Справа № 2а-6533/11
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/64714/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівСтрелець Т. Г.,
Чалого С. Я.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 23
грудня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Калуської міської
ради, Івано-Франківського обласного
комунального підприємства "Бюро
технічної інвентаризації", третя
особа:ОСОБА_5 про визнання незаконними
та скасування рішень,

встановив:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
Калуської міської ради,
Івано-Франківського обласного
комунального підприємства "Бюро
технічної інвентаризації"з позовом про
визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Калуської міської ради № 22 від 17 січня
2001 року «Про визнання літньої кухні як
житлового будинку з присвоєнням
окремого номера по вул. Чехова»; про
визнання неправомірними дій та
скасування рішення
Івано-Франківського обласного
комунального підприємства "Бюро
технічної інвентаризації" про
реєстрації права власності на нерухоме
майно.

Ухвалою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
23 грудня 2011 року, залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року, позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з цими рішеннями,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати, а
справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

В запереченнях Виконавчий комітет
Калуської міської ради просив залишити
скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99,
частини 1 статті 100 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Залишаючи без розгляду позовну заяву,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, виходили з
того, що про оскаржувані рішення
позивач дізнався у 2007 році при
оформленні права на спадщину, проте
жодних доказів на підтвердження
причини пропуску строку звернення до
адміністративного суду не надав.

У касаційній скарзі позивач
посилається на те, що про спірні
рішення він дізнався з листа
виконавчого комітету Калуської
міської ради № О-1157 від 15 липня 2011 року.

Відповідно до статті 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

При цьому згідно із частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, зробленими за
наслідком розгляду позовних вимог у
даній справі, що позивач не надав під
час розгляду справ в суді першої та
апеляційної інстанцій жодних доказів
на підтвердження того, що про порушене
право дізнався в червні 2011 року.

Основною вимогою щодо таких доказів є
те, що вони повинні об'єктивно
підтверджувати факт того, що особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Однак, скаржник не скористався своїм
правом про отримання йому додаткової
інформації на підтвердження
викладених ним обставин в порядку
частини 3 статті 71 КАС України.

Наданий позивачем до касаційної скарги
лист ради на підтвердження того, що він
дізнався про порушення право з 2011 року
суд касаційної інстанції не враховує з
огляду на положення частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Разом з цим слід зазначити, що суди
правильно встановили факт, коли
позивач міг дізнатися про порушене
право, а саме: під час оформлення права
на спадщину за заповітом, оскільки,
оформляючи будинок у спадщину,
скаржник повинен був знати про
допоміжні будівлі до головного
нерухомого майна, які зазначаються у
поданих до нотаріусу документах на
домоволодіння, зокрема про літню кухню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не знаходить підстав для скасування
рішень судів першої та апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 23
грудня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: