Справа № 255/3615/13-а
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пруднікова
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
справа №255/3615/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Блохіна А.А.,
суддів Міронової Г.М., Юрко І.В., при
секретарі судового засідання Манаєві
М.В., за участю позивача ОСОБА_2,
прокурора Вартанової О.М.,
представників відповідача Рубльової
М.В., Плехової О.П. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги ОСОБА_5, Донецької
міської ради на постанову
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 09 грудня 2013 року у справі
№ 255/3615/13-а за позовом Прокурора м.
Донецька в інтересах ОСОБА_2 до
Донецької міської ради, третя особа
ОСОБА_5 про скасування рішення в
частині передачі у власність ОСОБА_5
земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурора м. Донецька в інтересах
ОСОБА_2 до Донецької міської ради, третя
особа ОСОБА_5 про скасування рішення в
частині передачі у власність ОСОБА_5.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при
прийнятті оспорюваного рішення,
Донецька міська рада, на той час
Управління держкомзему у місті
Донецьку Донецької області не
врахували той факт, що у переданої
відповідачем земельної ділянці, площею
550 кв. м., є велика частина, площею 151 кв.
м. земельної ділянки, що знаходиться з
1988 року у постійному землекористуванні
сусіда, по АДРЕСА_1 громадянина ОСОБА_2
Прокуратурою м. Донецька встановлено,
що за адресою, де мешкає ОСОБА_5
(АДРЕСА_1), знаходилась під будинком і
господарськими спорудами земельна
ділянка загальною площею 409 кв. м., у
тому числі 400 кв. м. за планом і 9 кв. м.
надлишки. У наданих на запит
прокуратури архівних документах з КП
«БТІ м. Донецька» є свідоцтво про право
на спадок по заповіту від 26.05.1982 року,
про те що, житловий будинок з
прибудовами, що знаходяться в АДРЕСА_1
розташовано на земельній ділянці 409
кв.м. Свідоцтво було надано гр. ОСОБА_6
(попереднім господарем) і
зареєстроване 26.05.1982 року за №3529
нотаріусом 8-ої Донецької нотаріальної
контори ОСОБА_7 Технічні паспорти КП
«БТІ м. Донецька» до купівлі і на момент
купівлі у 1995 році ОСОБА_5 житлового
будинку містять інформацію, що за
адресою: АДРЕСА_1, земельна ділянка
складала 400 кв.м. за планом, а у
фактичному користуванні було 409 кв.м. У
1995 році ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_8 будинок
з прибудовами на земельній ділянці у 409
кв.м., якій дістався їй після смерті
матері ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.
Декілька років тому, коли сусід
суміжної земельної ділянки ОСОБА_2
(АДРЕСА_1), був у двомісячній відпустці,
ОСОБА_5 самовільно, без погодження з
органами місцевого самоврядування, а
також і з сусідом, за червоною лінією,
збудував на суміжній ділянці гараж,
душову кабіну, насадив дерева та
огородив це дерев'яним парканом. Після
чого земельна ділянка ОСОБА_2 із 533 кв.м.,
зменшилась до 382 кв.м., а земельна
ділянка ОСОБА_5 з 409 кв.м., стала складати
550 кв.м. Тому ОСОБА_2 не може на
протязі майже чотирьох років
приватизувати свою земельну ділянку
через те, що суміжний землекористувач
ОСОБА_5 відмовляється завірити своїм
підписом земельний кадастровий план
позивача з площею земельної ділянки у
532 кв.м. Прокурор та позивач вважають, що
будівництво ОСОБА_5 будівель та споруд
на земельній ділянці, що знаходиться у
користуванні ОСОБА_2 не є законним
користуванням ОСОБА_5 земельною
ділянкою та законним збільшенням
вказаною особою її розмірів за рахунок
земельної ділянки ОСОБА_2
Таким чином, позивач вважає, що
23.09.2011 року було прийняте протиправне
рішення Донецькою міською радою від
№8/151 (п. 10) «Про передачу громадянину
ОСОБА_5 у власність земельної ділянки
площею 550 кв.м. для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд у
АДРЕСА_1», разом із великою частиною
земельної ділянки у розмірі 151 кв.м., що
знаходиться у постійному
землекористуванні сусіда суміжної
земельної ділянки і ОСОБА_2

Постановою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 09 грудня 2013 року у
справі № 255/3615/13-а позов задоволено.
Скасовано рішення Донецької міської
ради від 23.09.2011 року за №8/151 в частині
п.10 додатку №3-12 до рішення Донецької
міської ради від 23.09.2011 року за №8/151
відносно передачі ОСОБА_5 у власність
земельної ділянки площею 550 кв. м. для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд у АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_5 та Донецька
міська рада подали апеляційні скарги в
яких просили скасувати постанову суду
першої інстанції, як незаконну та
необґрунтовану, яка прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просили прийняти
нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовити.

Представники відповідача в
судовому засіданні підтримали доводи
апеляційної скарги, просили її
задовольнити. Позивач та прокурор в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
просили рішення суду залишити без змін.
Третя особа - ОСОБА_5 про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, проте своїм правом бути
присутнім в судовому засіданні не
скористався.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних підстав:

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Пунктом 2 ст. 95 3емельного кодексу
України встановлено, що порушені права
землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Статтею 107 Земельного кодексу України
визначено, що основою для відновлення
меж є дані земельно-кадастрової
документації.

Відповідно до п. 2, 3 ст. 152 Земельного
кодексу України способами захисту прав
на земельні ділянки власнику земельної
ділянки або землекористувачу надано
право вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків

Пунктом З вказаної статті визначено
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки, який здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
станv земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування; г) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом способів.

Донецька міська рада прийняла рішення
23.09.2011 року за №8/151 (п. 10) «Про передачу
громадянину ОСОБА_5 у власність
земельної ділянки площею 550 кв. м. для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд у АДРЕСА_1».

Прокуратурою м. Донецька було
встановлено, що за адресою, де мешкає
ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), знаходилась під
будинком і господарськими спорудами
земельна ділянка загальною площею 409
кв. м., у тому числі 400 кв. м. за планом і 9
кв. м. надлишки.

У наданих на запит прокуратури
архівних документах з КП «БТІ м.
Донецька», є свідоцтво про право на
спадок по заповіту від 26.05.1982 року, про
те що, житловий будинок з прибудовами,
що знаходяться в АДРЕСА_1 розташовано
на земельній ділянці 409 кв.м.

Свідоцтво було надано гр. ОСОБА_6
(попереднім господарем) і
зареєстроване 26.05.1982 року за №3529
нотаріусом 8-ої Донецької нотаріальної
контори ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 16).

Технічні паспорти КП «БТІ м. Донецька»
до купівлі і на момент купівлі у 1995 році
ОСОБА_5 житлового будинку містять
інформацію, що за адресою: АДРЕСА_1
земельна ділянка складала 400 кв. м. за
планом, а у фактичному користуванні
було 409 кв. м. У 1995 році ОСОБА_5 придбав у
ОСОБА_8 будинок з прибудовами на
земельній ділянці у 409 кв. м., якій
дістався їй після смерті матері ОСОБА_6
за адресою: АДРЕСА_1. Декілька років
тому, коли сусід суміжної земельної
ділянки ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), був у
двомісячній відпустці, ОСОБА_5
самовільно, без погодження з органами
місцевого самоврядування, а також і з
сусідом, за червоною лінією, збудував
на суміжній ділянці гараж, душову
кабіну, насадив дерева та огородив це
дерев 'яним парканом. Після чого
земельна ділянка ОСОБА_2 із 533 кв. м.,
зменшилась до 382 кв. м., а земельна
ділянка ОСОБА_5 з 409 кв. м., стала
складати 550 кв. м.

15.01.2009 року ОСОБА_2 про це поінформував
Калінінську районну у місті Донецьку
раду (Т. 1 а.с. 18).

28.01.2009 року комісія виконкому своїм
актом зафіксувала спірну територію, на
який сусідом суміжного домоволодіння
(ОСОБА_5.) був збудований гараж (Т. 1 а.с.
20).

Беручи до уваги приписи ч. 2 ст. 182 ЦК
України 02.03.2009 року ОСОБА_2 знову
звернувся до виконкому Калінінської
районної у місті Донецьку ради з
проханням закріпити за ним надлишок
земельної ділянки площею 132 кв.м., який у
нього знаходиться в безстроковому
користуванні з 1988 року, згідно до
приписів ст. 119 Земельного Кодексу
України (Т. 1 а.с. 21).

Листом за №01/17-858 від 16.03.2009 року
виконкомом Калінінської районної у
місті Донецьку ради йому було
відмовлено, у зв'язку відсутністю у
районної ради таких повноважень. Також
було зазначено, що виділ земельних
ділянок, передача їх у приватну
власність, надання державних актів на
право власності провадиться Донецькою
міською радою (Т. 1 а.с. 22).

В березні 2009 року згідно з заявою
ОСОБА_2, спеціалісти Державної
інспекції по контролю за використанням
та охороною земель у Донецькій області
обстежили спірні земельні ділянки.
Склали акт №02/03/09-1, в якому відмітили,
що згідно з планом-схемою технічної
документацією від 28.11.1993 року земельна
ділянка ОСОБА_2 відповідає площі 0.0533 га,
але фактично зменшена з боку сусіда
домоволодіння АДРЕСА_1 на 0.0151 га
огороджена парканом і гаражом (суміжна
стіна) і ОСОБА_2 використовується лише
0.0382 га (Т. 1 а.с. 24).

Відповідно до приписів ст. 120
Земельного кодексу України розмір та
кадастровий номер земельної ділянки,
право на яку переходить у зв'язку з
переходом права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, є
істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти.

Згідно з наданими позивачем
ОСОБА_2 документами, які містяться в
матеріалах справи, він має такий
кадастровий земельний план (Т. 1 а.с. 27-30)
і кадастровий номер земельної ділянки
площею 533 кв.м. (Т. 1 а.с. 31).

Статтею 120 Земельного кодексу України
визначено, якщо жилий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Отже враховуючи приписи ст. 107
Земельного кодексу України та
наявність у позивача в повному обсязі
даних земельнокадастрової
документації, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
безпідставність передачі відповідачем
у власність ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 550 кв.м.

На підтвердження зазначеного суд
першої інстанції взяв до уваги також
наданий Донецьким міським відділом
Донецької регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельним ресурсам ОСОБА_2 земельний
кадастровий план на земельну ділянку
площею 0,0532 га за №ККАТ51А (Т. 1 а.с. 27-30),
виконану КП «Донецькі міські земельні
ресурси» Донецької міської ради
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право па земельну ділянку
площею 0.0532 га ОСОБА_2 для будівництва тa
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 у Калінінському районі м.
Донецька, лист Державної податкової
інспекції у Калінінському районі м.
Донецька від 03.12.2012 року (Т. 1 а.с. 72), яким
повідомлено, що ОСОБА_5 має земельну
ділянку площею 448 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, та за період з 2007 року по 2009 рік
сплачено земельного податку у розмірі
285,51 грн., тобто в меншій сумі ніж розмір
земельного податку за фактичне
використання земельної ділянки 550 кв.м.

До того ж, аналізуючи приписи ст.
ст. 158, 159, 160 Земельного кодексу України
суд першої інстанції прийшов до
висновку, що Донецька міська рада
всупереч зазначених нормативно
правових актів за відсутності згоди,
відома та участі ОСОБА_2 своїм рішенням
передали у власність третій особі -
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 550 кв.м.

Таким чином, Донецька міська рада
при прийнятті рішення 23.09.2011 року за
№8/151 (п. 10) «Про передачу громадянину
ОСОБА_5 у власність земельної ділянки
площею 550 кв. м. для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд у
АДРЕСА_1» діяла всупереч ст. 19
Конституції України, а тому позовні
вимоги прокурора м. Донецька який діє в
інтересах ОСОБА_2 до Донецької міської
ради, третя особа ОСОБА_5 про скасування
рішення в частині передачі у власність
ОСОБА_5 земельної ділянки підлягають
задоволенню, з чим погоджується
колегія суддів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому підстав для скасування
постанови не має, у зв'язку з чим
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.195 - 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
200, п.1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5,
Донецької міської ради на постанову
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 09 грудня 2013 року у справі
№ 255/3615/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 09 грудня
2013 року у справі № 255/3615/13-а за позовом
Прокурора м. Донецька в інтересах
ОСОБА_2 до Донецької міської ради, третя
особа ОСОБА_5 про скасування рішення в
частині передачі у власність ОСОБА_5
земельної ділянк - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено 17
лютого 2014 року.

Головуючий суддя
А.А. Блохін

Судді :
Г.М. Міронова

І.В. Юрко