Справа № 2а-6807/11
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа № 2а-6807/11
інстанції: Шевченко І.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області на постанову Кагарлицького
районного суду Київської області від
16.05.2011 року по справі за позовом ОСОБА_3
до Управління Пенсійного фонду України
у Кагарлицькому районі Київської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання щодо
проведення перерахунку пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України у Кагарлицькому районі
Київської області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії та
виплатити недоотримані суми пенсії.

Постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 16.05.2011 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог позивачу.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач віднесений до 4 категорії осіб,
які постраждали від наслідків аварії
на ЧАЕС, проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
та отримує пенсію у відповідача та
доплату за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до ст. 39 та ст. 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

У відповідності до статті 49 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно ст. 39 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" непрацюючим пенсіонерам,
які постійно проживають на території
зони гарантованого добровільного
відселення, проводиться доплата до
пенсії в розмірі двох мінімальних
заробітних плат. На підставі цієї ж
норми непрацюючим пенсіонерам, які
постійно проживають на території зони
посиленого радіологічного контролю,
проводиться доплата до пенсії в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

Статтею 51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров»ю, особам, віднесеним
до категорії 2 складає 30 % мінімальної
пенсії за віком, особам, віднесеним до
категорії 3 - 25 % мінімальної пенсії за
віком, а особам, віднесеним до
категорії 4 - 15 % мінімальної пенсії за
віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Всупереч ст. 39 та ст. 51 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу
вказані доплати виплачувалися
частково, у фіксованому розмірі,
визначеному відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р.
№ 836, а не в кратному відношенні до
мінімальної пенсії за віком, як того
вимагає вказаний Закон.

З огляду на те, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836,
колегія суддів вважає, що відповідач не
правомірно виплачував додаткову
пенсію в меншому розмірі ніж це
передбачено ст. 39 та 51 зазначеного
Закону.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивач має статус
дитини війни.

Згідно ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист
дітей війни" особам, що належать до
соціальної категорії громадян «діти
війни», з 01.01.2006 відповідач повинен був
нараховувати та виплачувати щомісячне
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 № 1058, згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється ЗУ "Про
державний бюджет України" на
відповідний рік.

Всупереч ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист
дітей війни" позивачу щомісячне
підвищення до пенсії виплачувалось
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, ЗУ "Про соціальний
захист дітей війни" має вищу юридичну
силу в порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 № 530. Отже,
відповідач неправомірно виплачував
щомісячне підвищення до пенсії в
меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6
зазначеного Закону.

За наведених обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи викладені в
апеляційній скарзі відповідача, не
знайшли свого підтвердження, постанова
суду першої інстанції прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому
скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України,
судове рішення апеляційної інстанції
є остаточним та оскарженню не підлягає,
як таке, що постановлене за наслідками
апеляційного перегляду рішення суду
першої інстанції в справах, розгляд
яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 183- 2, 197, 198, 200, 205, 206
КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Кагарлицькому районі Київської
області - залишити без задоволення.

Постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 16.05.2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.