Справа № 2а-982/12/1070
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лапій
Суддя-доповідач:
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Мамчура Я.С.

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.

при секретарі Гімарі
Н.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві у відповідності до положень ст.41
КАС України без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Яготинський
маслозавод» на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 16
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Яготинський
маслозавод» до Управління Пенсійного
фонду України в Яготинському районі
Київської області про скасування
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення
Управління Пенсійного фонду України в
Яготинському районі Київської області
від 13 січня 2012 року №2.

В обгрунтування
адміністративного позову, позивач
вказує на те, що положення п.2 с.9 ст.106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» починаючи з 01 січня 2011
року, втратили чинність, а відтак у
відповідача відсутнє право на
прийняття рішення про застосування до
нього штрафу та пені за несвоєчасну
сплату (несвоєчасне) перерахування
страхових внесків після вказаної дати.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить дану постанову
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права.

В обгрунтування апеляційної
скарги позивач вказує на те, що судом
першої інстанції зроблені помилкові
висновки про правомірність
застосування відповідачем положень п.2
ч.9 ст.106 «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» при
прийнятті оскаржуваного рішення,
оскільки дані положення станом на 13
січня 2012 року втратили чинність.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, постанову суду скасувати
та прийняти нову про задоволення
адміністративного позову.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 198 та ст. 202 КАС
України, суд апеляційної інстанції
скасовує постанову суду та приймає
нову постанову з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається,
що ПАТ «Яготинський маслозавод»
зареєстроване як юридична особа та є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Так, відповідачем 13 січня 2012 року
прийнято рішення №2, яким на позивача
накладено штраф в сумі 634,23 грн. та пеня
в розмірі 20 670,32 грн. (за період з 21
червня 2004 року по 21 жовтня 2008 року). Дане
рішення відповідачем прийнято на
підставі п.2 ст.9 ст.106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Не погоджуючись з даним рішенням
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції зазначив, що рішення
відповідача з огляду на положення п.7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
прийнято відповідно до вимог чинного
законодавства України, оскільки
заборгованість зі сплати страхових
внесків утворилась з 21 червня 2004 року
по 21 жовтня 2008 року.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»» передбачено, що страхові
внески - кошти відрахувань на соціальне
страхування. збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
сплачені (які підлягають сплаті) згідно
із законодавством, що діяло раніше:
надходження від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.6 ст.20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Згідно п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на страхувальників за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10 %
своєчасно не сплачених сум. Одночасно
на суми своєчасно не сплачених (не
перерахованих) страхових внесків і
фінансових санкцій нараховується пеня
в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум
коштів, розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Однак, дана норма права втратила
чинність з 01 січня 2011 року згідно із
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
тобто, не була чинною на час прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення за
від 13 січня 2013 року №2.

Посилання відповідача та суду першої
інстанції на положення пункту 7 розділу
Прикінцеві та перехідні положення
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» в
обґрунтування правомірності
накладення штрафних санкцій на
позивача, є помилковими.

Абзацем 5 п.7 розділу Прикінцеві та
перехідні положення Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Абзацем 6 даного пункту визначено, що на
період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
01 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців 5, 6 п.7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Аналогічні висновки викладені і в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2012 року №21-367а12 та ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 29 січня 2014 року №К/9991/10161/12.

Отже, в даному випадку положення п.2 ч.9
ст. статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» застосуванню не
підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції зроблені помилкові,
внаслідок порушення норм
матеріального права, висновки про
необгрунтованість адміністративного
позову.

Отже, оскаржувану постанову суду слід
скасувати та прийняти нову про
задоволення адміністративного позову
повністю.

Рішення Управління Пенсійного фонду
України в Яготинському районі
Київської області від 13 січня 2012 року
№2 слід визнати протиправним та
скасувати.

Керуючись статтями 41, 196, 198, 202, 205, 206, 212
КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Яготинський
маслозавод» задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року - скасувати.

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Рішення Управління Пенсійного фонду
України в Яготинському районі
Київської області від 13 січня 2012 року
№2 визнати протиправним та скасувати.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
Мамчур Я.С.

Судді Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.

Головуючий суддя

Мамчур Я.С

Судді:

Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.