Справа № 818/328/14
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р.
Справа №818/328/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кононенко Є.Є.,

представника відповідача - Мачули А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/328/14

за позовом ОСОБА_2

до Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2)
звернувся з адміністративним позовом
до Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі по тексту - відповідач,
Конотопська ОДПІ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
30.04.2013 року № про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем:
орендна плата з фізичних осіб в сумі
36189,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 01 серпня 2012 року між
позивачем та Конотопською міською
радою були укладені: договір оренди
землі площею 0,0450 га і договір оренди
землі площею 0,0980 га. Згідно умов
договорів орендодавець - Конотопська
міська рада на підставі рішення
міської ради від 25.07.2012 року (22 сесія 6
скликання) надає, а позивач приймає в
строкове платне користування земельні
ділянки несільськогосподарського
призначення - землі комерційного
використання.

Земельна ділянка площею 0,0450 га
знаходиться в АДРЕСА_1, земельна
ділянка площею 0,0980 га знаходиться в
АДРЕСА_2.

Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки площею 0,0450 га встановлена в
договорі в сумі 161039 грн. 36 коп. ( 357,86 грн.
за 1 кв.м.). Нормативна грошова оцінка
земельної ділянки площею 0,0980 га
встановлена в договорі 350707 грн. 94 коп.
(357,86 грн. за 1 кв.м.). Обидва договори
оренди землі укладено на 5 років до
01.08.2017 року.

Орендна плата вноситься орендарем у
грошовій формі відповідно до
встановленого рішенням міської ради
від 26.11.2008 року (33 сесія 5 скликання) по
договору оренди земельної ділянки
площею 0,0980 га підвищуючого коефіцієнту
3 і складає за рік 10521 грн. 24 коп., тобто 876
грн. 77 коп. на місяць.

По договору оренди земельної ділянки
площею 0,0450 га підвищуючого коефіцієнту
6 і складає за рік 9662 грн. 36 коп., тобто
щомісячно по 805 грн. 20 коп.

30.04.2013 року Конотопською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення - рішення
№, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з орендної
плати з фізичних осіб в розмірі 36189,48
грн.

20.01.2014 року позивач отримав копію
податкового повідомлення - рішення №
від 30.04.2013 року з орендної плати з
фізичних осіб. В супровідному листі
було зазначено, що оригінал
податкового повідомлення-рішення був
надісланий поштою.

04.10.2013 року винесена податкова вимога
№26-15, згідно якої станом на 03.10.2013 року
сума податкового боргу становить 36803
грн. 98 коп.

Позивач вважає прийняте повідомлення -
рішення № протиправним та таким,
що підлягає скасуванню у зв'язку з
наступним.

Земельні відносини в Україні
регулюються Земельним Кодексом
України, а питання орендної плати за
землю з 01 січня 2011 року - Податковим
кодексом України.

Згідно ч.2 ст. 206 Земельного Кодексу
України будь-які питання щодо
оподаткування регулюються Податковим
Кодексом України і не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими Законами України, крім законів,
що містять виключно положення щодо
внесення змін до Податкового кодексу
України та/або Положення, які
встановлюють відповідальність та
порушення норм податкового
законодавства.

Відповідно до п.1, п.2 ст. 83 Земельного
Кодексу України землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю.

Положенням ст. 12 Земельного Кодексу
України визначено, що до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст також віднесено і
надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ст.1 Закону України „ Про
оренду землі " оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до ст. 21 Закону України „Про
оренду землі" орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки ( п.288.1.
ст. 288 Податкового Кодексу України).

Пунктом 289.1. ст. 289 Податкового Кодексу
України встановлено, що для визначення
розміру податку та орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок.

Позивач добросовісно сплачував
орендну плату відповідно до
передбаченого договором оренди
земельної ділянки площею 0,450 га в сумі
9662 грн. 36 коп. за рік, відповідно до
передбаченого договором оренди
земельної ділянки площею 0,0980 га в сумі
10521 грн. 24 коп. за рік.

Згідно зі ст. 288.4 Податкового Кодексу
України розмір та умови внесення
орендної плати встановлюються у
договорі оренди між орендодавцем
(власником ) і орендарем.

Згідно ст. 21 Закону України „Про оренду
землі" розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Положеннями ч.1 ст. 651 Цивільного
Кодексу України встановлено, що зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 654 Цивільного Кодексу
України зміна договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає зі
звичаїв ділового обороту.

З аналізу правової природи договору
оренди випливає, що договір оренди
землі є цивільно-правовим договором, а
отже йому притаманні такі ознаки, як
свобода договору, обов'язковість його
виконання та інші диспозитивні
аспекти.

Таким чином, вищевказане свідчить про
те, що зміна грошової оцінки земельної
ділянки після укладання договору
оренди не тягне за собою автоматичного
підвищення розміру орендної плати,
встановленого в договорі оренди, а тим
більше не встановлює обов'язок для
орендаря самостійно перерахувати суму
податкового зобов'язання з орендної
плати та подати податкову звітність у
встановленому порядку зі збільшеним
розміром орендної плати до органу
державної податкової служби за місцем
знаходження земельної ділянки.

Як вбачається з п.35 договорів оренди
від 01 січня 2012 року зміна умов договору
здійснюється у письмовій формі за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Таким чином, обов'язок позивача
сплачувати більший розмір орендної
плати міг би виникнути з моменту:

- набрання чинності додатковою
угодою про внесення змін до договору (в
разі досягнення сторонами взаємної
згоди щодо збільшення розміру орендної
плати);

- набрання законної сили рішенням
суду про зміну договору (в разі
вирішення спору щодо зміни розміру
орендної плати в судовому порядку).

Таким чином, позивач вважає, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності та обґрунтованості, а тому є
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Позивач в судове засідання не з'явився,
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
просила відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши доводи представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року
між ОСОБА_2 та Конотопською міською
радою були укладені: договір оренди
землі площею 0,0450 га і договір оренди
землі площею 0,0980 га.

Згідно умов договорів орендодавець -
Конотопська міська рада на підставі
рішення міської ради від 25.07.2012 року (22
сесія 6 скликання) надає, а позивач
приймає в строкове платне користування
земельні ділянки
несільськогосподарського призначення
- землі комерційного використання за
адресою АДРЕСА_1, площею 0,0450 га та
земельна ділянка площею 0,0980 га за
адресою АДРЕСА_2 (а.с.8-13, 14-19).

30.04.2013 р. Конотопською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення - рішення
№, яким позивачу визначено сума
грошового зобов'язання з орендної
плати з фізичних осіб в розмірі 36189,48
грн. (а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з того, що орендна плата
сплачується виключно в порядку та
розмірі, передбачених договором
оренди, питання щодо встановлення
розміру орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності вирішується за згодою сторін
договору оренди земельної ділянки із
закріпленням розміру орендної плати в
такому договорі.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України - використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка. Плата за
землю справляється відповідно до
закону.

За змістом п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України плата за
землю - це загальнодержавний податок,
який справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно з п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності - обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою (далі у розділі XIII -
орендна плата).

Відповідно до ст. 269 Податкового
Кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв), землекористувачі.
Розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку
визначаються Податковим Кодексом
України. Згідно ст. 270 Податкового
Кодексу України зазначено, що об'єктом
оподаткування є земельні ділянки, які
перебувають у власності або
користуванні, а також земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

Законом України "Про оренду землі"
регулюються орендні відносини, статтею
1 якого визначено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності. Відповідно до статті
13 Закону України "Про оренду землі"
договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. За змістом
ст. 18 Закону України "Про оренду землі"
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Згідно ст.125, 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами, а
право оренди землі оформляється
договором, який реєструється
відповідно до закону.

Відповідно п. 289.1 ст. 289 Податкового
кодексу України, для визначення
розміру податку та орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок.

У відповідності до п. 288.4 ст. 288
Податкового Кодексу України, розмір та
умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем,
але річна сума платежу, відповідно до п.
288.5 ст. 288 Податкового Кодексу України,
не може бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється розділом XIII Кодексу та
для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється розділом
ХІІІ Кодексу.

Разом з тим, згідно з пунктом 288.1 статті
288 Податкового кодексу України,
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Аналогічне положення міститься і в
пункті 288.4 статті 288 Податкового
кодексу України, відповідно до якого
розмір та умови внесення орендної
плати за земельні ділянки державної та
комунальної власності встановлюються
у договорі оренди між орендодавцем
(власником) і орендарем.

Наведені норми Податкового кодексу
України кореспондують положенням
Закону України "Про оренду землі",
відповідно до статті 15 якого, істотною
умовою договору оренди землі є,
зокрема, орендна плата із зазначенням
її розміру. При цьому, згідно зі статтею
21 вказаного Закону, орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що розмір орендної плати
встановлюється саме в договорі оренди,
який є єдиною визначеною
законодавством підставою для
нарахування орендної плати, а жодної
іншої форми встановлення розміру
орендної плати ніж договір оренди не
існує.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

У даному випадку на момент укладення
договорів оренди земельної ділянки,
тобто 01.08.2012 року, вони цілком
відповідали вимогам нормативних актів,
що діяли на той час.

При цьому згідно із ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, умови договору оренди земельної
ділянки (включаючи і умову щодо розміру
орендної плати) є обов'язковими для
виконання сторонами. Відповідно,
позивач зобов'язаний сплачувати
орендну плату за користування
земельною ділянкою, що є предметом
вказаних договорів, у визначеному
договорами розмірі, а саме - в розмірі 1%
від нормативної грошової оцінки землі.
До того ж сам орендодавець, власник
земельної ділянки - Конотопська міська
рада, питання щодо збільшення орендної
плати не ініціює.

Таким чином, органи державної
податкової служби як контролюючі
органи з питань правильності
визначення та сплати податків мають
право перевіряти правильність
визначення та сплати орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності лише на підставі
договорів оренди таких земельних
ділянок.

Водночас, закріплення в Податковому
кодексі України мінімального та
максимального значення розміру
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності
означає те, що орендна плата за такі
земельні ділянки є регульованою
законодавством ціною та не тягне
автоматичного підвищення розміру
орендної плати, встановленого в
договорі оренди.

Суд, зазначає, що ні Податковий кодекс
України, ні інші нормативно-правові
акти не закріплюють обов'язок орендаря
автоматично перераховувати орендну
плату (сплачувати її в більшому
розмірі) в разі законодавчої зміни
граничного розміру цієї плати. Тобто,
на переконання суду, особа зобов'язана
буде сплачувати більший розмір
орендної плати лише у випадку внесення
відповідних змін до договору оренди
земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 статті 632 Цивільного
кодексу України - зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про
оренду землі", орендна плата за
земельні ділянки, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
переглядається за згодою сторін.

Згідно ч. 1 статті 30 Закону України "Про
оренду землі" - зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Згідно з положеннями ст. 188
Господарського кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Згідно із ч. 3 статті 653 Цивільного
кодексу України - у разі зміни договору
зобов'язання змінюється з моменту
досягнення домовленості про зміну
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Щодо договорів, укладених до внесення у
законодавство відповідних змін, то
така зміна можлива лише на умовах та з
підстав, передбачених договором, або
якщо законом встановлена відповідна
умова, при настанні якої орендна плата
підлягає перегляду.

Аналіз наведених законодавчих
приписів дає підстави для висновку про
те, що зміна коефіцієнтів до ставок
земельного податку може бути підставою
для перегляду установленого розміру
орендної плати шляхом укладення
сторонами додаткової угоди до
договору.

Як встановлено судом, такі зміни у
договори від 01.08.2012 року внесені не
були, а тому, позивач нараховував та
сплачував орендну плату за землю в
порядку передбаченому статтею 286
Податкового кодексу України та
відповідно до вимог статті 288
Податкового кодексу України.

Зазначена правова позиція
кореспондується з висновками,
викладеними в постанові Верховного
Суду України від 11.06.2013, де зазначено те,
що хоча зміна розміру земельного
податку згідно із Законом № 309-VІ є
підставою для перегляду встановленого
розміру орендної плати шляхом внесення
відповідних змін до договору оренди
землі його учасниками, зазначене не
тягне автоматичну зміну умов договору
щодо розміру орендної палати, а відтак
відповідного донарахування ДПІ суми
податкового зобов'язання з орендної
плати із застосуванням штрафних
санкцій за податковими
повідомленнями-рішеннями.

Згідно ч. 2 ст.161 КАС України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
визначення податковим органом
податкового зобов'язання з орендної
плати за земельні ділянки державної і
комунальної власності в розмірі 36189,48
грн. не ґрунтується на приписах
Податкового кодексу, Закону України
"Про оренду землі" та інших правових
актів, що врегульовують спірні
правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, факти вказаних в акті
перевірки та правомірність винесеного
податкового повідомлення-рішення
належним чином не довів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, приймаючи податкове
повідомлення-рішення, відповідач діяв
не на підставі та не у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України, а тому колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
такого рішення є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, оцінивши докази, які є у
справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення Конотопської
ОДПІ не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, в зв'язку з чим
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити в
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Конотопської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області № від 30.04.2013 р. про
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем: орендна плата
з фізичних осіб в сумі 36189,48 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук

Повний текст постанови складено 14.02.2014
р.