Справа № 820/6166/13-а
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р. Справа № 820/6166/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Куп'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області,
Комунального підприємства охорони
здоров'я Центральна районна аптека №63
на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013р.
по справі № 820/6166/13-а

за позовом Комунального
підприємства охорони здоров'я
Центральна районна аптека №63

до Куп'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення та рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Комунальне підприємство
охорони здоров'я Центральна районна
аптека № 63, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Куп'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області (далі - Куп'янська ОДПІ,
відповідач), в якому просив суд
скасувати податкове повідомлення -
рішення Куп'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області №/0 від 24.03.2010
року, рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №,
№, №, № від 24.03.2010 року.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.07.2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2010 року,
адміністративний позов Комунального
підприємства охорони здоров'я
Центральна районна аптека №63 до
Куп'янської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування рішень
задоволено, скасовано податкове
повідомлення - рішення №/0 від
24.03.2010 року, рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №,
№, №, № від 24.03.2010 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16.07.2013 року ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08.11.2010 р. та
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.07.2010 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 р.
адміністративний позов Комунального
підприємства охорони здоров'я
Центральна районна аптека № 63 -
задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення Куп'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області №/0 від 24.03.2010
року.

Скасовано рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 24.03.2010 року на суму 2673388.85 грн. (два
мільйони шістсот сімдесят три тисячі
триста вісімдесят вісім гривень 85
копійок).

Скасовано рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 24.03.2010 року на суму 51912.30 грн.
(п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот
дванадцять гривень 30 копійок).

Скасовано рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 24.03.2010 року на суму 3318,70 грн. (три
тисячі триста вісімнадцять гривень 70
копійок).

Скасовано рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій №
від 24.03.2010 року на суму 3318,70 грн. (три
тисячі триста вісімнадцять гривень 70
копійок).

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятою
постановою в частині задоволених
позовних вимог, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
- про відмову в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Не погоджуючись з постановою суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог, апеляційну скаргу також подав і
позивач, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить змінити
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 р., а
саме: скасувати рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 24.03.2013 року в
повному обсязі.

03.02.2014 року позивачем до суду подані
доповнення до апеляційної скарги, в
яких викладена наступна редакція вимог
скарги: скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 р. та
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційних скарг і заявлених
позовних вимог, дослідивши обставини
справи і зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційна скарга
відповідача не підлягає задоволенню, в
свою чергу, скарга позивача підлягає
задоволенню частково, а постанова суду
першої інстанції містить підстави для
скасування з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі направлень від 05.02.2010 року
№ 43 та від 23.02.2010 року № 74 фахівцями
Куп'янської ОДПІ проведено перевірку
Комунального підприємства охорони
здоров'я Центральна районна аптека № 63
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2007 року по
31.12.2009 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 року по
31.12.2009 року.

За результатами перевірки складено акт
від 15.03.2010 року № 257/23-01974520, яким
встановлено порушення:

- п.5.1 абз.4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибуток
підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток у розмірі 178370,0 грн.;

- п.1.2 ст.3 Закону України „Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" від 06.07.1995 року №265/95-ВР (далі -
Закон №265/95-ВР), п.4.1 розділу 4 "Положення
про форму та зміст розрахункових
документів", затвердженого наказом ДПА
України від 01.12.2000 р. №614 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.02.2001 р. за №105/5296, п.4.7
розділу 4 "Порядку реєстрації,
опломбування та застосування
реєстраторів розрахункових операцій
за товари (послуги)", затвердженого
наказом ДПА України від 01.12.2000р. №614 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.02.2001р. за № 107/5298, а
саме: не роздрукування на РРО та
невидача особам, які повертали товари
за період з 04.07.2007 р. по 09.11.2009 р.
відповідних розрахункових документів
(видаткових касових чеків), що
підтверджують виконання розрахункових
операцій з видачі готівкових коштів за
повернуті покупцям товари на загальну
суму 9841,0 грн.

Проведення за період з 01.07.07 р. по 30.12.09 р.
розрахункових операцій через
зареєстровані в Куп'янській ОДПІ,
опломбовані у встановленому порядку та
переведені у фіскальний режим роботи
реєстратори розрахункових операцій
(РРО) МІNI 600.01 МЕ зав. № ПА 63001574 реєстр. №
- дата виготовлення листопад 2003р.,
МІNI 600.01 МЕ зав. № ПА 63000859 реєстр. №
- дата виготовлення квітень 2002 р.,
МІNI 600.01 МЕ зав. № ПА 63001332 реєстр. №
- дата виготовлення липень 2003 р.,
без роздрукування та видачі споживачам
відповідних розрахункових документів
(фіскальних касових чеків на товари
(послуги)), що підтверджують виконання
розрахункових операцій (касові чеки не
містять такого обов'язкового реквізиту
як індивідуальний податковий номер
платника ПДВ, для СГ, що зареєстровані
як платники ПДВ) на загальну суму
557168,57грн.;

- п.п.3.1.1. п.3.1 ст.3, п.п. 4.2.1 п.4.2. ст.4, п.п. 8.1.1,
8.1.2 п.8.1 ст.8, п.п. "а" п.19.2 ст.19 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", внаслідок чого занижено податок
з доходів фізичних осіб на суму 22,11 грн.;

- п.1 ст.1, п.1 ст.3, ч.2 ст.7 Закону України
"Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності" від 23.03.1996
року, внаслідок чого відбулося
заниження плати за придбання торгового
патенту на здійснення роздрібної
торгівлі у розмірі 29646,45 грн.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від
24.03.2010 року №/0, яким позивачеві
визначено податкове зобов'язання у
розмірі 260056,0 грн., в тому числі за
основним платежем (податок на прибуток)
- 178370,0 грн., штрафні санкції - 81686,0 грн.;

- рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 24.03.2010 року
№, яким до позивача застосовані
штрафні санкції у розмірі 2835047,85 грн. за
порушення вимог законодавства в сфері
застосування реєстраторів
розрахункових операцій;

- рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 24.03.2010
року, № від 24.03.2010 року, №
від 24.03.2010 року, яким до позивача
застосовані фінансові санкції за
порушення законодавства у сфері
патентування.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки та прийнятими на їх підставі
рішеннями, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування податкового повідомлення -
рішення Куп'янської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області №/0 від 24.03.2010
року, суд першої інстанції виходив з
відсутності порушень з боку позивача
вимог п.5.1 абз.4 пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибуток
підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України „Про оподаткування прибутку
підприємств" датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата списання коштів з
банківських рахунків платника податку
на оплату товарів (робіт, послуг), а в
разі їх придбання за готівку - день їх
видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених відповідними
документами.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

За своїм змістом абз.4 п.п.5.3.9 передбачає
в якості підстави для не включення до
складу валових витрат тільки випадки
повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, ведення яких є
обов'язковими.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Частиною 1 ст. 9 зазначеного Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Виходячи з системного аналізу вказаних
норм, необхідно зауважити на те, що
валові витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток мають бути підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, що стала підставою для
формування податкового обліку
платника податку. При цьому, дотримання
норм цивільного чи господарського
права не означають автоматично
реальності вчинення господарської
операції. Правильність відображення в
податковому обліку господарських
операцій відповідно до їх реального
змісту повинно здійснюватись виключно
на підставі норм податкового
законодавства. А відтак, якщо певна
господарська операція не відбулася чи
відбулася не за тим її змістом, який
відображено в укладених платником
податків договорах, то це є підставою
для застосування відповідних
наслідків у податковому обліку.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено при розгляді апеляційних
скарг, що підприємство позивача уклало
договори з СПДФО ОСОБА_1 на отримання
інформаційно-консультаційних послуг
(договір № 2 від 07.04.2006 р. та №5 від 02.07.2008
року); СПДФО ОСОБА_2 на отримання послуг
по технічному обслуговуванню
друкарських машин та іншої техніки
(договір № 15 від 01.04.2002 року); СПДФО
ОСОБА_3 на надання рекламних послуг
(договір від 25.11.2005 року).

Згідно з зазначеними договорами
позивачем отримано відповідно послуги
у сфері інформаційно-консультаційних
послуг, технічного обслуговування
друкарських машин та іншої техніки у
рекламній сфері.

Здійснення господарських операцій на
підставі вказаних договорів
підтверджені розрахунковими,
платіжними документами, а також актами
виконаних робіт (послуг), звітами про
виконані роботи.

Так, із дослідженого в ході розгляду
справи акту перевірки (а.с. 17)
вбачається, що, зокрема, факти надання
послуг СПДФО ОСОБА_2 підтверджені
актами виконаних робіт, головною
книгою та журналом-ордером по рахунку
№ 658 "Розрахунки з іншими кредиторами".

При новому розгляді, на виконання
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 16.07.2013р., судом першої
інстанції долучені до матеріалів
справи докази в підтвердження
виконання вказаних господарських
операцій, а саме: звіти, акти виконаних
робіт, газети, матеріали маркетингових
досліджень ринку тощо.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що
вказані господарські операції
позивача свідчать про зміну
зобов'язань сторін за правочинами та
позитивний вплив на результати
господарської діяльності позивача. З
означеного випливає, що валові витрати
сформовано позивачем за
господарськими операціями, які
підтверджено належним чином згідно з
вимогами чинного законодавства
України.

З приводу твердження суб'єкта владних
повноважень в акті перевірки та в
апеляційній скарзі про відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій через
невідповідність актів виконаних робіт
вимогам первинних документів, колегія
суддів зауважує на таке.

Відповідно до положень Закону України
"Про бухгалтерський облік та податкову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік господарських операцій в Україні
ведеться на підставі первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи складаються під час
здійснені господарської операції, або
безпосередньо після її закінчення.

Необхідно зауважити на те, що документи
та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податковому обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Відсутність же в актах
приймання-передачі наданих послуг
(робіт) конкретного переліку наданих
послуг (виконаних робіт) не може
вважатися достатньою підставою для
визнання нереальності господарських
операцій.

Крім того, жодний нормативно-правовий
акт не передбачає наявність такої
інформації в актах приймання-передачі
наданих послуг (виконаних робіт) як
обов'язковий реквізит.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що по даному питанню були проведені
перевірки позивача з 26 жовтня 2010 року
по 22 листопада 2010 року міжрайонним
контрольно-ревізійним відділом в
Куп'янському та Шевченківському
районах, по завданню Куп'янської
міжрайонної прокуратури. Відповідно до
висновку вказаної перевірки роботи та
послуги надавалися у повному обсязі,
витрати на їх оплату проведено у межах
вимог чинного законодавства, та
підтверджені актами виконаних робіт
належної форми. Копія акту перевірки
КРВ міститься в матеріалах справи.

Питання про те, що послуги, які були
придбані позивачем у ФОП ОСОБА_1, не
використовувались у власній
господарській діяльності та витрати
підтверджувалися актами виконаних
робіт, які не відповідають вимогам
чинного законодавства та не можуть
вважатися первинними документами,
виникали при попередній перевірці,
проведеній відповідачем в листопаді 2007
року за період з 1 січня 2005 року по 30
червня 2007 року. За результатами
перевірки було застосовано до
підприємства штрафні санкції.
Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2008
року та ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 24 грудня 2008 року прийняті рішення
про скасування відповідних податкових
повідомлень-рішень, правомірність
придбання послуг у ФО-П ОСОБА_1 та
віднесення до валових витрат, а також
зазначено, що форми актів виконаних
робіт відповідають чинному
законодавству. 9 листопада 2012 року
Вищий адміністративний суд України
залишив рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін.
Вказані рішення стосуються договірних
відносин на підставі одного й того ж
договору № 2 від 7 квітня 2006 року. Копії
постанов та ухвал містяться в
матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів зазначає на
те, що належними та допустимими в
розумінні ст.124 Конституції України,
ст.70 КАС України доказами факту
вчинення платником податків
нікчемного правочину або факту
відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (оскільки діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (оскільки наслідком
вчинення платником податків
нікчемного правочину відповідно до
ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу
України є застосування
конфіскаційного заходу у вигляді
стягнення одержаного за нікчемним
правочином), або рішення суду про
визнання правочину недійсним (оскільки
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи
відповідачем не надано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочинів недійсними.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що виключення з
валових витрат отриманих послуг за
договорами з СПДФО ОСОБА_1 на отримання
інформаційно-консультаційних послуг
(договір № 2 від 07.04.2006 р. та №5 від 02.07.2008
року); СПДФО ОСОБА_2 на отримання послуг
по технічному обслуговуванню
друкарських машин та іншої техніки
(договір № 15 від 01.04.2002 року); СПДФО
ОСОБА_3 на надання рекламних послуг
(договір від 25.11.2005 року) є
безпідставними, оскільки ці витрати
були підтверджені документально, а
господарські операції відповідно до
наданих доказів, укладені в зв'язку з
господарською необхідністю
підприємства позивача та в результаті
отриманий прибуток Комунальним
підприємством охорони здоров'я
Центральна районна аптека № 63.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням,
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
його рішення, що оскаржується.

Виходячи з викладеного вище, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про відсутність
порушень з боку підприємства позивача
приписів п.5.1 абз.4 п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибуток
підприємств" від 28.12.1994 року № 334/94-ВР, у
зв'язку з чим оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №/0 від
24.03.2010 року підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № від 24.03.2010
року, № від 24.03.2010 року, №
від 24.03.2010 року, яким до позивача
застосовані фінансові санкції за
порушення законодавства у сфері
патентування, судовим розглядом
встановлено, що за результатами
перевірки фахівцями податкової
інспекції встановлено порушення
позивачем вимог ст. ст. 2, 3 Закону
України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності", а саме:
здійснення торгівельної діяльності за
готівкові кошти без придбання
відповідного торгового патенту за
період з 01.01.2007 року по 31.03.2009 року
включно, внаслідок чого занижено плату
за придбання торгового патенту в сумі
29646,45 грн.

Колегія суддів зауважує на те, що в акті
перевірки вказано, що підприємство не
придбавало торгового патенту на
здійснення торговельної діяльності за
готівкові кошти лікарськими засобами в
роздрібну мережу по 10 торгових точках
(в т.ч. по м. Куп'янську 8 торгових точок,
по Куп'янському району с. Петропавлівка
- 1 торгова точка та с. Сенькове - 1
торгова точка) за період з 01.07.07 р. по
31.03.09 р. Також в акті відображене, та не
заперечується позивачем, щомісячні
ставки вартості торгових патентів на
здійснення торговельної діяльності, а
саме по м. Куп'янськ 160,0 грн. на місяць, а
по селам - 80,0 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності" від 23
березня 1996 року № 99/96-ВР із змінами та
доповненнями, торговий патент це
державне свідоцтво, яке засвідчує
право суб'єкта підприємницької
діяльності чи його структурного
(відокремленого) підрозділу займатися
зазначеними у цьому Законі видами
підприємницької діяльності. Торговий
патент не засвідчує право суб'єкта
підприємницької діяльності на
інтелектуальну власність. Торговий
патент придбавається суб'єктами
підприємницької діяльності, предметом
діяльності яких є види, зазначені у
частині першій статті 1 цього Закону.
Підставою для придбання торгового
патенту є заявка, оформлена відповідно
до частини четвертої цієї статті.
Встановлення будь-яких додаткових умов
щодо придбання торгового патенту не
дозволяється.

Торговий патент видається за плату
суб'єктам підприємницької діяльності
державними податковими органами за
місцезнаходженням цих суб'єктів або
місцезнаходженням їх структурних
(відокремлених) підрозділів, суб'єктам
підприємницької діяльності, що
провадять торговельну діяльність або
надають побутові послуги (крім
пересувної торговельної мережі), - за
місцезнаходженням пункту продажу
товарів або пункту з надання побутових
послуг, а суб'єктам підприємницької
діяльності, що здійснюють торгівлю
через пересувну торговельну мережу, -
за місцем реєстрації цих суб'єктів.

Відповідно до ст.1 Указу Президента
України від 10.06.1997 року №503 "Про порядок
офіційного оприлюднення
нормативно-правових актів та набрання
ними чинності" офіційними друкованими
виданнями є: "Офіційний вісник України",
газета "Урядовий кур'єр".

Закон опубліковано 01.07.2009 року у газеті
"Голос України" №119, таким чином, до
моменту набрання чинності закону
платники податків, що перебувають у
комунальній власності, є суб'єктами
правовідносин, які підлягають
регулюванню згідно Закону від 23
березня 1996 року, № 99/96-ВР, та відповідно,
предметом діяльності яких є види,
зазначені у частині першій ст. 1 цього
Закону - повинні придбати патент.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про наявність у діях позивача
порушень приписів Закону України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності" за період
з 10.12.2008 року по 31.03.2009 року в частині
здійснення торгівельної діяльність за
готівкові кошти без придбання
відповідного торгового патенту.

Статтею 8 Закону України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності" визначено,
що суб'єкти підприємницької
діяльності, що здійснюють торговельну
діяльність, операції з торгівлі
готівковими валютними цінностями,
операції з надання послуг у сфері
грального бізнесу та побутових послуг,
у разі порушення вимог цього Закону
несуть таку відповідальність: за
здійснення операцій, передбачених цим
Законом, без одержання відповідних
торгових патентів або за порушенням
порядку використання торгового
патенту, передбаченого частиною другою
статті 7 цього Закону, сплачують штраф у
подвійному розмірі вартості торгового
патенту за повний термін діяльності
об'єктів підприємницької діяльності із
зазначеним порушенням.

На виконання вимог ухвали Вищого
адміністративного суду України від
16.07.2013 р. суд першої інстанції
витребував у податкового органу
розрахунок штрафних (фінансових)
санкцій в межах, визначених ст. 250 ГК
України, а саме: щодо здійснення
торгівельної діяльності за готівкові
кошти без придбання відповідного
торгового патенту. Зокрема, за період
діяльності без придбання торгового
патенту з 24.03.09 р. по 31.03.09 р. (в межах року
з дня порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства)
загальна сума склала 742,66 грн.
Розрахунки щодо цієї суми проводились
наступним чином: по рішенню №
щодо 8 торгових точок по м. Куп'янськ (5.2
грн. (вартість патенту за 1 день) х 8 днів
порушення х 8 торгових точок) та
отриману суму помножити на 2 у
відповідності до ст.8 Закону України
"Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності"; по
рішенням за № та № щодо 2
торгових точок в різних селах
Куп'янського району Харківської
області (2.6 грн. (вартість патенту за 1
день) х 8 днів порушення х 1 торгову
точку) та отриману суму помножити на 2 у
відповідності до ст.8 Закону України
"Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 24.03.2010 року на суму
51912.30 грн.; № від 24.03.2010 року на суму
3318,70 грн.; № від 24.03.2010 року на суму
3318,70 грн.

Щодо позовної вимоги про скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 24.03.2010 року
№, яким до позивача застосовані
штрафні санкції в розмірі 2835047,85 грн. за
порушення вимог законодавства в сфері
застосування реєстраторів
розрахункових операцій, колегія суддів
зауважує на таке.

Відповідно ст. 15 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" контроль за додержанням
суб'єктами підприємницької діяльності
порядку проведення розрахунків за
товари (послуги), інших вимог цього
Закону здійснюють органи державної
податкової служби України шляхом
проведення планових або позапланових
перевірок згідно із законодавством
України.

Згідно з п.п. 1, 2 статті 3 Закону України
"Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" № 265/95-ВР суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або безготівковій формі
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:
проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок; видавати
особі, яка отримує або повертає товар,
отримує послугу або відмовляється від
неї, розрахунковий документ
встановленої форми на повну суму
проведеної операції; застосовувати
реєстратори розрахункових операцій, що
включені до Державного реєстру
реєстраторів розрахункових операцій, з
додержанням встановленого порядку їх
застосування.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР)
за порушення вимог цього Закону до
суб'єктів підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції
за товари (послуги), за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції у
п'ятикратному розмірі вартості
проданих товарів (наданих послуг), на
які виявлено невідповідність, - у разі
проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих - послуг), у разі не проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій, у
разі не роздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.

Однією з підстав для прийняття
оскаржуваного рішення слугував
висновок, викладений в акті перевірки,
про порушення позивачем пунктів 1, 2 ст.3
Закону № 265/95-ВР - не роздрукування на
РРО та невидача особам, які повертали
товари за період з 04.07.2007 року по 09.11.2009
року відповідних розрахункових
документів (видаткових касових чеків),
що підтверджують виконання
розрахункових операцій з видачі
готівкових коштів за повернуті
покупцям товари на загальну суму 9841,0
грн.

Матеріалами справи підтверджується, що
вказані операції підприємством
позивача проводилися як службова
видача коштів.

В усних та письмових поясненнях
позивач стверджував, що зазначені
документи є розрахунковими в розумінні
положення вищевказаного Закону
України.

Відповідно до Закону України „Про
застосування РРО у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг"
розрахунковий документ це документ
встановленої форми та змісту (касовий
чек, товарний чек, розрахункова
квитанція, проїзний документ тощо), що
підтверджує факт продажу (повернення)
товарів, надання послуг, отримання
(повернення) коштів, купівлі-продажу
іноземної валюти, надрукований у
випадках, передбачених цим Законом, і
зареєстрованим у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну.

В даному випадку таким розрахунковим
документом є фіскальний касовий чек
видачі коштів.

У п. 4 Положення „Про форму та зміст
розрахункових документів",
затвердженого Наказом ДПА України N 614
від 01.12.2000 р. „Про затвердження
нормативно-правових актів до Закону
України „Про застосування РРО у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", фіскальний касовий чек видачі
коштів це розрахунковий документ,
надрукований реєстратором
розрахункових операцій при проведенні
розрахунків у разі видачі коштів
покупцеві при поверненні товару,
рекомпенсації послуги, прийнятті
цінностей під заставу, виплаті
виграшів у державні лотереї та в інших
випадках.

Колегія суддів зауважує на те, що
вичерпний перелік розрахункових
документів міститься в Положенні „Про
форму та зміст розрахункових
документів", затвердженого Наказом ДПА
України N 614 від 01.12.00 р., та не включає
чеки службової видачі готівки.

Крім того, необхідно зазначити, що
відповідно до Порядку реєстрації,
опломбування та застосування РРО за
товари (послуги), затвердженого Наказом
ДПА України N 614 від 01.12.00 р. та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.02.01 р. за N 107/5298,
унесення чи видача готівки з місця
проведення розрахунків повинні
реєструватись через РРО з
використанням операцій "службове
внесення" та "службова видача", якщо
таке внесення чи видача не пов'язані з
проведенням розрахункових операцій.
Крім того, операція "службове внесення"
використовується для реєстрації суми
готівки, яка зберігається на місці
проведення розрахунків на момент
реєстрації першої розрахункової
операції, що проводиться після
виконання Z-звіту.

Відповідно до Закону України "Про
застосування РРО у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг"
фіскальний режим роботи - режим роботи
РРО, який забезпечує безумовне
виконання ним фіскальних функцій.

З огляду на викладене, необхідно
зауважити на те, що операція повернення
коштів за раніше куплений товар
повинна проводитись через фіскальний
режим роботи - режим роботи РРО, який
забезпечує безумовне виконання ним
фіскальних функцій, який знаходиться у
фіскальному режимі.

На виконання вимог ухвали Вищого
адміністративного суду України від
16.07.2013 р. суд першої інстанції
витребував у податкового органу
розрахунок штрафних (фінансових)
санкцій в межах, визначених ст. 250 ГК
України, а саме: щодо невидачі особам,
які повертали товари за період з 04.07.2007
року по 09.11.2009 року, відповідних
розрахункових документів (видаткових
касових чеків), що підтверджують
виконання розрахункових операцій з
видачі готівкових коштів за повернуті
покупцям товари. Зокрема, за період з
26.03.09 р. по 09.11.09 р. (в межах року з дня
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства) загальна сума
повернутих покупцям товарів склала 2193,0
грн., отже розмір фінансової санкції
становить 10965,00 грн. (2193,00 грн. х 5).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимоги в частині скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 24.03.2010 року
№ на суму 10965,00 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо неправильного застосування судом
першої інстанції в даному випадку п. 1 ч.
1 ст. 17 Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операції у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" є безпідставними.

Твердження відповідача в апеляційній
скарзі про неможливість застосування
положень ст. 250 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) до
правовідносин із стягнення
відповідачем штрафних санкцій за
порушень вимог законодавства про
реєстратори розрахункових операцій та
про патентування окремих видів
господарської діяльності, колегією
суддів не приймаються до уваги з огляду
на таке.

Відповідно до статті 238 ГК України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Види адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 239 ГК
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування
відповідно до своїх повноважень та у
порядку, встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання такі
адміністративно-господарські санкції
як адміністративно-господарський
штраф.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГК
України адміністративно-господарський
штраф це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб'єкта
господарювання стягується штраф,
розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено правопорушення.

Отже, штрафні (фінансові) санкції,
застосовані за порушення вимог Закону
№265/95-ВР та Закону № 98/96-ВР, за своєю
правовою природою є
адміністративно-господарськими
санкціями.

Статтею 250 ГК України передбачено, що
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, посилання відповідача на
ту обставину, що податкова інспекція не
є суб'єктом, наділеним господарською
компетенцією, та не здійснює
організаційно - господарські
повноваження щодо позивача, а отже до
даних правовідносин не можуть
застосовуватися положення
Господарського кодексу України, є
безпідставними. Частина 2 ст. 241
Господарського кодексу України в
редакції від 24 лютого 2010 року прямо
передбачає, що перелік порушень, за які
з суб'єкта господарювання стягується
штраф, розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено порушення.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в частині скасування
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 24.03.2010 року
№ на суму 150694,00 грн., суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем належним чином
обґрунтована позиція щодо порушення
позивачем положень п. 4.1 розділу 4
Положення про форму та зміст
розрахункових документів,
затвердженого Наказом ДПАУ від 1 грудня
2000 року № 614, а саме видача чеків, які не
містять такого обов'язкового
реквізиту, як індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість для суб'єкта
господарювання на загальну суму 557168,57
грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки до позивача не
можуть бути застосовані штрафні
(фінансові) санкції за порушення даного
положення матеріального права, бо
вказана норма не регулює
правовідносини із використання в
процесі провадження господарської
діяльності позивачем касового апарату
МІNІ 600.01 МЕ зав. № ПА 63000859 реєстр. №
, виготовленого
заводом-виробником НВФ "Юнісистем".

Так, у п. 8 Наказу ДПАУ від 1 грудня 2000
року № 614 "Про затвердження
нормативно-правових актів до Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" зазначається, що вимоги до
форми і змісту фіскальних касових
чеків не поширюються на розрахункові
документи, що друкуються реєстраторами
розрахункових операцій, включеними до
Державного реєстру електронних
контрольно-касових апаратів та
комп'ютерних систем до моменту
набрання чинності даним наказом.

Відповідно до даних Державного реєстру
електронних контрольно-касових
апаратів і комп'ютерних систем,
опублікованого у Віснику податкової
служби України № 47/48 за грудень 1999 року,
станом на 30 грудня 1999 року електронний
контрольно - касовий апарат МІNІ 600.01 МЕ
було внесено до даного реєстру.

На момент внесення даного електронного
контрольно-касового апарату до
Державного реєстру (протокол Державної
міжвідомчої експертної комісії з
електронних контрольно-касових
апаратів № 4 від 16 січня 1998 року)
питання ведення Державного реєстру
електронних контрольно - касових
апаратів регулювалися Положенням про
Державний реєстр електронних
контрольно-касових апаратів і
комп'ютерних систем, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 22 серпня 1997 року № 913.

Відповідно до п. 2 даного Положення,
Державний реєстр електронних
контрольно-касових апаратів і
комп'ютерних систем визначає перелік
та сферу застосування моделей
електронних контрольно-касових
апаратів і комп'ютерних систем, що
виконують функції ЕККА, дозволених для
використання під час розрахунків у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг в Україні.

Пункт 6 цього ж нормативно-правового
акту зазначає, що одна базова модель
електронного контрольно-касового
апарату для конкретної сфери
застосування включається до
Державного реєстру лише один раз.

Таким чином, законодавство, чинне на
момент внесення до Державного реєстру
ЕККА МІNІ 600.01 МЕ, не передбачало
необхідності внесення до Державного
реєстру версії програмного
забезпечення, що застосовується на
певному ЕККА. Законодавча вимога щодо
внесення до Державного реєстру
інформацію про версію внутрішнього
програмного забезпечення була
передбачена лише в Положенні про
Державний реєстр реєстраторів
розрахункових операцій, затвердженому
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29 серпня 2002 року № 1315.

Тобто, на момент внесення до Державного
реєстру базової моделі - МІNІ 600.01 МЕ -
вимоги про внесення інформації щодо
внутрішнього програмного забезпечення
не існувало.

Отже, вимоги щодо форми та змісту до
фіскальних чеків, передбачені п. 4.1
розділу 4 Положення про форму та зміст
розрахункових документів,
затвердженого Наказом ДПАУ від 1 грудня
2000 року № 614, не поширювалися на
фіскальні чеки, які видавалися ЕККА
МІNІ 600.01 МЕ, а тому відсутність на таких
фіскальних чеках індивідуального
податкового номеру платника податку на
додану вартість не може бути визнана
підставою для застосування до позивача
штрафних (фінансових) санкцій за
рішенням про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № ,
винесеного відповідачем 24 березня 2010
року.

Крім того, судом першої інстанції не
з'ясовано питання про наявність
реальної технічної можливості ЕККА
МІNІ 600.01 МЕ здійснювати роздрукування
фіскальних чеків із зазначенням
індивідуального податкового номеру
платника податку на додану вартість.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачає
обов'язок суб'єкта владних повноважень
у справах про протиправність його
рішень, дій чи бездіяльності доводити
правомірність свого рішення, дії чи
бездіяльності.

Зазначаючи в ході розгляду справи про
наявність у ЕККА МІNІ 600.01 МЕ можливості
проводити роздрукування фіскальних
чеків із зазначенням індивідуального
податкового номеру платника податку на
додану вартість, дана обставина
відповідачем доведена не була.

Вважаючи, що встановлення наявності в
ЕККА МІNІ 600.01 МЕ технічної можливості
зазначення на фіскальних чеках
індивідуального податкового номеру
платника податку на додану вартість є
важливою обставиною для розгляду
справи по суті, позивач звернувся до
центру сервісного обслуговування
заводу-виробника ЕККА МІNІ 600.01 МЕ із
заявою про надання інформації щодо
можливості даного апарату проводити
роздрукування на фіскальних чеках
індивідуального податкового номеру
платника податку на додану вартість.

На наданий позивачем запит директором
Центру сервісного обслуговування ФО-П
ОСОБА_4 була надана відповідь
наступного змісту: у фіскальній пам'яті
електронного контрольно-касового
апарату МІNІ 600.01 МЕ зав. № 63000859 реєстр.
№ не було можливості для
програмування такого реквізиту, як
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.

У зв'язку із тим, що вказана відповідь
була отримана позивачем після розгляду
справи у суді першої інстанції, позивач
надав вказану відповідь до матеріалів
справи в якості доказу до суду
апеляційної інстанції, оскільки даний
доказ встановлює факт, необхідний для
повного та всебічного розгляду справи.

Також колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на ту
обставину, що судом першої інстанції в
оскаржуваній постанові зазначається,
що ЕККА МІNІ 600.01 МЕ зав. № 63000859 реєстр. №
мав версію програмного
забезпечення 08-52.

Однак, паспорт даного електронного
контрольно-касового апарату не містить
посилання на версію програмного
забезпечення, яка в ньому
застосовувалася. У довідці ж про
скасування реєстрації реєстратора
розрахункових операцій, наданої
Куп'янською ОДПІ 31 березня 2009 року,
зазначається, що ЕККА МІNІ 600.01 МЕ зав. №
63000859 реєстр. № має версію
програмного забезпечення 52-01.
Посилання ж на версію програмного
забезпечення 08-52 міститься виключно в
Акті перевірки № 257/23-01974520, на підставі
якого були застосовані штрафні
(фінансові) санкції. У зв'язку із цим
постає питання про достовірність
посилання в оскаржуваній постанові на
версію програмного забезпечення 08-52,
оскільки вона належним чином не
підтверджена.

Більш того, Центр сервісного
обслуговування заводу-виробника
даного ЕККА, виходячи із змісту наданої
відповіді, що вже згадувалася вище, не
має можливості визначити версію
програмного забезпечення, яка
застосовувалася саме у вказаному ЕККА.

Слід також звернути увагу на те, що
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 24 березня 2010
року № було винесено на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правопорушень).

Проте, вказана норма передбачає
можливість застосування фінансових
санкцій виключно у разі:

- проведення розрахункових операцій на
неповну суму вартості проданих товарів
(наданих послуг);

- не проведення розрахункових операцій
через реєстратори розрахункових
операцій;

-не роздрукування відповідного
розрахункового документа, що
підтверджує виконання розрахункової
операції, або проведення її без
використання розрахункової книжки.

Таким чином, дана норма не передбачає
відповідальності за видачу
роздрукування реєстратором
розрахункових операцій фіскального
чеку без певного реквізиту. Дана норма
також не передбачає відповідальності
за порушення приписів Положення про
форму та зміст розрахункових
документів, затвердженого наказом ДПА
України № 614 від 1 грудня 2000 року.

Крім того, у фіскальних чеках, що
видавалися вищезазначеним ЕККА,
зазначалися назва позивача, його
адреса, контактний телефон, що
дозволяло ідентифікувати його у
відносинах із контрагентами (належним
чином завірені копії відповідних чеків
містяться в матеріалах справи - т. 2, а. с.
119, 123, 124).

На виконання вимог ухвали Вищого
адміністративного суду України від
16.07.2013 р. суд першої інстанції
витребував у податкового органу
розрахунок штрафних (фінансових)
санкцій в межах, визначених ст. 250 ГК
України, а саме: щодо видачі
розрахункових чеків, які не містять
такого обов'язкового реквізиту як
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість
для суб'єкта господарювання. Зокрема,
за період з 24.03.09р. по 31.03.09р. (в межах
року з дня порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства),
загальна сума проведення розрахунків
без видачі відповідних розрахункових
документів склала 30138,80 грн., отже
розмір фінансової санкції становить
150694,0 грн. (30138,80 грн. х 5).

У зв'язку з цим, висновки суду першої
інстанції про правомірність прийняття
державним податковим органом
оспорюваного рішення на суму 150694,00 грн.
є помилковими, оскільки ст. 17 Закону №
265/95-ВР не передбачає такий склад
податкового правопорушення, як
невідповідність роздрукованого
суб'єктом підприємницької діяльності
розрахункового документа вимогам
вищезгаданого Положення та не містить
відсильної норми з цього приводу.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 24.03.2010
року № на суму 150694,00 грн. підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нової постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права (ч. 2 ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції при ухваленні рішення
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, були допущені
порушення норм матеріального права, у
зв'язку з чим дана постанова підлягає
частковому скасуванню з ухваленням в
цій частині нової про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Куп'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства охорони здоров'я
Центральна районна аптека №63
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013р. по
справі № 820/6166/13-а скасувати в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 24.03.2010 року № на суму
150694, 00 грн. та прийняти в цій частині
нову постанову про задоволення
позовних вимог.

В іншій частині постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 р. по
справі № 820/6166/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.