Справа № 826/14390/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09.10.2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної служби України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва про визнання
протиправним і скасування наказу та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
служби України з питань регуляторної
політики та розвитку підприємництва
(далі - Відповідач) про: визнання
протиправним та скасування наказу
Відповідача № 202-к від 13.08.2013 року про
звільнення Позивача з посади головного
спеціаліста відділу моніторингу та
прогнозування діяльності малого та
середнього підприємництва управління
моніторингу розвитку підприємництва
та координації діяльності
територіальних органів Департаменту
розвитку підприємництва (далі - Наказ №
202-к); зобов'язання Відповідача поновити
ОСОБА_2 на раніше займаній посаді;
зобов'язання Державної служби України
з питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва виплатити
Позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з дня
звільнення до дня поновлення на роботі.

Постановою суду першої інстанції від
09.10.2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю. При цьому суд виходив з того,
що Відповідачем правомірно прийнято
Наказ № 202-к, оскільки рішенням суду,
яке набрало законної сили, ОСОБА_2
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що є
підставою для припинення трудового
договору згідно приписів ст. 36 Кодексу
законів про працю України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити
повністю. При цьому посилається на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Апелянт та його повноважний
представник у судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримали, просили
її задовольнити, а постанову суду
скасувати, прийнявши нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідача просив суд
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, повно та всебічно
дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити повністю, а постанову
суду першої інстанції - скасувати,
виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої
інстанції, наказом Відповідача № 223-к
від 17.09.2012 року ОСОБА_2 призначено на
посаду головного спеціаліста відділу
моніторингу та прогнозування
діяльності малого та середнього
підприємництва Управління моніторингу
розвитку підприємництва та
координації діяльності територіальних
органів Департаменту розвитку
підприємництва та присвоєно 11 ранг
державного службовця.

З матеріалів справи вбачається, що
Позивач, перебуваючи на державній
службі, 28.10.2012 року займалась іншою
оплачуваною діяльністю, зокрема, брала
участь у виборах народних депутатів
України як член дільничної виборчої
комісії № 801059 одномандатного
виборчого округу № 223, за що отримала
грошові кошти в сумі 415, 81 грн.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 14.06.2013 року у справі №
757/10772/13-п ОСОБА_2 визнано винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
172-6 КУпАП, проте звільнено від
адміністративної відповідальності на
підставі ст. 22 КУпАП у зв'язку з
малозначністю вчиненого
адміністративного правопорушення. При
цьому, суд обмежився усним зауваженням.

Постановою Апеляційного суду м. Києва
від 22.07.2013 року змінено постанову
Печерського районного суду м. Києва від
14.06.2013 року та визнано ОСОБА_2
притягнутою до адміністративної за ч. 1
ст. 172-4 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Апеляційним судом м. Києва, у відповідь
на заяву Позивача від 13.08.2013 року щодо
уточнення резолютивної частини
постанови від 22.07.2013 року, ОСОБА_2
повідомлено листом (а.с. 20) про те, що
судом апеляційної інстанції було
змінено постанову Печерського
районного суду м. Києва від 14.06.2013 року
лише в частині кваліфікації дій
Позивача з ст. 172-6 КПК України на ст. 172-4
КУпАП. Рішення суду від 14.06.2013 року в
частині звільнення ОСОБА_2 від
адміністративної відповідальності за
малозначністю скоєного судом
апеляційної інстанції залишено без
змін.

У зв'язку з надходженням на адресу
Відповідача постанови Апеляційного
суду міста Києва від 22.07.2013 року у
справі №33/796/992/2013, Наказом №202-к
Позивача звільнено з займаної посади
за корупційне правопорушення,
пов'язане з порушенням обмежень,
передбачених Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції» на підставі п. 7-1 ст.36 Кодексу
законів про працю України.

Враховуючи встановлені вище обставини,
виходячи з системного аналізу приписів
ст. ст. 22, 172-4 КУпАП, ст. 36 КЗпП України,
ст.ст. 71, 72 КАС України, суд першої
інстанції дійшов висновку про
правомірність Наказу № 202-к, оскільки
набрало законної сили судове рішення,
відповідно до якого працівника
притягнуто до відповідальності за
корупційне правопорушення, пов'язане з
порушенням обмежень, передбачених
Законом України «Про засади
запобігання і протидії корупції» (далі
- Закон).

З таким висновком суду першої
інстанції не можна повністю погодитися
з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про
державну службу» на державних
службовців поширюються обмеження,
передбачені Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Підпунктом «в» п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
закріплено, що суб'єктами
відповідальності за корупційні
правопорушення є державні службовці,
посадові особи місцевого
самоврядування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону особам,
зазначеним у пункті 1 частини першої
статті 4 цього Закону, забороняється
займатися іншою оплачуваною (крім
викладацької, наукової і творчої
діяльності, медичної практики,
інструкторської та суддівської
практики із спорту) або
підприємницькою діяльністю, якщо інше
не передбачено Конституцією або
законами України.

Згідно п. 7-1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є набрання законної сили
судовим рішенням, відповідно до якого
працівника притягнуто до
відповідальності за корупційне
правопорушення, пов'язане з порушенням
обмежень, передбачених Законом України
«Про засади запобігання і протидії
корупції».

Приписами п. 7 ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про державну службу» закріплено, що
крім загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі
притягнення державного службовця до
кримінальної або адміністративної
відповідальності за корупційні
правопорушення, пов'язані з порушенням
обмежень, передбачених Законом України
«Про засади запобігання і протидії
корупції».

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивача було звільнено з займаної
посади на підставі постанови
Апеляційного суду м. Києва від 22.07.2013
року, якою змінено постанову
Печерського районного суду м. Києва від
14.06.2013 року та визнано ОСОБА_2
притягнутою до адміністративної за ч. 1
ст. 172-4 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Разом з тим, постановою від 18.10.2013 року
Апеляційним судом м. Києва виправлено
описку у постанові від 22.07.2013 року та
зазначено, що Позивач звільнений від
адміністративної відповідальності за
ст. 172-4 КУпАП.

Отже, враховуючи те, що постановою від
18.10.2013 року виправлено описку у
постанові від 22.07.2013 року та зазначено,
що Позивача звільнено від
адміністративної відповідальності за
ст. 172-4 КУпАП, то підстави для
застосування приписів п. 7 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про державну службу»,
які існували на час прийняття
оскаржуваного рішення від 09.10.2013 року,
відпали.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про те, що Наказ № 202-к є
неправомірним, оскільки Позивача не
було притягнуто до адміністративної
відповідальності за корупційне
правопорушення, пов'язане з порушенням
обмежень, передбачених Законом України
«Про засади запобігання і протидії
корупції»

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга є
обґрунтованою, оскільки висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право скасувати її та прийняти нову
постанову.

Відповідно до ч.1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при вирішенні питання про
визнання неправомірним та скасування
Наказу № 202-к було допущено порушення
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим вважає за необхідне
апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
повністю, а постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 09.10.2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Державної служби України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва про визнання
протиправним і скасування наказу та
вчинення певних дій, - скасувати та
прийняти нову, якою позовні вимоги
задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Державної служби України з
питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва від 13.08.2013 року
№ 202-к про звільнення ОСОБА_2 з посади
головного спеціаліста відділу
моніторингу та прогнозування
діяльності малого та середнього
підприємництва управління моніторингу
розвитку підприємництва та
координації діяльності територіальних
органів Департаменту розвитку
підприємництва.

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного
спеціаліста відділу моніторингу та
прогнозування діяльності малого та
середнього підприємництва управління
моніторингу розвитку підприємництва
та координації діяльності
територіальних органів Департаменту
розвитку підприємництва.

Зобов'язати Державну службу України з
питань регуляторної політики та
розвитку підприємництва виплатити
ОСОБА_2 суму середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за період з
13.08.2013 року до 04.02.2014 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212
КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.