Справа № 2а-2008/10/0370
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 р.
Справа № 9104/31186/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Клюби В. В.

суддів:
Сеника Р. П., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Контрольно - ревізійного
управління у Волинській області на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2010
року у справі №2а - 2008/10/0370 за
адміністративним позовом Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради Волинської області до Контрольно -
ревізійного управління в Волинській
області про визнання протиправними дій
відповідача по виставленню вимоги про
усунення порушень та визнання
протиправним та скасування листа -
вимоги Контрольно - ревізійного
управління у Волинській області від 30
червня 2010 року №03 - 040 - 14 - 14/3540 про
усунення порушень, -

УСТАНОВИВ:

Департамент соціальної політики
Луцької міської ради звернувся до
Волинського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Контрольно - ревізійного управління у
Волинській області і просив: визнати
протиправним та скасувати акт ревізії
фінансово - господарської діяльності
департаменту соціальної політики
Луцької міської ради за період із 01
січня 2008 року по 01 квітня 2010 року від 31
травня 2010 року за №040 - 23/011 в частині:
встановлених порушень щодо виплати
ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини
та допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку на суму
5 422 гривні 98 коп.; встановлених порушень
щодо завищення вартості та обсягів
виконаних ремонтних робіт на загальну
суму 2 052 гривні; встановлених порушень
щодо виплати допомоги на оздоровлення
на загальну суму 600 гривень; визнати
протиправним та скасувати лист - вимогу
контрольно - ревізійного управління у
Волинській області від 30 червня 2010 року
за №03 - 040 - 14 - 14/3540 про усунення
порушень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем проведено планову
ревізію фінансово - господарської
діяльності департаменту соціальної
політики Луцької міської ради за
період із 01 січня 2008 року по 01 квітня 2010
року, за результатами якої 31 травня 2010
року складено акт ревізії. У акті
ревізії зазначено, що в ході її
проведення встановлено ряд порушень,
допущених з вини працівників
департаменту. Проте, позивач не
погодився із деякими положеннями акту
і подав заперечення, які прийняті
відповідачем, як пояснення, лише по
одному порушенню, по інших висновки
перевірки визнано законними, а тому 30
червня 2010 року відповідачем направлено
лист - вимогу №03 - 040 - 14 - 14/3540 про
усунення порушень.

Вважає акт в частині встановлення
окремих порушень та лист - вимогу
відповідача про усунення порушень
безпідставними, і такими, що винесені з
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки висновок на заперечення
відповідачем передано департаменту 24
червня 2010 року, а письмова вимога щодо
усунення порушень, яка датована 30
червня 2010 року, отримана 05 липня 2010
року, в той час як відповідно до Порядку
проведення інспектування державною
контрольно - ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550 у випадку незабезпечення повного
усунення виявлених порушень, у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих днів
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження), об'єкту
контролю надсилається письмова вимога
щодо усунення виявлених ревізією
порушень законодавства із зазначенням
строку зворотного інформування.
Вважає, що вимоги про усунення
порушень, які пред'явлені з порушенням
нормативно - правових актів, є
незаконними.

Крім цього, згідно висновків ревізії,
позивачем було порушено п. п. 22, 10, 13, 17
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
за №1751. Проте, ОСОБА_1 призначено та
виплачено допомогу з дотриманням вимог
чинного законодавства, а висновок щодо
зайво виплаченої допомоги при
народженні дитини та допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку ґрунтується на
неправильному тлумаченні
відповідачем нормативно - правових
актів. Також, як зазначає позивач,
законодавством не передбачено порядку
перевірки достовірності інформації,
отриманої одержувачами допомог за
кордоном.

Також, позивач зазначає, що згідно
договорів підряду на департамент не
покладено зобов'язання щодо перевірки
правильності відображення виконаних
робіт в бухгалтерському обліку
підрядника, у зв'язку з чим вважає
безпідставними висновки ревізії про
порушення, допущені з вини директора
департаменту ОСОБА_2 щодо включення в
акти виконаних робіт за 2009 рік витрат
по перевезенню будівельних матеріалів
та сміття, які по даних бухгалтерського
обліку підприємства не
підтверджуються.

Призначення щорічної допомоги на
оздоровлення проводилося у
відповідності до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тому і у
цій частині висновки ревізії є
безпідставними.

В ході розгляду справи позивачем у
відповідності до положень ст. 51 Кодексу
адміністративного судочинства України
подано заяву про зміну позовних вимог,
згідно якої позивач просить визнати
протиправними дії Контрольно -
ревізійного управління у Волинській
області про виставлення вимоги щодо:
неправомірності виплати ОСОБА_1
допомоги при народженні дитини та
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку на суму
5 422 гривні 98 коп.; завищення вартості та
обсягів виконаних ремонтних робіт на
загальну суму 2 052 гривні; встановлення
порушень щодо виплати допомоги на
оздоровлення на загальну суму 600
гривень; визнати протиправним та
скасувати лист - вимогу від 30 червня 2010
року №03 - 040 - 14 - 14/3540 про усунення
порушень.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2010
року позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправними та
скасовано лист - вимогу контрольно -
ревізійного управління у Волинській
області №03 - 040 - 14 - 14/3540 від 30 червня 2010
року про усунення порушень. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач не погодився із таким
судовим рішенням суду першої інстанції
і оскаржив його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
поданій апеляційній скарзі на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин справи та порушення судом
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог та прийняти у цій
частині нову постанову, якою відмовити
в задоволенні цієї частини вимог
позивача.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, посилається на ті обставини, що
працівники департаменту при
призначенні допомоги по догляду за
дитиною повинні були перевірити
достовірність поданих документів,
оскільки в наявності були два
документи, які суперечать один одному.
Крім цього, згідно інформації
прикордонної служби ОСОБА_3 у зв'язку із
виїздом до США 08 січня 2010 року
перетнула кордон, а тому виникали
сумніви щодо здійснення нею особисто
догляду за дитиною.

Також, ревізією видатків на капітальне
будівництво, реконструкцію, ремонт у
підрядній організації «Житлобуд - 2»
встановлено зайве опроцентування в
акті виконаних робіт за вересень 2009
року робіт по монтажу
металоконструкцій, що спричинило
завищення вартості виконаних робіт на
513 гривень. За результатами зустрічної
перевірки з ПП «Євроклімат» було
встановлено завищення вартості
ремонтних робіт на суму 755 гривень
внаслідок включення до акта виконаних
робіт за листопад 2009 року прибутку а
адміністративних витрат у завищеному
розмірі.

Крім цього, в ході зустрічної звірки
виявлено, що ЦСТРІ «Енергія» в актах
виконаних робіт за 2009 рік включено
витрати по перевезенню будівельних
матеріалів та сміття на суму 412 гривень,
які не підтверджуються даними
бухгалтерського обліку підприємства.

Такі висновки ревізії ґрунтуються на
вимогах та положеннях законодавства
України, що регулює відповідні
правовідносини. Проте, судом першої
інстанції не були враховані
вищевикладені обставини.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання представників не
направили, хоча повідомлялися належним
чином та у встановленому законом
порядку про дату, час та місце судового
засідання.

При цьому, від сторін відсутні
клопотання про розгляд справи за
участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, справу розглянуто
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно поданих та досліджених у
судовому засіданні матеріалів справи і
доказів, призначення допомог позивачем
здійснено у відповідності до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». На момент призначення
допомоги при народженні дитини ОСОБА_1
набула такого права і подала для цього
відповідні документи, а в ході
обстеження побутових умов виховання
дитини та її матеріального
забезпечення порушень не виявлено.
Також, не було підстав для припинення
виплати такої допомоги. Крім цього, при
призначенні допомоги по догляду за
дитиною до трьох років позивачем було
взято до уваги представлені документи,
що вимагаються для призначення такої
допомоги. Оскільки сумнівів в поданих
документах не було, тому і додаткових
заходів для їх перевірки позивачем не
вживалося.

Вимога відповідача щодо відшкодування
допомоги на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, не
ґрунтується на положеннях нормативних
документів, так як вказана допомога
виплачена особам у відповідності до
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за наявності відповідного
посвідчення про це, виданого у
відповідності до Порядку видачі
посвідчень особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №51 від 20 січня 1997
року. Також, у вимозі не визначено, хто
допустив зайве відшкодування
санаторіям вартості витрат з
оздоровлення пільгової категорії
громадян в сумі 5 422 гривні 50 коп. і яку
норму законодавства в даному випадку
порушив позивач та на підставі якого
нормативного акту він повинен стягнути
цю суму.

Крім цього, суд першої інстанції
вважає, що відповідачем не доведено і
ті обставини, що з вини Департаменту в
особі його керівника допущено
порушення при проведенні ремонтних
робіт, які мали місце у зв'язку із
зайвим включенням витрати по
перевезенню будівельних матеріалів, що
призвело до завищення вартості
будівельних робіт. При проведенні
ремонтних робіт згідно з рішенням
Луцької міської ради від 30 вересня 2009
року № 47/6 «Про комісію з питань
проведення безоплатного капітального
ремонту власних житлових будинків і
квартир пільгових категорій громадян»
кошторисні розрахунки та вартість
капітального ремонту схвалювалися
відповідною комісією та перевірялися і
погоджувалися управлінням
капітального будівництва або
департаментом житлово - комунального
господарства. Тому акти виконаних
робіт директором Департаменту
підписувались після відповідних
погоджень іншими департаментами та
управліннями.

Вказане підтверджує, що відповідачем
не визначено хто саме допустив
зазначені в акті порушення і не
доведено тієї обставини, що вони
допущені із вини позивача.

Окрім цього, як зазначає суд першої
інстанції, пред'являючи вказану вимогу
керівнику департаменту, відповідач
вийшов за межі, встановлені п. п. 7, 8 ст. 10
Закону України «Про державну
контрольно - ревізійну службу в
Україні», оскільки сама вимога
ґрунтується на припущеннях, а не на
конкретних вимогах закону.

Разом з тим, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позов в частині
визнання протиправними дій по
виставленню вимоги про усунення
порушень закону від 30 червня 2010 року не
підлягає до задоволенню, так як у
позовній заяві ставиться вимога про
визнання протиправною та скасування
вимоги про усунення порушень закону і
при розгляді цієї вимоги вирішується
питання її законності та
обґрунтованості, а також при визнанні
протиправною та скасуванні вимоги, не
потребують визнання протиправними дії
по її винесенню. Крім цього, відповідач
при винесенні даної вимоги діяв в межах
повноважень йому наданих.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із такими висновками суду
першої інстанції з урахуванням
наступного.

Як було встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
відповідно до п. 2.2.2.1 Плану контрольно -
ревізійної роботи відповідача на І - й
квартал 2010 року із 31 березня по 31 травня
2010 року було проведено планову ревізію
фінансово - господарської діяльності
Департаменту соціальної політики
Луцької міської ради (позивача по
справі) за період із 01 січня 2008 року по 01
квітня 2010 року. На період із 14 по 23
квітня 2010 року та із 07 по 21 травня 2010
року ревізію було зупинено для
проведення зустрічних звірок.

За наслідками проведеної ревізії 31
травня 2010 року складено акт за №040 - 23/011,
в якому зазначено про виявлені в ході
ревізії порушення, зокрема: щодо
виплати коштів за невиконані роботи
підрядникам; безпідставно виплаченої
допомоги на оздоровлення; щодо зайво
сплачених допомоги при народжені
дитини та допомоги по догляду за
дитиною до досягнення трирічного віку;
щодо зайво відшкодованої санаторіям
вартості витрат на оздоровлення; щодо
виплати допомоги на оздоровлення
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи .

30 червня 2010 року позивачу було
направлено лист - вимогу за №03 - 040 - 14 -
14/3540 про усунення порушень, яку було
вручено позивачу 05 липня 2010 року.

Департаментом соціальної політики
Луцької міської ради на вказаний акт
ревізії відповідачу було надіслано
заперечення згідно листом від 11 червня
2010 року за №4018/11.2 - 12, який наявний у
матеріалах справи.

Крім цього, відповідачем складено
висновок на заперечення до акту
ревізії фінансово - господарської
діяльності Департаменту соціальної
політики Луцької міської ради
(позивача) від 31 травня 2010 року за №040 -
23/01, який 24 червня 2010 року затверджено
першим заступником начальника
Контрольно - ревізійного управління у
Волинській області.

Правовий статус державної контрольно -
ревізійної служби в Україні визначений
Законом України «Про державну
контрольно - ревізійну службу в
Україні».

Державна контрольно - ревізійна служба
також у своїй діяльності керується
Конституцією України та іншими
законодавчими актами, актами
Президента та Кабінету Міністрів
України, а також відповідними наказами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну контрольно - ревізійну службу
в Україні» головним завданням
державної контрольно - ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів, або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Згідно із ст. 10 цього ж Закону
контрольно - ревізійній службі надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам міністерств та інших
органів виконавчої влади, державних
фондів, бюджетних установ, а також
підприємств, установ і організацій, які
отримують кошти з бюджету та з
державних валютних фондів, що
ревізуються або перевіряються, вимоги
щодо усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями або
перевірками приховані і занижені
валютні та інші платежі, ставити перед
відповідними органами питання про
припинення бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства. Крім цього, передбачено
право в судовому порядку стягувати у
дохід держави кошти, одержані
міністерствами та іншими органами
виконавчої влади, державними фондами,
бюджетними установами, а також
підприємствами, установами і
організаціями, які отримують кошти з
бюджету та з державних валютних фондів,
за незаконними угодами, без
встановлених законом підстав та з
порушенням чинного законодавства, а
також звертатися до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Статтею 15 Закону передбачено, що
законні вимоги службових осіб
державної контрольно - ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
ревізуються.

З огляду на встановлені судом фактичні
обставини справи та докази,
представлені сторонами на
підтвердження обставин, якими вони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, положення нормативно -
правових актів, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що під час проведення ревізії
не відображено та не встановлено
винних службових чи посадових осіб,
внаслідок дій або бездіяльності яких
допущено порушення законодавства, що
призвело до заподіяння майнової шкоди.
При цьому, вимоги позивача про усунення
виявлених ревізією порушень чинного
законодавства, викладені у вигляді
загальних тверджень без зазначення
способу їх виконання, не відповідають
завданням, покладеним на позивача
законом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
фактичні обставини справи та вірно
визначено відповідні їм
правовідносини, а також дано правильну
оцінку наявним у матеріалах справи
доказам.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В свою чергу, як було вірно зазначено
судом першої інстанції, відповідач не
надав суду належних доказів, які б
підтверджували правомірність
викладених вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не можуть бути покладені в
основу судового рішення апеляційного
суду.

Зокрема, твердження відповідача щодо
порушень при нарахуванні та виплаті
допомог ОСОБА_1, що завищення видатків
на капітальне будівництво внаслідок
включення до актів виконаних робіт
завищених витрат на виконання робіт, а
також щодо порушень при нарахуванні та
виплаті допомоги на оздоровлення,
спростовуються обставинами,
викладеними позивачем на
обґрунтування позовних вимог та
представленими на підтвердження цих
обставин доказами, яким судом першої
інстанції дано правильну правову
оцінку.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд ухвалює рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, підтверджених дослідженими
доказами.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи та не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відтак, на підставі вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції, вирішуючи
даний спір, правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування і
відповідно - до задоволення
апеляційної скарги апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Контрольно -
ревізійного управління у Волинській
області залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 28 липня 2010
року у справі №2а - 2008/10/0370 за
адміністративним позовом Департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради Волинської області до Контрольно -
ревізійного управління у Волинській
області про визнання протиправними дій
відповідача по виставленню вимоги про
усунення порушень та визнання
протиправним та скасування листа -
вимоги Контрольно - ревізійного
управління у Волинській області від 30
червня 2010 року №03 - 040 - 14 - 14/3540 про
усунення порушень - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
ухвали суду і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Р. П. Сеник

І. О. Яворський