Справа № 1512/2а-137/11
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р.
м.Київ
К/800/7881/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Одеської міської ради, треті особи -
ОСОБА_3, Управління Держкомзему у
м.Одесі, Центр Державного Земельного
Кадастру в особі Одеської регіональної
філії Центра Державного земельного
кадастру про визнання недійсним
рішення та скасування державного акту,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з адміністративним позовом, в
якому, з урахуванням уточнення
позовних вимог, просила визнати
недійсним рішення Одеської міської
ради від 23 грудня 2005 року №5223-ІУ в
частині видачі державного акту ОСОБА_3
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0331 га, з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка),
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
скасувати державний акт від 09 серпня 2006
року №57 виданий ОСОБА_3 на право
власності на вищезазначену земельну
ділянку.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що вказаним рішенням, а
також видачею державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку суттєво порушені її права як
співвласника домоволодіння АДРЕСА_1 та
суміжного землекористувача.

Постановою Київського районного суду
м.Одеси від 04 жовтня 2012 року позовні
вимоги задоволено; визнано недійсним
рішення Одеської міської ради від 23
грудня 2005 року №5223-ІУ в частині
передачі безоплатно у приватну
власність гр.ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,0331 га, за адресою: АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель із
земель раніше наданих у користування;
скасовано державний акт від 09 серпня 2006
року №57, виданий ОСОБА_3 на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0331 га, з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року задоволено апеляційну скаргу
ОСОБА_3; скасовано постанову Київського
районного суду м.Одеси від 04 жовтня 2012
року; ухвалено у справі нову постанову,
якою у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_2
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року скасувати за залишити в силі
постанову Київського районного суду
м.Одеси від 04 жовтня 2012 року.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_2 є власником 583/1000
частин домоволодіння АДРЕСА_1, що в
цілому складається з одного жилого
будинку літ.«А» загальною площею 183,6
кв.м, жилою площею 72,8 кв.м., сараїв
літ.«Б», «Д», літньої кухні літ.«В»,
вбиральні літ.«Г», вбиральні-кладової
літ.«К», душа літ.«Л», гаражу-навісу
літ.«И»; співвласником даного
домоволодіння є ОСОБА_5

Відповідно до довідки про розрахунок
ідеальних часток співвласників
будинку АДРЕСА_1 у фактичному
користуванні ОСОБА_2 знаходяться: із
жилого літ.«А»: 2-1 жила 8,0 кв.м; 2-2 жила 14,0
кв.м; 2-3 жила 18,3кв.м; 2-4 кухня 11,9 кв.м; 2-5
коридор 3,0 кв.м; 2-6 санвузол 4,5 кв.м; 2-7
веранда 14,6 кв.м; 3-1 котельня 6,5 кв.м;
1-мансарда 15,1кв.м; літ. «И» - гараж-навіс;
літ « 3» - душ; літ. «Д» - сарай; літ. «Г» -
вбиральня; літ. «Б» - сарай, що складає
583/1000 частин будинку.

09 серпня 2006 року третя особа ОСОБА_5
отримала державний акт серії ЯГ №915219
на право власності на земельну ділянку
площею 0,331 га, з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибна ділянка), яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, який
виданий на підставі рішення Одеської
міськради від 23 грудня 2005 року №5223-IV.

Згідно відповіді директора ТОВ «Центр
приватизації та експертної оцінки» від
22 травня 2006 року вбачається, що після
звернення позивачки до ТОВ «Центр
приватизації та експертної оцінки» для
оформлення документів по приватизації
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1
було виявлено, що частина земельної
ділянки, яка знаходиться під ванною
кімнатою ОСОБА_2, знаходиться в межах
земельної ділянки ОСОБА_3

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 18
травня 2012 року №16950/23 встановлено, що
частина земельної ділянки переданої у
власність ОСОБА_3 згідно державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії від 09 серпня 2006 року ЯГ
№915219 знаходиться у фактичному
користуванні ОСОБА_2 Зазначена ділянка
площею 6,9 кв.м. фактично зайнята
приміщенням 2-6 (санвузол) і частиною
конструкцій, що огороджують.

Також у висновку зазначено, що
приміщення 2-6 (санвузол) включено до
складу 583/1000 частин будинку АДРЕСА_1, які
належать ОСОБА_2, що підтверджується
довідкою про розрахунок ідеальних
часток на співвласників будинку
АДРЕСА_1, тобто в фактичному
користуванні ОСОБА_3 знаходиться
земельна ділянка площею 324 кв.м., що на 6,9
кв.м. менше належної їй земельної
ділянки за державним актом.

Предметом спору у даній справі є
правомірність рішень та дій
відповідачів щодо передачі третій
особі ОСОБА_3 у приватну власність
земельної ділянки в порядку
приватизації в частині дотримання
фактичних розмірів земельної ділянки,
яка знаходилась у неї в користуванні.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання недійсним рішення Одеської
міської ради від 23 грудня 2005 року № 5223 в
частині передачі третій особі у
власність земельної ділянки площею 0,0331
га та скасування державного акту про
право власності на землю, суд першої
інстанції виходив з того, що частина
приватизованої третьою особою
земельної ділянки площею 6,9 кв.м., яка
зайнята приміщенням 2-6 (санвузол) та
огороджувальними конструкціями,
включеними до складу 583/1000 частин
будинку АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 та не
знаходилась у користуванні ОСОБА_5 і не
могла бути нею приватизована.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції зазначив, що правове
становище позивача як
співкористувача земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1 утворилось не в
результаті неправомірних рішень та дій
відповідачів, а внаслідок укладення
позивачем та третьою особою
відповідної угоди, тому відсутні
порушення з боку відповідачів при
прийнятті спірного рішення та видачі
державного акта.

При цьому суд апеляційної інстанції
послався на заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від
11 грудня 2004 року, в якій вони визначили
площі та межі користування земельною
ділянкою, розташованої в АДРЕСА_1, та
надали один одному згоду на
приватизацію земельних ділянок у
розмірах, визначених у порядку
користування земельною ділянкою, план
якої виготовлений приватним
підприємством «Балекс».

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
даного спору суди неповно встановили
обставини справи та не надали належної
оцінки у сукупності всім обставинам та
доказам, що містяться у справі та мають
значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.118 Земельного
кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Рішення органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування щодо приватизації
земельних ділянок приймається у
місячний строк на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

Враховуючи вищенаведені положення
закону, необхідним для вирішення спору
є з'ясування факту перебування
земельної ділянки, що приватизується
громадянином, у його користуванні, та
правомірність визначення розміру
земельної ділянки.

Із матеріалів справи вбачається, що до
земельної ділянки, переданої у
власність третій особі, включена
ділянка площею 6,9 кв.м. під належними
позивачу приміщенням 2-6 (санвузол) та
огороджувальними конструкціями і у
користуванні третьої особи не
перебуває, що також й не заперечується
останньою.

Проте судами не досліджено та не
з'ясовано питання щодо відповідності
виготовленої при приватизації третьою
особою технічної документації із
землеустрою фактичним розмірам та
межам земельної ділянки, що
знаходиться у її користуванні, та чи є
заява ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 11 грудня 2004
року належним документом визначення
розмірів земельних ділянок відповідно
до встановленого законом порядку.

Згідно положень ч.1 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, що призвело до
ухвалення рішення, яке не відповідає
вимогам щодо законності та
обґрунтованості і таке неправильне
вирішення справи не може бути усунено
судом касаційної інстанції, рішення
судів попередніх інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід врахувати вищенаведене
та прийняти обґрунтоване та законне
рішення за результатами повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду
м.Одеси від 04 жовтня 2012 року та
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 23 січня 2013
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді