Справа № 813/363/14
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/363/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
Головуючого-судді Сасевича О.М.,
за участю секретаря судового засідання
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Дорош А.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(надалі - ФОП ОСОБА_3.) звернулося до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у Сихівському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
(надалі - ДПІ у Сихівському районі
м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області), у якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від від 18.12.2013
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що при проведенні перевірки
відповідачем та при оформленні її
результатів мало місце недотримання
вимог податкового законодавства,
висновки актів перевірки є
неправомірними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення та
рішення прийняті з порушенням норм
діючого законодавства України, що є
підставою для їх скасування.

Ухвалою судді від 20.01.2014 року у даній
адміністративній справі відкрито
провадження.

У судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, просив суд
позов задовольнити. На підтвердження
власної правової позиції позивачем в
ході розгляду справи подавалися
додаткові докази та додаткові усні
пояснення.

Представник відповідача позов не
визнала і подала письмові заперечення
проти позову, просила у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши і дослідивши
подані документи та матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрована в якості суб'єкта
господарювання Виконавчим комітетом
Львівської міської ради 21.10.1998 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця, перебуває на
податковому обліку в ДПІ у Сихівському
районі з 21.10.1998 року.

Окрім цього, ФОП ОСОБА_3 за період з
01.01.2010 року по 31.03.2011 року перебувала на
спрощеній системі оподаткування, а з
01.04.2011 року - на загальній системі
оподаткування, була платником єдиного
податку, податку з доходів фізичних
осіб-суб'єктів підприємницької
діяльності та зареєстрована платником
податку на додану вартість з 28.03.2011
року, згідно свідоцтва НОМЕР_2.

Відповідно до наявної у матеріалах
справи копії витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, основними
видами діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД є:
46.19 - діяльність посередників у
торгівлі товарами широкого
асортименту; 46.47 - оптова торгівля
меблями, килимами й освітлювальними
приладами; 46.73 - оптова торгівля
деревиною, будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням; 46.16 -
діяльність посередників у торгівлі
текстильними виробами, одягом, хутром,
взуттям і шкіряними виробами; 68.20 -
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна; 46.74 - оптова торгівля залізними
виробами, водопровідним і опалювальним
устаткуванням і приладдям до нього; 46.75
- оптова торгівля хімічними продуктами;
46.17 - діяльність посередників у
торгівлі продуктами харчування,
напоями та тютюновими виробами; 47.52 -
роздрібна торгівля залізними виробами,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічними виробами в
спеціалізованих магазинах; 46.13 -
діяльність посередників у торгівлі
деревиною, будівельними матеріалами та
санітарно- технічними виробами.

Відповідно до ст.77 Податкового кодексу
України та на виконання плану-графіка
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання, наказу ДПІ у
Сихівському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області на
проведення планової виїзної
документальної перевірки №375 від 29.10.2013
року, на підставі направлення від 11.11.2013
року №393, старшим державним
ревізором-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб - ОСОБА_4 проведена документальна
планова виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_3 вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року.

Перевірка проводилась з 11.11.2013 року по
27.11.2013 року. Термін перевірки
подовжувався на 5 робочих днів, згідно
наказу ДПІ у Сихівському районі
м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській
області №437 від 22.11.2013 року.

Позивачем було допущено контролюючий
орган до перевірки, підстави такої
перевірки позивачем не оспорювалися.

За наслідками перевірки відповідачем
складено акт №508/17-20/НОМЕР_1 від 15.11.2013
року.

Як висновок проведеної перевірки, ДПІ
встановлено наступні порушення
позивачем:

-ст.164, ст.165, ст.167, п.177.2 ст.177 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із
змінами та доповненнями, в результаті
чого донараховано ПДФО на суму 4 970,22
грн.;

-п.198.3, 198.4 ст.198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами
та доповненнями, в результаті чого
донараховано ПДВ у сумі 6 022,00 грн.;

-п.4 ч.1 ст.4, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, абз.3, абз.5 ч.8
ст.9 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 року №2464-VI, в результаті чого
донараховано єдиний внесок у сумі 10 949,60
грн.

У подальшому, листом ДПІ у Сихівському
районі м.Львова ГУ Міндоходів у
Львівській області від 16.12.2013 року
№6407/17-20/336 «Про внесення змін до акту
перевірки від 02.12.2013 року
№508/17-20/НОМЕР_1», зокрема, пункт 3 Розділу
ІІІ «Висновки» викладено в наступній
редакції: «п.4 ч.1 ст.4, абз.1 п.2 ч.1 ст.7,
абз.3, абз.5 ч.8 ст.9 Закону України від
08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
донараховано єдиний внесок у сумі 11 497,77
грн.».

Інші пункти Розділу ІІІ «Висновки»
залишено без змін.

Як випливає зі змісту акту
№508/17-20/НОМЕР_1 від 15.11.2013 року, висновки
контролюючого органу ґрунтуються на
тому, що, згідно даних МРЕВ ДАІ у
Львівській області, за ФОП ОСОБА_3 не
зареєстровані транспортні засоби, а
пальне, витрати на придбання якого
включено до складу валових витрат та
сум податкового кредиту з податку на
додану вартість, використане на
легковий автомобіль, що не може
перевозити будівельні матеріали.

На підставі акту перевірки
контролюючим органом були прийняті
наступні податкові
повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від
18.12.2013 року № про збільшення ФОП
ОСОБА_3 грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
загальну суму 7 527,50 грн. (у т.ч. 6 022,00 грн. -
за основним платежем, 1 505,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями);

- податкове повідомлення-рішення від
18.12.2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб на 6 212,77 грн. (у т.ч. 4 970,22 грн. -
основний платіж, 1 242,55 грн. - штрафні
(фінансові) санкції);

- рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 18.12.2013
року №, згідно якого, у зв'язку із
донарахуванням на підставі акта
перевірки від 02.12.2013 року №508/17-20/НОМЕР_1
єдиного внеску у сумі 11 497,77 грн.,
вирішено застосувати до ФОП ОСОБА_3
штрафні санкції у розмірі 1 715,66 грн.

Так, не погоджуючись із рішеннями ДПІ у
Сихівському районі м.Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області та
вважаючи свої права порушеними,
внаслідок прийняття таких рішень,
позивачем було заявлено даний позов.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач у перевіряємий період мав
господарські відносини із: ТзОВ
«Приватбуд Плюс», Корпорація
«Енергоресурс-Інвест», ПП
«Будматеріали-Д»
(контрагенти-замовники); ТзОВ
«Камерія», ТзОВ «Гума Сервіс», ТОВ
«Альянс Холдинг»
(контрагенти-постачальники). При цьому,
розрахунки проводились у
безготівковій формі, шляхом
зарахування, списання коштів на
банківський рахунок суб'єкта
господарської діяльності.

Перевіркою встановлено, що позивач у
перевіряємому періоді до складу витрат
ставив суми витрат на придбання
дизельного пального, при використанні
легкового автомобіля КІА CARNIVAL 2,9D
(державний номерний знак НОМЕР_3, 2008
р.в.). Однак, згідно відповіді МРЕВ ДАІ у
Львівській області від 10.10.2013 року, у
базі даних комп'ютерного обліку станом
на 05.10.2013 року за ФОП ОСОБА_3
вищевказаний транспортний засіб не
зареєстрований.

Згідно п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України, до складу витрат відносяться
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення та визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до абз.4 п.164.1 ст.164 ПК
України, базою оподаткування для
доходів, отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до п.177.2 ст.177
та п.178.3 ст.178 цього Кодексу.

Нормами ст.177 Податкового кодексу
визначено, що об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Позивачем у спростування висновків,
викладених в акті перевірки
представлено для огляду у судовому
засіданні докази на підтвердження
включення витрат, що пов'язані зі
здійсненням господарської діяльності,
до складу валових витрат, у тому числі
копії податкових декларацій з
відображенням відповідних сум у складі
валових витрат. Окрім того, позивачем
долучено до матеріалів справи належним
чином завірені копії подорожніх листів
службового легкового автомобіля разом
із чеками на придбання дизельного
пального за відповідні податкові
періоди.

Під час судового розгляду справи
представник позивача пояснив, що
позивач займається торгівлею
будівельних матеріалів і суть
діяльності підприємця зводиться до
пошуку та налагодження ділових
контактів з
постачальниками/виробниками
матеріалів та інструментів, пошуку
потенційних клієнтів для подальшої
реалізації таких матеріалів з метою
отримання прибутку за рахунок
встановлення торгівельної націнки.
Окрім цього, зазначив, що така
діяльність потребує проведення
багатьох зустрічей з потенційними
постачальниками та покупцями, тому
зумовлює необхідність використання
автомобіля для пересування в межах
м.Львова та Львівської області, а у
випадку поставки великих партій
товару, зокрема, цементу, позивач
супроводжує вантаж від місця
завантаження та виписки документів до
місця вивантаження.

Отже, усі витрати, віднесені позивачем
до складу валових витрат є
документально підтвердженими та
пов'язаними зі здійсненням власної
господарської діяльності.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Суд критично оцінює твердження
відповідача про відсутність у позивача
права на податковий кредит за
операцією з придбання пального при
використанні легкового автомобіля KIA
CARNIVAL, оскільки вказаний автомобіль
зареєстрований на фізичну особу
ОСОБА_1, а не на ОСОБА_3, виходячи з
наступного.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, за правилами п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4 ст.198 Податкового
кодексу України, якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Згідно копії посвідчення водія серії
НОМЕР_4 від 04.08.2009 року, ОСОБА_3 є водієм
категорій В та С.

Матеріалами справи підтверджується, що
ФОП ОСОБА_3 у своїй підприємницькій
діяльності використовує транспортний
засіб KIA CARNIVAL 2,9D (державний номерний
знак НОМЕР_3, 2008 р.в., тип пального:
дизельне паливо), що належить на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5 від
27.12.2008 року її чоловіку - гр.ОСОБА_1

Таким чином, суд погоджуючись із
доводами позивача, зауважує, що право
використання ФОП ОСОБА_3 вказаного
транспортного засобу без будь-яких
додаткових уповноважень, зокрема,
довіреності, тимчасового
реєстраційного посвідчення тощо,
підтверджується відповідним записом у
графі «особливі відмітки» свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії НОМЕР_5 від 27.12.2008 року. Так, право
керування даним автомобілем окрім
позивача мають ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Отже,
суд зазначає, що факт відсутності у
базі даних МРЕВ ДАІ у Львівській
області відомостей про реєстрацію за
позивачем транспортного засобу, не є
свідченням того, такий автомобіль не
використовувався при здійсненні
господарської діяльності фізичною
особою-підприємцем.

За таких обставин суд вважає, що
контролюючим органом безпідставно
зроблено висновок про порушення ФОП
ОСОБА_3 положень п.198.3, п.198.4 ст.198 ПК
України в частині віднесення до складу
податкового кредиту ПДВ.

Перевіряючи правомірність винесення
рішення № від 18.12.2013, суд виходить
з наступного.

З акту перевірки вбачається, що на
підставі висновків відповідача про
заниження ФОП ОСОБА_3 суми чистого
оподатковуваного доходу, на який
нараховується єдиний внесок у розмірі
34,7% за 2011 рік, 2012 рік у розмірі 33 134,80 грн.
ДПІ Сихівському районі донараховано
єдиний внесок у розмірі 11 497,77 грн.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» визначено, що
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частина 1 статті 7
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
єдиний внесок нараховується: для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування)
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб. При цьому сума єдиного внеску не
може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», єдиний внесок
для платників, зазначених у пунктах 4
частини першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктом 2 частини першої
статті 7 цього Закону бази нарахування
єдиного внеску. У разі бажання
зазначених осіб бути застрахованими за
всіма видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(пенсійним, на випадок безробіття, у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності) єдиний внесок
встановлюється у розмірі 38,11 відсотка
визначеної для цієї категорії осіб
бази нарахування єдиного внеску.

18.12.2013 відповідачем прийнято рішення
№ про застосування штрафних
санкцій у сумі 1 715,66 грн. за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску у розмірі 11 497,77 грн.

Суд вважає неправомірним прийняття
контролюючим органом такого рішення
про донарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 11 497,77
грн. та застосування штрафних санкцій
до позивача у сумі 1 715,66 грн., оскільки
судом встановлено правомірність
віднесення позивачем до складу валових
витрат придбання дизельного палива.

Згідно ст.19 Конституції України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 67 Конституції України
регламентовано, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

У відповідності до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у п.110 рішення у справі
«Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції»
Суд визначив, що адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
висновки та заперечення, та ним не було
спростовано доводів позивача. Окрім
цього, відповідачем належними
документально обґрунтованими доказами
не підтверджено наявності правових
підстав для винесення оскаржуваних
рішень.

Отже, зважаючи на всі наведені
обставини в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 18.12.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 18.12.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державної податкової
інспекції у Сихівському районі
м.Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області від
18.12.2013 року № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 172
(сто сімдесят два) грн. 06 коп.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текс постанови виготовлений та
підписаний 18 лютого 2014 року.