Справа № 0870/9360/12
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року о 15 год. 57 хв.Справа №
0870/9360/12 м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді Мінаєвої К.В.,

за участю секретаря судового засідання
Плєшкова Д.В.,

за участю представників:

позивача - Волтера О.В.,

відповідача - Прокоф’єва С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім»

до Запорізької митниці Міндоходів

про скасування рішення про визначення
митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім»,
звернулося до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Запорізької митниці Міндоходів (далі -
відповідач), в якому просить скасувати
рішення відповідача щодо визначення
митної вартості товарів №112000003/2012/000659/1
від 26.03.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що ТОВ
«Техенергохім» надало всі необхідні
документи на підтвердження митної
вартості товару, які відповідають
характеру угоди, а посилання митного
органу на невиконання декларантом п. 14
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766 (неподання декларантом у
встановлений строк додаткових
документів) є безпідставними. У
судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив суд позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог
заперечував, посилаючись на те, що
позивачем не було надано усіх
витребуваних нею документів, що
зумовило відсутність підстав для
оформлення товару за першим методом.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, їх достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, дійшов висновку,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 28 серпня 2010 року між ТОВ
«Техенергохім» (надалі - покупець) та
компанією Purolite International Limited,
Викобританія (надалі - продавець) було
укладено контракт № 10039/ІМ (далі -
контракт). Відповідно до вказаного
контракту позивач придбав іонообмінну
смолу С100 у кількості 20 куб.м. (16400 кг) за
ціною 1050,00 USD/куб.м. (1,27 USD/кг), на загальну
суму 21000,00 USD. 15.03.2012 р. позивач доставив
товар на Запорізьку митницю для
проведення митного оформлення. 26.03.2012
Запорізькою митницею прийнято рішення
про визначення митної вартості товарів
№112000003/2012/000659/1, яким здійснено
коригування митної вартості товару з
1,27 до 1,65 USD/кг. Загальна сума вартості
товару збільшена з 22325,88 USD до 27060,00 USD.

Під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товару "Смоли іонообмінні,
одержані на основі полімерів
полістиролу: іонообмінна смола Рurоlіtе
С100С. Виробник: РURОLIТЕ INТЕRNАTIONАL LТD СНINА.
Торговельна марка РURОLIТЕ. Країна
виробництва СN", заявленого до митного
оформлення за ВМД №112050000/2012/004911 від
15.03.2012, було перевірено документи,
подані для підтвердження митної
вартості товарів, і відомості, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком.

Однак Запорізька митниця виказала
сумніви щодо заявленої митної вартості
товару та підставі п. 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766, витребувала
додаткові документи для визначення
митної вартості, а саме:

- первинні бухгалтерські документи,
згідно з якими товар було знято з
обліку (балансу) підприємства-продавця,
відвантажено зі складу та знято з
обліку підприємства-виробника, витяги
з електронних бухгалтерських журналів,
які можуть підтвердити вартість
товару;

- інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів за бажанням декларанта.

Про необхідність надання зазначених
документів зроблено відповідний запис
на зворотному боці декларації митної
вартості №112050000/2012/004911 від 15.03.2012, з чим
декларант ТОВ "Техенергохім" був
письмово ознайомлений. Також, на
зворотному боці декларації митної
вартості наявний запис декларанта про
надання додаткових документів від
16.03.2012, а саме: комерційної пропозиції
від 29.12.2011; сертифікату про реєстрацію
Quality management system-ISO 9001:2008 від 03.08.2009 №FМ 21074;
сертифікату відповідності міжнародним
стандартам від 18.01.2012.

Запорізька митниця самостійно
здійснила митну оцінку вартості
товарів, які поставлялись за
контрактом, про що було видане рішення
про визначення митної вартості товарів
(здійснення митної оцінки)
№112000003/2012/000659/1 від 26.03.2012 року.

Підставою для прийняття рішення про
визначення митної вартості не
прийняття митної вартості визначено:
«Неподання декларантом додаткових
документів в повному обсязі в
установлений строк згідно п.11, 13, 14
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 р. №1766. Метод №1 неможливо
застосувати в зв'язку з неподанням
декларантом додаткових документів для
підтвердження заявленої митної
вартості товару в повному обсязі в
установлений термін та наявність
розбіжностей щодо інформації по товару
в документах. Прийнято рішення про
неможливість застосування методів №2, 3
в зв'язку з невідповідністю умов згідно
до ст.268, 269 МКУ. При визначенні митної
вартості застосована наявна у митного
органу інформація щодо митної
вартості, яка ґрунтується на раніше
визначеній вартості товару.
Застосовано метод №6 у відповідності з
вимогами статті 273 МКУ. ВМД від 14.09.2011
№100200000/2011/12224.

Позивач не погодився з вказаним
рішенням, звернувся з позовом до суду.

Суд вважає за необхідне зазначити
наступне. Відповідно до ст. 259 Митного
кодексу України митна вартість товарів
- це заявлена декларантом або визначена
митним органом вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, яка обчислюється на момент
перетинання товарами митного кордону
України.

Статтею 261 Митного кодексу України
визначено, що відомості про митну
вартість товарів, заявлені декларантом
під час переміщення товарів через
митний кордон України і прийняті
митним органом, використовуються для
нарахування податків і зборів, ведення
митної статистики, а також у випадках
для розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.
Частиною 2 ст. 262 Митного кодексу
України встановлено, що порядок та
умови декларування митної вартості
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, встановлюється
Кабінетом Міністрів України, а порядок
заповнення декларацій митної вартості
- спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Відповідно до п.2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 09.04.2008 р. № 339, контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення здійснюється митним
органом, зокрема, шляхом співставлення
рівня заявленої митної вартості
товарів з: рівнем митної вартості
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено; наявною у митного органу
інформацією про рівень цін на такі
товари або вартість прямих витрат на їх
виробництво, у тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектувальних
виробів, які входять до складу товарів.

Згідно ст.264 Митного кодексу України
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватись на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню. Відповідно до ч.2 ст.264
Митного кодексу України у разі потреби
у підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Відповідно до ч.2 ст.265 Митного
кодексу України митний орган має право
упевнитися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості товару.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти
висновку, що до виключної компетенції
митних органів відноситься вирішення
питання перевірки та контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості, а також самостійного
її визначення у встановлених Законом
випадках. Даний висновок базується на
положеннях основного принципу,
закріпленого у ст. VII Генеральної
асамблеї з тарифів і торгівлі "Оцінка
товарів для митних цілей", згідно з яким
оцінка імпортованого товару для митних
цілей має базуватися на дійсній
вартості імпортованого товару, на якій
розраховується мито або аналогічного
товару.

Порядок здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№339 від 09.04.2008 р., де зокрема зазначено,
що перевірка здійснення контролю за
визначенням митної вартості
здійснюється шляхом проведення
перевірки документів, поданих для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомостей, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766 (надалі -
Порядок № 1766)

Відповідно до Порядку №1766 відомості,
на підставі яких декларантом визначено
та заявлено (задекларовано) митну
вартість товарів, повинні базуватися
на об'єктивних даних, що підлягають
обчисленню та перевірці відповідно до
вимог Митного кодексу України.
Декларант має право на доведення у
передбачений законодавством строк
митному органові правильності
визначення ним митної вартості
товарів.

Відповідно до п. 7 Порядку № 1766 для
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до п. 11 Порядку № 1766 для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Посадова особа митного
органу у графі "Для відміток митниці"
декларації митної вартості робить
запис про необхідність подання
додаткових документів, що
підтверджують митну вартість товарів,
із складенням переліку, зазначає дату і
прізвище та ставить свій підпис.
Декларант ознайомлюється з таким
записом, зазначає під ним дату,
прізвище та ставить свій підпис.
Посадова особа митного органу не має
права вимагати від декларанта
документи, не зазначені у графі "Для
відміток митного органу".

Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:

договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається;

рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця;

рахунки про сплату комісійних,
брокерських (посередницьких) послуг,
пов'язаних з виконанням умов договору
(контракту);

відповідна бухгалтерська
документація;

ліцензійний чи авторський договір
(контракт);

каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс - листи) фірми - виробника товару;

калькуляція фірми - виробника товару;

копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим;

висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, що мають відповідні
повноваження згідно із законодавством;

сертифікат про походження товару;

відомості про якісні характеристики
товару;

інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Декларант за власним бажанням подає
інші документи для підтвердження
заявленої у декларації митної вартості
товарів.

Відповідно до п.13 Порядку №1766
декларант зобов'язаний подати
додаткові документи, визначені у
пункті 11 цієї Постанови, протягом 10
календарних днів після ознайомлення із
записом митного органу про їх подання.
За вмотивованою заявою декларанта
такий строк продовжується. У разі
відмови подати додаткові документи
декларант робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставлення свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості. Відповідно
до п. 14 Порядку №1766, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Як встановлено при розгляді справи, під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товару,
заявленого до митного оформлення,
перевірено документи, подані для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, і відомості, що
необхідні для здійснення митного
контролю, згідно з Порядком № 1766. Як
встановлено з пояснень представника
відповідача, в пакеті документів,
наданому до митного оформлення,
наявний лист від 09.03.2012, в якому
зазначено, що компанія-продавець є
власником заводів по виробництву смол
в ряді країн, в тому числі в Китаї - Zhejianq
Сhinа (Рurоlіtе (Сhinа) Со Ltd, тоді як в 31 графі
ВМД зазначено, що виробник товару -
РURОLIТЕ INТЕRNАTIONАL LТD, СНINА;

- прайс-лист від імені
контрактоутримувача, з посиланням на
умови поставки РОВ, без географічного
пункту призначення. Оскільки юридична
адреса продавця - Великобританія, даний
документ не може бути використаний для
підтвердження митної вартості товару;

- в експортній ВМД зазначено іншу
вартість товару - меншу суму, ніж по
інвойсу на даний товар, та посилання на
іншу марку С100Е на умовах поставки FОВ,
що не дає можливості співставити даний
документ із заявленим товаром;

- оплата, згідно комерційної
пропозиції та додатку до контракту,
становить 60 днів з дати інвойса, тоді як
в інвойсі зазначено - 60 днів після
доставки, при цьому інвойс посилається
на додаток 9 до контракту №10039/ІМ від
28.08.2010. Оплати не надано, що свідчить про
невиконання умов контракту;

- в податковій квитанції від 31.01.2012
назва марки смоли зазначена в двох
варіантах: С100Е та С100С, а також інші
вартісні показники, що не відповідають
інвойсу, також зазначено інший номер
контракту - ЕХР1124, а переклад даного
документу -відсутній;

- калькуляція надана не
виробником, а контрактоутримувачем;

- в сертифікаті про походження
товару від 29.01.2012 №ССРІТ110684129 відсутня
інформація про марку смоли;

- комерційна пропозиція від 29.12.2012 -
ціна на товар при оплаті протягом 60
днів з дати інвойса.

Крім того, як зазначає відповідач,
митним органом проаналізовано рівень
митної вартості ідентичних та подібних
товарів ЄАІС Держмитслужби, митне
оформлення яких вже здійснено. За
результатами проведеного контролю
виявлено, той факт, що митна вартість
ввезеного товару значно відрізнялась
від рівня митної вартості подібних
товарів, імпортованих на митну
територію України. З огляду на вказані
обставини, у митниці виник сумнів щодо
правильності заявленої митної
вартості товару, що зумовило
необхідність витребування додаткових
документів на підтвердження митної
вартості товару.

Так, були витребувані: відповідна
бухгалтерська документація: первинні
бухгалтерські документи, згідно з
якими товар було знято з обліку
(балансу) підприємства-продавця,
відвантажено зі складу та знято з
обліку підприємства-виробника, витяги
з електронних бухгалтерських журналів,
які можуть підтвердити вартість
товару; інші документи для
підтвердження заявленої у декларації
митної вартості товарів за бажанням
декларанта.

15.03.12 р. ТОВ «Техенергохім» ознайомлено
з переліком витребуваних додаткових
документів. 16.03.2012 р. декларантом надано
комерційна пропозиція від 29.12.2011 р.;
сертифікат про реєстрацію Quality management
system-ISO 9001:2008 від 03.08.2009 р. №FМ 21074;
сертифікату відповідності міжнародним
стандартам від 18.01.2012 р.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд зазначає, що постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду від 14.11.2012 р. у
справі №0870/9120/12 відмовлено у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Техенергохім» до головного
інспектора Запорізької митниці
Яковлевої Світлани Іванівни,
Запорізької митниці про визнання дій
головного інспектора Запорізької
митниці Яковлевої С.І. щодо визначення
митної вартості товарів, за
результатами яких прийнято рішення про
визначення митної вартості товарів
№112000003/2012/000659/1 від 26.03.2012 р., у вказаній
постанові суд дійшов висновку, що
декларант не надав в повному обсязі
додаткові документи в строк,
установлений п.13 Порядку, які необхідні
для підтвердження митної вартості
товару, а також у зв'язку з наявністю
розбіжностей щодо інформації по товару
в документах, які були надані для
підтвердження митної вартості, митниця
правомірно дійшла висновку, що митна
вартість не може бути визначена за
методом 1. Крім того, суд у вказаній
постанові зазначив, що визначення
методу визначення митної вартості
товару, це є компетенцією митних
органів, а у разі незгоди з рішенням
митного органу юридична особа має
право оскаржити його до суду.

Отже, судовим рішенням, яке набрало
законної сили встановлено неподання
позивачем в повному обсязі додатково
витребуваних митним органом
документів.

Водночас, згідно ст.266 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України, здійснюється шляхом
застосування таких методів: за ціною
угоди щодо товарів, які імпортуються
(метод 1); за ціною угоди щодо ідентичних
товарів (метод 2); за ціною угоди щодо
подібних (аналогічних) товарів (метод 3);
на основі віднімання вартості (метод 4);
на основі додавання вартості (метод 5);
резервного (метод 6). Основним є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог ст.ст. 268, 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

При розгляді справи судом встановлено,
що митним органом в порушення вимог
ст.266 Митного кодексу України не
проведена процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості, інших
доказів відповідачем суду не надано.
Посилання представника відповідача, в
якості доказу проведення консультацій
на те, що після прийняття рішення про
визначення митної вартості товару,
декларантом заповнено митну
декларацію для випуску імпортованого
товару у вільний обіг з урахуванням
зауважень митного органу, судом не
приймаються і не свідчать про
проведення консультацій з позивачем до
вибору методу визначення митної
вартості товару.

Крім того, суд зазначає, що ст.266 Митного
кодексу України передбачено, що кожний
наступний метод визначення митної
вартості товару застосовується, якщо
митна вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. У разі якщо
неможливо застосувати жоден із
зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, установлених
статтею 273 цього Кодексу.

З оскаржуваного рішення митного органу
судом встановлено, що метод №1
неможливо застосувати в зв'язку з
неподанням декларантом додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товару в
повному обсязі в установлений термін
та наявність розбіжностей щодо
інформації по товару в документах.
Прийнято рішення про неможливість
застосування методів №2, 3 в зв'язку з
невідповідністю умов згідно до ст.268, 269
МКУ. При визначенні митної вартості
застосована наявна у митного органу
інформація щодо митної вартості, яка
ґрунтується на раніше визначеній
вартості товару. Застосовано метод №6 у
відповідності з вимогами статті 273 МКУ.
ВМД від 14.09.2011 №100200000/2011/12224.

Разом з тим, суд зазначає, що митним
органом в порушення вимог ст.266 Митного
кодексу України не обґрунтовано
неможливість застосувати методи №4, 5
визначення митної вартості
імпортованого товару, а враховуючи те,
що кожний наступний метод визначення
митної вартості товару застосовується,
якщо митна вартість товарів не може
бути визначена шляхом застосування
попереднього методу, суд приходить до
висновку, що позивачем порушено
процедуру визначення митної вартості,
оскільки не перевірено можливість
застосування методів визначення
митної вартості товару №4, 5.

Крім того, суд зазначає, що при
прийнятті рішення про визначення
митної вартості товарів №112000003/2012/000659/1
від 26.03.2012 року, митним органом не
конкретизовано, в чому саме полягає
невідповідність вимогам ст.268, 269
Митного кодексу України та
неможливість застосування методів
визначення митної вартості товару №2, 3.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку, що митним органом не
обґрунтовано визначено митну вартість
товару імпортованого ТОВ
«Техенергохім» за методом №6.

Щодо посилань представника
відповідача на відсутність у наданому
для митного оформлення прайс-листі
географічного пункту призначення, суд
зазначає, що позивачем крім прайс-листа
для митного оформлення подано і інші
документи, зокрема, додаток №9 до
контракту №10039/ІМ, в якому визначено
умови поставки: FОВ Нингбо. Також суд
зазначає, що прайс-лист є документом,
який підтверджує ціну товару, а не
країну походження чи доставки такого
товару.

Щодо посилань представника митного
органу на відсутність документа на
підтвердження оплати імпортованого
товару, як на підставу виникнення
сумнівів митного органу, суд зазначає,
що банківський документ про оплату
товару є одним із документів, що
підтверджує заявлену митну вартість
товару, його відсутність, за наявності
інших документів, які підтверджують
заявлену митну вартість товару не може
слугувати підставою для прийняття
митним органом рішення про коригування
митної вартості товару, а можу
свідчити, зокрема, про заборгованість
контрагента по оплаті товару. Крім
того, представником позивача до суду
надано документ підтверджуючий оплату
за імпортований товар за цінами,
зазначеними позивачем у
вантажно-митній декларації, а саме
платіжне доручення в іноземній валюті
№052 від 28.09.2012 р.

Стосовно посилань представника
відповідача на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
14.11.2012 р. по справі №0870/9120/12, як на
правомірність прийняття оскаржуваного
рішення про визначення митної вартості
товару, суд зазначає, що при
адміністративної справи №0870/9120/12, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
дій митного органу щодо неможливості
застосування першого методу
визначення митної вартості товару.
Разом з тим, суд у вказаному рішенні не
встановлював факт правомірності
прийняття митним органом рішення про
визначення митної вартості товарів
№112000003/2012/000659/1 від 26.03.2012 року, а лише
зазначив, що визначення методу
визначення митної вартості товару є
компетенцією митних органів, а у разі
незгоди з рішенням митного органу
юридична особа має право оскаржити
його до суду.

Щодо посилання представника позивача
на положення ст.249 Митного кодексу
України відповідно до якої митний
орган має право визначити митну
вартість лише у випадку ввезення через
державний кордон товарів громадянами,
а не юридичними особами, суд зазначає
наступне. Частиною 3 ст.265 Митного
кодексу України передбачено
спеціальну норму, за якою, якщо митний
орган дійшов висновку, що визначена
декларантом митна вартість нижча, ніж
прямі витрати на виробництво цього
товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару, митний орган
має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення. А ч.1 ст.265 Митного кодексу
України, є загальною нормою права та
передбачає, що порядок контролю
правильності визначення митної
вартості товарів після закінчення
операції митного контролю, оформлення
та пропуску через митний кордон
України товарів і транспортних засобів
та донарахування обов'язкових платежів
визначається Кабінетом Міністрів
України, тобто визначає дії митного
органу під час оформлення та пропуску
товарів через митний кордон України.

На виконання ч.1 ст.265 Митного кодексу
України постановою Кабінету Міністрів
України від 20 грудня 2006 року №1766
затверджено Порядок декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, якою встановлено
повноваження митного органу визначати
митну вартість товару.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
рішення Запорізької митниці про
визначення митної вартості товару
№112000003/2012/000659/1 від 26.03.2012 р.

Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не доведено
правомірність свого рішення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій,
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, серед іншого, чи прийняті
вони обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення. При розгляді справи
встановлено, що при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідач діяв
необґрунтовано, тобто без врахування
всіх обставин, які мають значення при
прийнятті рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ
«Техенергохім».

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254
КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім» до
Запорізької митниці Міндоходів про
скасування рішення про визначення
митної вартості товарів задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Запорізької митниці про
визначення митної вартості товарів
№112000003/2012/000659/1 від 26.03.2012 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Техенергохім»
судовий збір в розмірі 32,19 грн.
(тридцять дві гривні 19 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
К.В. Мінаєва