Справа № 2а-0370/3153/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Справа №
182627/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
24.10.2012 року у справі за позовом ОСОБА_1
до Державної міграційної служби
України про скасування рішення та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2012 року ОСОБА_1 (далі - Позивач)
звернувся до суду з позовом до
Державної міграційної служби України
(далі - Відповідач) про скасування
рішення від 10.08.2012 року №366-12 про
відмову у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту та
зобов'язання повторно розглянути заяву
позивача.

Волинський окружний адміністративний
суд постановою від 24.10.2012 року у
задоволенні позову відмовив повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив ОСОБА_1, подавши на неї
апеляційну скаргу.

Позивач зазначає, що не погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає, що постанова підлягає
скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги
звертає увагу на порушення судом норм
матеріального права. Зокрема, зазначив,
що судом не звернуто увагу на
інформацію про країну походження
Позивача та її співвідношення із
змістом заяви про визнання біженцем та
іншими відомостями.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до матеріалів особової
справи ОСОБА_1 є громадянином Сомалі,
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Сомалі, м.
Беледвейн, сомалієць за
національністю, за віросповіданням
мусульманин, належить до клану меншин
Шихал, закінчив 6 класів школи при
мечеті у 2009 році, спілкується
сомалійською мовою, неодружений,
документів немає. Його сім'я
складається із 6 осіб - він, мама ОСОБА_2,
брати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та сестра
ОСОБА_6.

Як вбачається з матеріалів особової
справи, ОСОБА_1 в травні 2011 року залишив
країну постійного місця проживання та
автомобілем прибув до Ефіопії, де
знаходився приблизно чотири місяці,
чекаючи на виготовлення візи до Росії.
У вересні 2011 року позивач літаком із
Ефіопії прилетів до Росії транзитом
через ОАЕ. Після трьох місяців
перебування у Росії відправився у
напрямку України, а саме до м. Вінниця.

23.12.2011 року працівниками СГІРФО
Ленінського РВ УМВС України у
Вінницькій області при проведенні
оперативно-профілактичних заходів у м.
Вінниця по вул. Пирогова, 103А/25 був
затриманий позивач, який перебував на
території України нелегально, без
документів, не мав постійного місця
проживання, відповідного дозволу та
документів на працевлаштування та
офіційного джерела надходження коштів,
тому відповідно до постанови
Вінницького окружного
адміністративного суду від 23.12.2011 року
поміщений до Волинського пункту
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства, які незаконно
перебувають в Україні, у селі Журавичі,
Ківерцівського району на термін до 12
місяців.

21.02.2012 року ОСОБА_1 звернувся із заявою
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, до
Управління Державної міграційної
служби у Волинській області, в якій
зазначив, що він залишив свою країну
через смерть батька, а також через те,
що жителі Баладвейну підпалили їх
будинок, коли він знаходився всередині,
все його тіло обгоріло, залишились
шрами та з тих пір він серйозно хворіє.

06.03.2012 року УДМС у Волинській області
видано позивачу довідку про звернення
за захистом в Україні із терміном дії
до 28.03.2012 року.

З позивачем працівником Управління ДМС
України у Волинській області була
проведена співбесіда, про що складено
протоколи від 07.03.2012 року та від 10.04.2012
року. Наказом Управління ДМС України у
Волинській області від 28.03.2012 року № 56
«Про оформлення документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту» вирішено
приступити до оформлення документів
громадянина ОСОБА_1 для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Разом з тим, 11.04.2012 року Управління ДМС
України у Волинській області
звернулося з запитом до Управління СБ
України у Волинській області в якому
просило здійснити перевірку наявності
обставин, за яких громадянина ОСОБА_1 не
може бути визнано біженцем або особою,
яка потребує додаткового або
тимчасового захисту.

Наказом Управління ДМС України у
Волинській області від 25.05.2012 року №118
«Про продовження строку розгляду заяв
для вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту» продовжено строк
розгляду заяв для вирішення питання
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
громадянину ОСОБА_1 терміном до 27.06.2012
року.

18.05.2012 року Управління ДМС України у
Волинській області підготувало
висновок щодо відмови у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, громадянину
ОСОБА_1

10.08.2012 року ДМС України прийняло
рішення № 366-12 про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, згідно з яким за
результатами розгляду особової справи
№ 51/12 підтримано висновок Управління
ДМС України у Волинській області та
відмовлено у визнанні громадянина
ОСОБА_1 біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

20.09.2012 року Управління ДМС України у
Волинській області направило позивачу
повідомлення № 68 про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Правовий статус біженця в Україні,
порядок його надання, втрати та
позбавлення цього статусу, а також
питання державних гарантій захисту
біженців регулюються Законом України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
від 08.07.2011 року № 3671-VI (далі - Закон № 3671).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1
Закону № 3671 біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань, а
пунктом 13 частини першої статті 1 цього
ж Закону передбачено, що особа, яка
потребує додаткового захисту, - особа,
яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено,
що не може бути визнана біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, особа: яка вчинила злочин
проти миру, воєнний злочин або злочин
проти людства і людяності, як їх
визначено у міжнародному праві; яка
вчинила злочин неполітичного
характеру за межами України до
прибуття в Україну з метою бути
визнаною біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, якщо
таке діяння відповідно до
Кримінального кодексу України
належить до тяжких або особливо тяжких
злочинів; яка винна у вчиненні дій, що
суперечать меті та принципам
Організації Об'єднаних Націй; стосовно
якої встановлено, що умови, передбачені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, відсутні; яка до прибуття
в Україну була визнана в іншій країні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту; яка до прибуття в
Україну з наміром бути визнаною
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, перебувала в
третій безпечній країні. Дія цього
абзацу не поширюється на дітей,
розлучених із сім'ями, а також на осіб,
які народилися чи постійно проживали
на території України, а також їх
нащадків (дітей, онуків).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 перебуваючи в Ефіопії не
звертався за отриманням статусу
біженця, бо чекав на виготовлення
документів необхідних для виїзду в
Росію. Отримавши візу до Росії терміном
25 днів та знаходячись на території
Росії, позивач знову не звертався за
отриманням статусу біженця, оскільки
чекав коли його відправлять до України.
Разом з тим, перебуваючи в Україні у м.
Вінниця близько двох місяців, позивач
зволікав зі зверненням до органів
міграційної служби, пояснюючи тим, що
не встиг звернутися до органів
міграційної служби, оскільки був
затриманий працівниками
правоохоронних органів.

Отже, перебуваючи на території третьої
безпечної країни, позивач зволікав із
зверненням до відповідних державних
органів з метою захисту своїх прав.
Крім того, як встановлено судом на
підставі матеріалів особової справи, в
Україну позивач потрапив 04.11.2011 року, а
із заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту вперше звернувся в лютому 2012
року. Таким чином, потрапивши на
територію України, позивач не дотримав
вимоги статті 5 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
про строки звернення до відповідного
органу міграційної служби із заявою
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Крім того, суд першої інстанції,
проаналізувавши наявні в справі
докази, обґрунтовано зазначив, що
свідчення, наведені позивачем
працівникам міграційної служби, не
співпадають та викликають сумніви щодо
своєї правдивості та не можуть бути
доказом переслідування ОСОБА_1 в країні
походження та громадянської
приналежності, також не можуть бути
доказами загрози життю, безпеці чи
свободі через побоювання застосування
щодо нього смертної кари, нелюдського
або такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

З матеріалів справи не вбачається, що
позивач був членом політичної партії,
релігійної, військової чи
громадянської організації та, що до
нього застосовувалися утиски на
батьківщині за релігійною чи іншою
ознаками його чи членів його сім'ї.

Судом першої інстанції також підставно
враховано, що відповідно до інформації
ІКП ДМС України ситуація в м. Беледвейн,
де проживав позивач, на даний час
спокійна, та перебуває під контролем
Перехідного федерального уряду АМІСОН.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком попередньої
судової інстанції про те, що при
винесенні оскаржуваного рішення від
10.08.2012 року №366-12 про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту відповідач діяв а
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано та
розсудливо.

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 24.10.2012 року
у справі № 2а-0370/3153/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська