Справа № 809/359/14
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"10" лютого 2014 р.
Справа №
809/359/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Біньковської Н.В.

при секретарі судового засідання Хоми
О.В.

за участю:

представників позивача - Блищак О.В.,
Яворської Ю.І.

представника відповідача - Федор М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Долинського міжрайонного прокурора
Івано-Франківської області до
Долинської міської ради
Івано-Франківської області про
визнання протиправним та скасування
пункту 2 рішення від 22.01.2014 року за №
1391-40/2014, -

ВСТАНОВИВ:

Долинський міжрайонний прокурор
Івано-Франківської області звернувся в
суд з адміністративним позовом до
Долинської міської ради
Івано-Франківської області про
визнання протиправним та скасування
пункту 2 рішення Долинської міської
ради від 22.01.2014 року за № 1391-40/2014 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
державі".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач протиправно, в порушення
положень Конституції України, Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", прийнявши оскаржуване
рішення з питань загальнодержавного
значення - суспільного життя, вийшов за
межі компетенції, оскільки вирішив
питання, яке до відання органів
місцевого самоврядування не віднесено
та не належить до питань місцевого
значення.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав зазначених в позовній заяві.
Просили позов задовольнити. Суду
пояснили, що відповідач, шляхом
прийняття оскаржуваного рішення, як
орган місцевого самоврядування діяв не
на підставі, не в межах наданих йому
повноважень та не у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Представник відповідача проти
заявленого позову заперечила з підстав
наведених в письмовому запереченні,
просила суд в задоволенні позову
відмовити. Суду зазначила, що оскільки,
депутати міської ради, які схвалили
текст звернення до Президента України
діяли від імені та в інтересах
виборців, то міська рада, як
представницький орган місцевого
самоврядування, діючи відповідно до
статті 5 Конституції України, у
законний спосіб реалізувала свої
повноваження.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
дослідивши в сукупності письмові
докази, якими сторони обґрунтовують
позовні вимоги та заперечення на позов,
суд прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог, а тому
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 22.01.2014 року на
сороковій сесії шостого скликання
Долинської міської ради
Івано-Франківської області прийнято
рішення № 1391-40/2014 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
державі" (а.с.16). Зокрема, пунктом 2
вказаного рішення вирішено схвалити
текст звернення до Президента України
Віктора Януковича, що додається до
рішення (а.с.17). Вказане звернення
містить наступні вимоги:

1. Вжити невідкладних заходів до
скасування законів України, прийнятих
16 січня 2014 року та опублікованих в
"Голосі України" від 21 січня 2014 року.

2. Прийняти рішення про проведення
дострокових виборів Президента
України.

3. Публічно принести вибачення перед
українським народом та подати у
відставку з посади Президента України.

Зазначене рішення оприлюднено на
офіційному сайті Долинської міської
ради Івано-Франківської області
(а.с.10-11).

В січні 2014 року Долинською міжрайонною
прокуратурою Івано-Франківської
області у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів
встановлено порушення Долинською
міською радою Івано-Франківської
області Конституції України та Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", що виразилося у прийнятті
рішення "Про суспільно-політичну
ситуацію в державі" від 22.01.2014 року за №
1391-40/2014.

Виявлені позивачем порушення стали
підставою для звернення до суду про
визнання рішення відповідача
протиправним та скасування в окремій
частині його положень.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про прокуратуру" № 1789-XII від 05.11.1991 року
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Згідно із пунктом 1 частини 1 та частини
2 статті 19 даного Закону предметом
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, є, зокрема, відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

В порядку здійснення нагляду за
додержанням і застосуванням законів
відповідно до частини 5 статті 23 цього
Закону прокурор може звернутися до
суду, зокрема, щодо визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Відтак, прокурорський нагляд є видом
державної діяльності прокурора, а тому
право на звернення прокурора до суду з
підстав, визначених статтею 23 Закону
України "Про прокуратуру", передбачає
наявність у нього адміністративної
процесуальної дієздатності та згідно з
правилами предметної підсудності дана
справа підсудна окружному
адміністративному суду.

Загальними засадами Конституції
України, зокрема статтею 7 Основного
Закону, в Україні визначено і
гарантується місцеве самоврядування.

За змістом вимог частини 1 статті 140 і
частини 1 статті 144 Конституції України
місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Системний аналіз статті 4 Європейської
Хартії місцевого самоврядування
вказує на те, що органи місцевого
самоврядування, в тому числі міські
ради, мають право вирішувати будь-які
питання, включені до їх повноважень і
функцій конституцією або законами
національного законодавства. Коло
таких питань і компетенція
встановлюється в межах, визначених
відповідним законодавством.

У рішенні № 7 від 16.04.2009 року по справі №
1-9/2009 за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини 2 статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", Конституційний Суд України
вказав на те, що відповідно до
Конституції України народ здійснює
владу безпосередньо і через органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування. В Основному Законі
України встановлено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Виходячи з цих
конституційних положень у системному
зв'язку з положеннями статті 6
Конституції України про те, що державна
влада в Україні здійснюється на
засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, Конституційний
Суд України у своєму Рішенні від 26.03.2002
року визначив політико-правову природу
органів місцевого самоврядування, які
не є органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України.

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень слідує, що ці
органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Главою 1 Розділу ІІ Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
встановлена організаційна-правова
основа місцевого самоврядування та
загальна і виключна компетенція
(повноваження) сільських, селищних,
міських рад.

Відповідно до статті 25 вказаного
Закону передбачена загальна
компетенція сільських, селищних,
міських рад, а саме: сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Стаття 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" встановлює
перелік питань, що вирішуються
сільськими, селищними, міськими радами
виключно на пленарних засіданнях.
Перелік виключної компетенції у
відповідних правовідносинах включає в
себе 56 пунктів частини 1 і 2 пункти
частини 2 статті 26 даного Закону.

Тобто, компетенція місцевих рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації. Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи
загальну компетенцію, місцеві ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією та
законами України до їх відання. До
виключної компетенції належать
питання, які перебувають у віданні рад
і підлягають розгляду тільки на їх
пленарних засіданнях. Це, як правило,
найважливіші питання місцевого
значення, розгляд і вирішення яких не
може бути делеговано іншим органам.

Дослідивши та проаналізувавши кожен
пункт вказаної вище норми Закону, та
об'єднавши їх в сукупному розумінні,
суд прийшов до висновку, що у переліку
виключної компетенції міських рад
відсутні такі питання, як розгляд,
вирішення та прийняття рішення по
правовідносинах пов'язаних із
схваленням заяви, у письмовому тексті
якої містяться вимоги, які
розповсюджуються поза межами
територіальної одиниці Долинської
міської ради, в тому числі зверненням
до Президента України з вимогами
вжиття невідкладних заходів до
скасування законів України, прийнятих
16 січня 2014 року та опублікованих в
"Голосі України" від 21 січня 2014 року,
прийняття рішення про проведення
дострокових виборів Президента
України, публічного принесення
вибачення перед українським народом та
подання у відставку з посади
Президента України.

Частиною 1 статті 102 Конституції
України визначено, що Президент
України є главою держави і виступає від
її імені.

Згідно положень статей 108 і 109
Конституції України, повноваження
Президента України припиняються
достроково у разі відставки,
неможливості, виконувати свої
повноваження за станом здоров'я,
усунення з поста в порядку імпічменту
та смерті. Відставка набуває чинності з
моменту проголошення ним особисто
заяви про відставку на засіданні
Верховної Ради України.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону
України "Про вибори Президента України"
позачергові вибори Президента України
проводяться у зв'язку із достроковим
припиненням повноважень Президента
України у випадках, передбачених
Конституцією України.

Згідно частини 1 статті 16 Закону
України "Про вибори Президента України"
вибори Президента України
призначаються Верховною Радою України.
Про призначення виборів Президента
України Верховна Рада України приймає
постанову.

Верховна Рада України приймає
постанову про призначення чергових або
позачергових виборів Президента
України з підстав, визначених
Конституцією України та цим Законом
(частина 2 статті 16 вказаного Закону).

Аналіз коментованих норм Закону вказує
на те, що міські ради позбавлені права
вимагати вжиття заходів до відміни
законів, відставки Президента України
та проведення дострокових виборів
Президента України.

Стосовно посилань представника
відповідача на те, що рішення
Долинської міської ради є думкою
громади, зверненням депутатів від
імені територіальної громади м. Долина,
що носить декларативний характер, суд
вважає їх необґрунтованими та зазначає
наступне.

Міська рада в межах повноважень,
визначених законом, приймає нормативні
та інші акти у формі рішень на
пленарних засіданнях на основі
колективного і вільного обговорення та
голосування більшістю депутатів від
загального складу ради; її рішення є
обов'язковими до виконання на
відповідній території (стаття 144
Конституції України та стаття 59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні").

В контексті зазначених норм рішення
Долинської міської ради № 1391-40/2014 від
22.01.2014 року не має ознак нормативного
акту, а тому, на думку суду, воно є іншим,
ненормативним, актом органу місцевого
самоврядування.

Депутатське звернення згідно статті 13
Закону України "Про статус депутатів
місцевих рад" № 93-ІV від 11.07.2002 року - це
викладена в письмовій формі вимога
депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції.

З наведеної правової норми та з
врахуванням приписів статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" слідує, що у випадку
реалізації депутатських повноважень
шляхом направлення депутатського
звернення, таке звернення надсилається
безпосередньо адресатам, а не
виноситься на розгляд сесії міської
ради. Схвалення звернення депутатів не
належить до компетенції місцевої ради.

В той же час, депутати відповідної ради,
як представники певної громади, у
сесійній залі органу місцевого
самоврядування вправі висловлювати
думки, позиції та обговорювати їх,
однак такі декларативні звернення, не
потребують оформлення їх рішеннями
рад, прийнятих на пленарних засіданнях.
У такий спосіб відповідач намагався
вплинути на діяльність відповідної
посадової особи без належних на те
повноважень.

Отже, при розгляді і вирішення по суті
заявлених позовних вимог судом
встановлено, що оскаржуваний пункт 2
рішення прийнятий поза межами
повноважень та не в спосіб, визначених
Конституцією України і Законом України
"Про місцеве самоврядування".

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає до
задоволення.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 2 рішення Долинської міської ради
Івано-Франківської області від 22.01.2014
року № 1391-40/2014 "Про суспільно-політичну
ситуацію в державі".

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя

Біньковська Н.В.

Постанова складена в повному обсязі
14.02.2014 року.