Справа № 826/17004/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
Справа: № 826/17004/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В., Оксененка
О.М.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації про визнання
протиправним та скасування
розпорядження від 02 жовтня 2013 року № 591
в частині, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Шевченківської районної в місті
Києві державної адміністрації (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування пункту 6 розпорядження
Шевченківської районної у місті Києві
державної адміністрації «Про взяття на
квартирний облік громадян, зняття з
обліку та внесення змін у справи
квартирного обліку» від 02 жовтня 2013
року № 591, згідно з яким ОСОБА_2 було
відмовлено у включенні до пільгової
черги працівників прокуратури,
призначених до іншої місцевості, у
зв'язку з відсутністю правових підстав;
зобов'язання Шевченківської районної у
місті Києві державної адміністрації
зарахувати ОСОБА_2 на облік громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов (квартирний облік) на пільгових
підставах за категорією - працівники
прокуратури, порядок забезпечення
житлом - позачерговий, з 07 червня 2013
року.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 26 листопада
2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26
листопада 2013 року та ухвалити нову про
задоволення адміністративного позову,
так як, на думку апелянта, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 10 листопада 2008 року
ОСОБА_2 було призначено на посаду
старшого слідчого прокуратури
Тернопільського району Тернопільської
області.

11 січня 2010 року №1-к ОСОБА_2 було
звільнено з посади старшого слідчого
прокуратури Тернопільського району у
зв'язку із зарахуванням до аспірантури
Національної академії прокуратури
України з відривом від виробництва.

У період з 01 січня 2010 року до 19 вересня
2012 року ОСОБА_2 навчався в аспірантурі
(денна форма навчання) Національної
академії прокуратури України з
відривом від виробництва.

19 вересня 2012 року ОСОБА_2 було
відраховано з аспірантури денної форми
навчання Національної академії
прокуратури України у зв'язку з
достроковим захистом дисертації.

З 20 вересня 2012 року у зв'язку з успішним
закінченням навчання в аспірантурі та
достроковим захистом кандидатської
дисертації позивача призначено на
посаду старшого викладача кафедри
державно-правових дисциплін
Національної академії прокуратури
України.

Наказами ректора Національної
академії прокуратури України від 16
жовтня 2012 року № 586-к та від 23 січня 2013
року № 91-к ОСОБА_2 було призначено на
посаду старшого викладача кафедри
державно-правових дисциплін, а пізніше
на посаду доцента кафедри
представництва інтересів громадян і
держави в суді.

07 червня 2013 року розпорядженням
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації «Про взяття на
квартирний облік громадян та внесення
змін у справи квартирного обліку» № 311
ОСОБА_2 було взято на квартирний облік
за категорією обліку - «працівники
прокуратури», порядок забезпечення
житлом - «першочерговий».

17 червня 2013 року позивач звернувся із
письмовою заявою до начальника відділу
обліку та розподілу житлової площі
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації (надалі -
відповідач) із проханням винести на
розгляд комісії питання про
зарахування позивача на квартирний
облік як такого, що потребує поліпшення
житлових умов у позачерговому порядку
згідно із частиною 6 статті 49 Закону
України «Про прокуратуру», оскільки
позивача призначено на роботу в іншу
місцевість (м. Київ) в Національній
академії прокуратури України.

Листом начальника відділу обліку та
розподілу житлової площі
Шевченківської районної у місті Києві
державної адміністрації від 11 липня 2013
року № 28-К-225 ОСОБА_2 було повідомлено
про те, що він перебуває на квартирному
обліку з 07 червня 2013 року в загальній
черзі - за № 8116, в пільговій черзі
першочерговиків - за № 3218, а по
категорії працівників прокуратури - за
№ 40, а також зазначено, що для включення
до пільгової черги працівників
прокуратури, призначених на роботу в
іншу місцевість має бути наказ
Генеральної прокуратури України про
призначення на посаду прокурора в
порядку переведення з прокуратури
іншої місцевості. Оскільки ОСОБА_2
прибув до міста Києва не в порядку
переведення, то правових підстав для
включення його до пільгової черги як
прокурора, призначеного в іншу
місцевість, немає.

Згідно із пунктом 6 розпорядження
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації від 02 жовтня
2013 року № 591 «Про взяття на квартирний
облік громадян, зняття з обліку та
внесення змін у справи квартирного
обліку» позивачу було відмовлено у
включенні до пільгової черги
працівників прокуратури, призначених
до іншої місцевості, у зв'язку з
відсутністю правових підстав.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про прокуратуру»
(далі - Закон № 1789-XII), Кодексом законів
про працю України (далі - КЗпП України),
Житловим кодексом УРСР (далі - ЖК УРСР).

Так, відповідно до статті 49 Закону №
1789-XII, прокурори і слідчі прокуратури,
призначені на роботу в іншу місцевість,
протягом шести місяців забезпечуються
виконавчими комітетами місцевих Рад
благоустроєним жилим приміщенням у
позачерговому порядку.

Згідно з частиною 3 статті 51-2 Закону №
1789-XII, на науково-педагогічних
працівників Національної академії
прокуратури України, які мають класні
чини, поширюються положення статті 49
вказаного Закону.

Таким чином, правовою підставою для
виникнення права у
науково-педагогічного працівника
Національної академії прокуратури
України, який має класний чин, на
забезпечення жилим приміщенням у
позачерговому порядку є призначення
його на роботу в іншу місцевість.

Досліджуючи змістовну сутність
категорії «призначення на роботу в
іншу місцевість», колегія суддів
встановила, що чинним законодавством
легальне визначення даної
термінології не регламентовано.

Разом з тим, у статті 46 ЖК УРСР
закріплено, що поза чергою жиле
приміщення надається: особам,
направленим у порядку розподілу на
роботу в іншу місцевість.
Підтвердженням факту направлення на
роботу в іншу місцевість є відповідний
наказ роботодавця, яким проведено
розподіл на роботу в іншу місцевість.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 36
КЗпП України, однією з підстав
припинення трудових правовідносин є
переведення працівника, за його згодою,
на інше підприємство, в установу,
організацію.

Умовами здійснення переведення на іншу
роботу є згода працівника на
переведення, розпорядження вищого
органу або погодження між керівниками
обох зацікавлених підприємств, наказ
роботодавця за попереднім місцем
роботи про припинення трудового
договору у зв'язку з переходом на інше
підприємство. В свою чергу на новому
підприємстві, установі, організації
повинен бути виданий наказ про
зарахування працівника на роботу за
переведенням.

Отже, дослідження положень ЖК УРСР та
КЗпП з урахуванням принципу аналогії
закону надає підстави вважати, що
вирішення питання про направлення
особи на роботу в іншу місцевість має
здійснюватися наказом роботодавця, а
не з ініціативи та на власний розсуд
особи, щодо якої вирішується дане
питання.

Разом з тим, колегія суддів встановила,
що позивача, згідно з наказом прокурора
Тернопільської області від 11 січня 2010
року №1-к, було звільнено з посади
старшого слідчого прокуратури
Тернопільського району у зв'язку із
зарахуванням до аспірантури
Національної академії прокуратури
України з відривом від виробництва в
порядку ст. 38 КЗпП України ( розірвання
трудового договору, укладеного на
невизначений строк, з ініціативи
працівника ). При цьому, вступ позивача
на навчання до аспірантури здійснено з
ініціативи самого ОСОБА_2, тобто за
волевиявленням працівника, а не з
ініціативи роботодавця, що є однією з
визначальних обставин при вирішенні
цього спору.

Тому, колегія суддів вважає, що
перебування позивача на навчанні в
аспірантурі у місті Києві після
звільнення його з прокуратури
Тернопільського району Тернопільської
області та його наступне
працевлаштування на посаду старшого
викладача кафедри державно-правових
дисциплін Національної академії
прокуратури України, що відбулося у
порядку першого призначення на посаду,
не може вважатися переведенням на
роботу в іншу місцевість.

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відсутності
правових підстав для включення ОСОБА_2
до пільгової черги («порядок
забезпечення житлом - позачерговий»)
працівників прокуратури, призначених
до іншої місцевості.

Доводи апелянта стосовно того, що
навчання в аспірантурі є однією з форм
підвищення кваліфікації, вважається
службою в органах прокуратури та
зараховується до стажу, а отже, на думку
позивача, є підставою для застосування
положень статті 49 Закону №
1789-XII та, відповідно, забезпечення його
житлом у позачерговому порядку, не
можуть бути прийняті до уваги колегією
суддів, оскільки вступ до аспірантури є
правом особи, а не її обов'язком і, у
даному випадку, відсутні правові
підстави для зобов'язання роботодавця
забезпечувати житлом колишніх
працівників, звільнених у зв'язку із
зарахуванням на навчання до
аспірантури за власним бажанням.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог ст.
159 КАС України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 26 листопада 2013
року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення
виготовлений 12 лютого 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Оксененко О.М.