копія якого
була надана відповідачем на вимогу
суду апеляційної інстанції, за своєю
правовою природою є листом на адресу
завідуючого відділом приватизації
житла Житомирського міськвиконкому,
колегія суддів погоджується із
позицією суду апеляційної інстанції
щодо відсутності підстав для його
скасування як такого, що не є правовим
актом індивідуальної дії, та не
породжує для позивача прав та
обов'язків, які могли б бути об'єктом
захисту.

Відповідно до статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що обставини у справі встановлено
повно та правильно, а судове рішення є
помилковим лише в частині задоволення
позову про визнання протиправним та
скасування рішення виконавчого
комітету Житомирської міської ради від
15.01.2004 №21, колегія суддів дійшла
висновку про наявність підстав для
зміни рішення суду апеляційної
інстанції у відповідній частині із
постановленням ву вказаній частині
нового, про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 225, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу виконавчого комітету
Житомирської міської ради
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 липня 2012
року змінити, скасувавши в частині
задоволення позову про скасування
рішення Житомирської міської ради від
15.01.2004 № 21 «Про відміну розпорядження
відділу приватизації державного
житлового фонду».

У вказаній частині у задоволенні
позову відмовити.

В іншій частині постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 липня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: