Справа № К/9991/46201/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/46201/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 11 травня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 липня 2011
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Анфа" до
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
про скасування постанови про стягнення
виконавчого збору,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Анфа"
звернулося до відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України про
скасування постанови про стягнення
виконавчого збору.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 11 травня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 липня 2011
року, позов задоволено. Скасовано
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору, винесену 14 лютого 2011
року головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Іванченком О.В. у виконавчому
провадженні ВП №16496689,
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Анфа» виконавчого
збору у сумі 90859,72 грн.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 25.10.2006 між ТОВ «АНФА» та
Відкритим акціонерним товариством
Комерційний банк «Південкомбанк» був
укладений іпотечний договір №73К/69 (з
майновим поручителем). За умовами
іпотечного договору, посвідченого
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу
ОСОБА_3 за реєстром №561, ТОВ «АНФА», як
майновий поручитель, передало в
іпотеку Відкритому акціонерному
товариству Комерційний банк
«Південкомбанк» цілісний майновий
комплекс комунального підприємства
«Кінотеатр «Ера» в якості забезпечення
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю «МАЄК» зобов'язань за
Договором про надання відкличної не
відновлюваної кредитної лінії №69 від 02
жовтня 2006 року.

Відповідно до п.3.1.6 Іпотечного договору
Відкрите акціонерне товариство
Комерційний банк «Південкомбанк» у
разі не виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю «МАЄК»
зобов'язань за Договором про надання
відкличної не відновлюваної кредитної
лінії №69 від 02 жовтня 2006 року мав право
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.5.5 Іпотечного договору
звернення стягнення на предмет іпотеки
може здійснюватися Відкритим
акціонерним товариством Комерційний
банк «Південкомбанк» на підставі
виконавчого напису нотаріуса.

Приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
30.06.2009 було вчинено виконавчий напис
№557, згідно якого було звернуто
стягнення на предмет іпотеки (цілісний
майновий комплекс комунального
підприємства «Кінотеатр «Ера», який
належав на праві власності ТОВ «АНФА»)
для задоволення вимог Відкритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «Південкомбанк». Загальна
вартість вимог Відкритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «Південкомбанк» склала 10508771,78 грн.

Головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Іванченком О.В. 18 грудня 2009 було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №16496689 на
підставі виконавчого напису №557.
Відповідно до постанови було звернуто
стягнення на цілісний майновий
комплекс комунального підприємства
«Кінотеатр «Ера», який належав на праві
власності Товариству з обмеженою
відповідальністю «Анфа». Пунктом 2
постанови позивач був зобов'язаний
добровільно виконати рішення суду
згідно з виконавчим документом в
семиденний строк з моменту отримання
постанови.

Копія постанови та супровідний лист
№18503-0-33-09-25/6 23 грудня 2009 року були
надіслані відділом примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України позивачу.

Директор Товариства з обмеженою
відповідальністю «Анфа» Медвєдєва М.В
17 серпня 2009 року отримала висновок про
вартість майна - цілісного майнового
комплексу комунального підприємства
«Кінотеатр «Ера».

Прилюдні торги з реалізації цілісного
майнового комплексу комунального
підприємства «Кінотеатр «Ера»
відбулися 28 грудня 2010 року, про що був
складений протокол №1-029/10 проведення
прилюдних торгів.

Продаж предмета іпотеки відбувся за
917775,00 грн без податку на додану
вартість.

Головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Іванченком О.В. 28 січня 2011 року був
складений «Акт №16496689 про реалізацію
предмета іпотеки», відповідно до якого
продажна ціна предмету іпотеки
становила 917775,00 грн без податку на
додану вартість.

Згідно акту кошти від продажу були
розподілені наступним чином - 9177,75 грн
на рахунок спеціалізованої
організації, що надавала послуги по
організації і проведенню прилюдних
торгів, 908597,25 грн - на рахунок
Відкритого акціонерного товариства
Комерційний банк «Південкомбанк».

14 лютого 2011 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України
Іванченком О.В. було винесено постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору у виконавчому провадженні ВП
№16496689 з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Анфа» у сумі 90859,72
грн. Стягнення виконавчого збору
вмотивовано тим, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Анфа» у
строк, встановлений для добровільного
виконання, не виконало рішення суду.

Супровідним листом №18503-0-33-09-25/6 18
лютого 2011 року Відділ примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України направив
позивачу постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору, яку
останній отримав 04 березня 2011 року.

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Пунктом 4
частини 2 цієї статті встановлено, що
відповідно до цього Закону державною
виконавчою службою підлягають
виконанню виконавчі написи нотаріусів.

Згідно із частиною 8 статті 54 Закону
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

За приписами статті 52 Закону стягнення
на заставлене майно в порядку
примусового виконання допускається за
виконавчими документами для
задоволення вимог стягувача -
заставодержателя. Реалізація
заставленого майна провадиться в
порядку, встановленому цим Законом. З
коштів, одержаних від реалізації
заставленого майна, здійснюються
утримання, передбачені статтею 43 цього
Закону, після чого вони
використовуються для задоволення
вимог заставодержателя.

Відповідно до статті 43 Закону з
грошової суми (в тому числі одержаної
від реалізації майна боржника), яка
стягнута державним виконавцем з
боржника, в першу чергу повертається
авансовий внесок сторін та інших осіб
на проведення виконавчих дій, в другу
чергу компенсуються витрати Державної
виконавчої служби на здійснення
виконавчих дій, не покриті авансовим
внеском сторін та інших осіб, у третю
чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір. Виконавчий збір стягується
пропорційно фактично задоволеним
вимогам стягувача.

Статтею 46 Закону встановлено, що у разі
невиконання рішення у строк,
установлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований,
стягується виконавчий збір у розмірі 10
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувану за виконавчим
документом. Постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю. При
наступних пред'явленнях до виконання
виконавчого документа державному
виконавцеві виконавчий збір
стягується в частині, що не була
стягнута при попередньому виконанні. У
разі коли стягнутої з боржника суми
недостатньо для повного задоволення
вимог стягувана, виконавчий збір
сплачується пропорційно від стягнутої
суми.

За таких умов, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій щодо
задоволення позовних вимог і
скасування постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Крім того, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приймає до уваги зауваження
відповідача, який в касаційній скарзі
вказав, що відділ примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України є
неналежним відповідачем у даній
справі.

Так, відповідачем у справах з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби чи іншої посадової
особи державної виконавчої служби є
відповідний орган державної
виконавчої служби (стаття 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України). Такими органами державної
виконавчої служби є: Державна
виконавча служба України, до складу
якої входить відділ примусового
виконання рішень; управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головних управлінь
юстиції в областях, містах Києві та
Севастополі, до складу яких входять
відділи примусового виконання рішень;
районні, районні в містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні,
міжрайонні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції.

Отже, в цій категорії справ
відповідачами можуть бути лише
перераховані органи державної
виконавчої служби у зв'язку з тим, що
структурні підрозділи органів
державної виконавчої служби: відділ
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
відділи примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - не визначені
Законом України "Про державну
виконавчу службу" як самостійні органи
державної виконавчої служби, що
виключає можливість їхньої участі як
відповідачів у таких справах.

Проте, порушивши норми процесуального
права і не залучивши до розгляду справи
саме Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
суд правильно вирішив спір по суті
заявлених вимог і підстави для
скасування судових рішень немає.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги не
спростовуються висновки, викладені в
судовому рішенні, підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 220№, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної виконавчої
служби України залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 11
травня 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 01 липня 2011 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Анфа" до відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
про скасування постанови про стягнення
виконавчого збору - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній