Справа № 826/13142/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м. Київ
К/800/66188/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 09 жовтня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
підприємство "Профмет" до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Профмет" звернулося з
позовом до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів про визнання
протиправним та скасування рішення про
визначення митної вартості товарів №
100250000/2013/000003/2 від 21 червня 2013
року про визначення митної вартості
товарів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 жовтня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів звернулася з касаційною
скаргою, в який просили їх скасувати,
прийняти нове рішення про відмову в
позові повністю.

Відповідно до частини 2 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції
переглядає рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що за
зовнішньоекономічним контрактом №
19/2012 від 19 червня 2012 року позивачем на
митну територію України ввозився
товар.

Для митного оформлення товару
позивачем подано ВМД № /2013/015467 та
товаросупровідні документи: контракт,
інвойс, сертифікат походження, договір
на транспортно-експедиторське
обслуговування, коносамент, міжнародну
товарно-транспортну накладну, платіжні
доручення.

Митну вартість позивачем визначено за
ціною угоди.

Під час митного оформлення товару у
митниці виникли сумніви щодо
правильності визначення митної
вартості товару з посиланням на таке.

За умовами контракту № 19/2012 від 19
червня 2012 року покупець здійснює
переплату в розмірі 10 % за інвойсом та 90
% протягом 15 днів з дати коносаменту.
Оплату 10 % здійснено 29 квітня 2013 року, що
пізніше дати відправки вантажу - 21
квітня 2013 року. 90 % позивач повинен був
сплатити 22 травня 2013 року, проте,
сплатив 30 травня 2013 року платіжним
дорученням № 119. Крім того, в платіжному
дорученні відсутнє посилання на
інвойс, що не дає можливості
ідентифікувати здійснення проплати.
Позивач надав договір про
транспортно-експедиційне
обслуговування від 01 квітня 2013 року №
01/04/2013, проте, в порушення пунктів 4.1.1.,
4.1.2. договору не додано переліку та
вартості наданих послуг. Позивач не
надав платіжний документ на сплату
рахунку за транспортування.

11 червня 2013 року декларанту
запропоновано надати: виписку з
бухгалтерської документації, каталоги,
специфікації, прейскуранти виробника
товару, копію митної декларації країни
відправлення, висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
інформацію біржових організацій про
вартість товару та сировини.

20 червня 2013 року декларантом надано:
прайс-лист виробника б/н від 21 грудня 2012
року, видаткові накладні, митну
декларацію країни відправлення,
висновок КНДІСЕ від 29 січня 2013 року №
572-53/573/13-54.

Рішенням № 100250000/2013/000003/2 від 21 червня 2013
року митницею скореговано митну
вартість ввезеного товару та визначено
митну вартість товару за другим
методом.

Не погоджуючись з рішенням митниці,
позивач звернувся з цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, що позов підлягає
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками судів.

Відповідно до статті 49 МК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 51
Кодексу відомості про митну вартість
товарів використовуються для
нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом (пункт 1 частини 2 статті 52
кодексу).

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (частини 1, 2, 5, 6, 7 статті 54
Кодексу).

Згідно із частинами 2, 3 статті 53 МК
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частинами 1, 2 статті 55 Кодексу рішення
про коригування заявленої митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право декларанта
або уповноваженої ним особи оскаржити
рішення про коригування заявленої
митної вартості у митному органі
вищого рівня відповідно до глави 4
цього Кодексу або до суду.

Відповідно до статті 57 Кодексу
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів,

За частиною 1 статті 58 Кодексу метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Із системного аналізу вимог вказаних
статей колегія суддів приходить до
висновку, що у випадку виникнення
сумніву щодо правильності зазначених
відомостей митний орган може
витребувати, а декларант зобов'язаний
надати додаткові докази, які б їх
спростовували. Доводи митниці повинні
бути мотивовані тим, що: наявні
розбіжності надані для митного
оформлення документи; заявлені данні
не піддаються обчисленню та не
підтверджують ціну товару, тощо. Якщо
подані документи не усунуть такі
неточності, митниця має право
відмовити в митному оформленні товару
за першим методом та самостійно
визначити митну вартість товару,
використовуючи послідовно шість
методів, передбачених МК України.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, що при здійсненні митного
оформлення товару відповідачем
необґрунтовано відмовлено в митному
оформленні товару за першим методом.

Так, за змістом статті 53 МК України
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару, повинні
надаватися у випадку, якщо товар
оплачено.

Зміст цієї норми вказує на те, що митне
оформлення товару повинне бути
здійснене, як у випадку, коли оплата за
договором здійснена вчасно, так і у
випадку, коли оплата за товар здійснена
з порушенням встановлених строків або
не сплачена взагалі. При цьому
несвоєчасність оплати партії товару не
вказує на розбіжність даних, які
містяться у наданих для митного
оформлення документах, а лише вказує на
порушення умов господарського
договору.

Також судами встановлено, що в
підтвердження понесених витрат на
транспортування товару позивач надав:
додаткову угоду № 7892 від 27 травня 2013
року до договору на
транспортно-експедиторське
обслуговування № 01/04/2013 від 01 квітня 2013
року, рахунок на оплату № 381 від 10
червня 2013 року, акт здачі-приймання
робіт № 358 від 11 червня 2013 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли правильного висновку, що такі
документи є достатніми для дійсного
розрахунку цих витрат, а їх відомості
не містять в собі розбіжності і
піддаються обчисленню.

Отже, висновок судів першої та
апеляційної інстанцій щодо
неправомірності дій відповідача і
прийнятого ним рішення відносно
неможливості застосування першого
метода і визначення митної вартості
товару за другим методом, є правильним.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 жовтня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: