Справа № 806/4327/13-а
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
УХВАЛА

іменем України

"28" січня 2014 р.
Справа № 806/4327/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Малахової Н.М.

суддів:
Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

при секретарі
Хаюк Т.В. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"11" листопада 2013 р. у справі за позовом
Комунальної установи "Центральна
міська лікарня №2" до Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області визнання протиправними та
скасування обов"язкових письмових
вимог,- ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Комунальна установа
"Центральна міська лікарня №2"
звернулася до суду з вказаним позовом
та просила визнати протиправними та
скасувати п.п.2,3,4,6,9,10,11,12,16,17,18,19,21
письмових вимог Державної фінансової
інспекції в Житомирській області від
04.04.2013 року № 06-04-17/2481.

В обґрунтування позову позивач
посилався на те, що висновки акту
ревізії є помилковими, а тому прийняті
на їх підставі вимоги підлягають
скасуванню.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 11.11.2013 року
позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
п.п.2,3,4,6,9,10,11,12,16,17,18,19,21 письмових вимог
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області від 04.04.2013 року №
06-04-17/2481.

В апеляційній скарзі Державна
фінансова інспекція в Житомирській
області, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального закону, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволені позову.

Розглянувши справу у межах, визначених
ст.195 КАС України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що в період з 27.11.2012
року по 18.02.2013 року Державною
фінансовою інспекцію в Житомирській
області проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Комунальної установи "Центральна
міська лікарня № 2" за період з 01.10.2010
року по завершений звітний період 2012
року, про що складено акт від 22.02.2013 року
№ 06-04-09/25.

На підставі висновків акту ревізії
Державною фінансовою інспекцією в
Житомирській області позивачу
направлено вимоги від 04.04.2013 року №
06-04-17/2481, відповідно до яких зобов'язано
вчинити ряд дій (а.с.4-20).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновків щодо протиправності
вказаних вимог, а тому задовольнив
позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Зокрема, у п.2 вимог від 04.04.2013 року №
06-04-17/2481 запропоновано лікарні в 2013
році внести зміни до кошторису в
частині зменшення асигнувань по КТКВК
080101 "Лікарні" за КЕКВ 1161 "Оплата
теплопостачання на суму 134408,59 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновків,
що п.2 вимог контролюючого органу від
04.04.2013 р. № 06-04-17/2481 прийнятий з
порушенням закону та підлягає
скасуванню.

Судом встановлено, що підставами для
винесення цієї вимоги стали висновки
контролюючого органу про те, що
лікарнею на виконання наказу
Управління охорони здоров'я
Житомирської міської ради №536 від
30.12.2011 року "Про переведення дитячого
інфекційного відділення", яке
розташоване в окремій будівлі, до
наказу головного лікаря КУ ЦМЛ №2 від
06.03.2012 року № 94а "Про консервування
дитячого інфекційного відділення", не
внесено пункт про відключення даного
приміщення від теплопостачання та в
порушення п.5, п.43 Порядку складання,
розгляду, затвердження та основних
вимог щодо виконання кошторисів
бюджетних установ, затверджених
Постановою КМУ від 28.02.2002 року № 228, ч.3
ст.26, ст.51 Бюджетного кодексу України,
при внесенні змін до кошторису на 2012
рік не враховано, що приміщення
дитячого інфекційного відділення з
моменту (01.03.2012 року) передачі ліжок до
КУ "Центральної дитячої міської
лікарні", не використовувались. На 2012
рік було затверджено видатки на оплату
теплопостачання по КЕКВ 1161 "Оплата
теплопостачання" з врахуванням площі
приміщення дитячого інфекційного
відділення, в результаті чого,
позивачу зайво виділено бюджетних
коштів внаслідок завищення потреби у
бюджетних асигнуваннях, які витрачено
за березень-квітень 2012 року, на
загальну суму 134,41 тис.грн., чим нанесено
матеріальної шкоди міському бюджету на
відповідну суму.

Проте, згідно акту обстеження системи
опалення будівлі ДІВ ЦМЛ №2 від 21.02.2013
року, складеного комісією в складі
начальника теплової інспекції КП
"Житомиртеплокомуненерго", начальника
Богунського теплового району
м.Житомира, інженера ВТВ, завідуючої
господарством ЦМЛ №2 в опалювальний
період 2011-2012 рр., враховуючи
температурний режим та незважаючи, що
двохповерхова будівля ДІВ
використовувалася не повністю, всі
роботи по від'єднанню і консервуванню
будівлі ДІВ було відкладено на
міжопалювальний період. Крім того в
акті зазначено, що в загальній системі
опалення, яка об'єднувала будівлі ДІВ,
стерилізаційне відділення та
орендовані приміщення, залишалося
функціонувати стерилізаційне
відділення, яке забезпечує
життєдіяльність та роботу всіх інших
відділень ЦМЛ №2. Тому, незважаючи на
наявність нагорі приміщення ДІВ
відсічних вентиляторів
теплопостачання відключити від
центральної мережі теплопостачання
будівлю ДІВ можливо було лише
одночасно з приміщенням ЦСВ КУ ЦМЛ №2
та приміщення орендарів. Також при
цьому зовнішня ділянка тепломережі на
вводі в будівлю ДІВ, яка була
підключена до надземно прокладеної
мережі по зовнішній стіні будівлі ДІВ
могла розмерзнутись.

Відповідно до копій листів Управління
охорони здоров"я Житомирської міської
ради про виділення бюджетних
асигнувань № 43 від 06.01.2011 р. та № 85 від
12.01.2012 р. (т.1 а.с.99-105) , в порівнянні з 2011
роком у 2012 році позивачу було зменшено
ліміти споживання по теплопостачанню з
3300Гкал на 3000 Гкал., тобто було зменшено
асигнування на вказаний вид видатків.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірних висновків, щодо безпідставності
висновків контролюючого органу про
завищення лікарнею потреби у
бюджетних асигнуваннях по КЕКВ 1161
"Оплата теплопостачання" та завдання
матеріальних збитків міському бюджету,
а відтак і про необхідність вносити
зміни до кошторису в 2013 році.

У п.3 вимог позивача зобов'язано
стягнути з певних працівників лікарні
зайво виплачені суми коштів. В іншому
випадку стягнути з винної особи у
зайвих грошових виплатах у сумі 71433,38
грн. у порядку та розмірах,
встановлених ст.ст.133-136 КЗпП. Провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
Державних цільових фондів та
забезпечити повернення зайво
сплачених коштів в сумі 21073,63 грн. У разі
пропуску встановленого строку -
відшкодувати порушення за рахунок
керівника, що допустив зайві грошові
виплати (ст.133 КЗпП).

Судом встановлено, що підставами для
винесення вказаної вимоги стали
висновки контролюючого органу про те,
що в порушення п.5 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078,
в період з 01.10.2010 по 31.12.2012 року,
внаслідок не врахування підвищення
грошових доходів дев'яти працівників,
які працюють по сумісництву невірно
визначено базовий місяць для
проведення індексації грошових
доходів та, як наслідок, зайво
нараховано і виплачено індексації
грошових доходів на загальну суму 66373,72
грн. та здійснено перерахування
внесків до державних цільових фондів і
єдиного соціального внеску на загальну
суму 19640,53 грн.

Згідно доводів контролюючого органу в
порушення п.3 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995
року № 100, протягом травня-жовтня,
грудня 2011 року, березня, травня-жовтня,
грудня 2012 року зайво нараховано
заробітної плати за період відпустки
на загальну суму 4509,10 грн. та здійснено
перерахування єдиного соціального
внеску в сумі 1280,74 грн..

Крім того, в порушення п.7 цього Порядку
обчислення середньої заробітної плати
(доходу, грошового забезпечення) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001
року № 1266, чотирьом працівникам
протягом грудня 2010 року, січня-березня,
червня, листопада 2011 року та лютого 2012
року зайво нараховано і виплачено
допомоги з тимчасової
непрацездатності на загальну суму 550,56
грн. та здійснено перерахування до
державних цільових фондів і єдиного
соціального внеску на суму 152,36 грн.

Проте, відповідно до приписів ст.10
Закону України "Про індексацію
грошових доходів населення" індексація
доходів проводиться за основним місцем
роботи. Доходи від роботи за
сумісництвом, на умовах погодинної
оплати поза основним місцем роботи
індексуються в розмірі, що з
урахуванням оплати праці за основним
місцем роботи не перевищує
прожиткового мінімуму для
працездатної особи.

У січні 2010 року прожитковий мінімуму
для працездатної особи становив 869 грн.,
що свідчить про правильність
визначення базового місяця під час
здійснення індексації працівникам
позивача, які працювали за
сумісництвом.

Крім того, згідно п.7 Порядку №1078
визначено, що особі, яка працює за
сумісництвом, видається на її вимогу
довідка з основного місця роботи про
розмір доходу, що підлягає індексації,
та проіндексованого доходу. На
підставі цієї довідки провадиться
індексація доходів від роботи за
сумісництвом у межах суми, що не
перевищує прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб, з
урахуванням отриманої заробітної
плати за основним місцем роботи.

Згідно роз'яснення Головного
управління праці та соціального
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації від
04.02.2013 року №574/08, якщо сумісництво є
внутрішнім, то індексація має
проводитися на підставі даних про
заробітну плату працівника. Спочатку
індексуються ходи працівника за
основною роботою, потім - за
сумісництвом. При цьому загальний
дохід, який підлягає індексації, не
має перевищувати розміру прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб.

Отже, підстава для індексації
заробітної плати за сумісництвом може
виникнути тільки у випадку, якщо доходи
працівника за основним місцем роботи
менше суми прожиткового мінімуму на
працездатну особу. Індекси для
проведення індексації за основним
місцем роботи та за сумісництвом
можуть не збігатися. Така розбіжність
може бути викликана, наприклад,
підвищенням зарплати за одним із місць
роботи або різним часом прийняття на
роботу.

Враховуючи викладене, місяць
підвищення доходу за сумісництвом
(прийняття працівника на роботу за
сумісництвом) не впливає на визначення
базового місяця для проведення
індексації за основним місцем роботи.

Вирішуючи спір в цій частині, суд
дійшов вірних висновків що позивачем
не допущено порушення вищенаведеного
Порядку, а відтак п.3 вимог є
безпідставним та підлягає скасуванню.

Згідно п.4 вимоги позивач повинен
привести штатні розписи у
відповідність до наказу Міністерства
охорони здоров'я України "Про штатні
нормативи та типові штати закладів
охорони здоров'я" від 23.02.2000 року №33.

Вказана вимога була винесена на
підставі висновків контролюючого
органу про те, що в порушення підпункту
"а" пункту 1 розділу II наказу
Міністерства охорони здоров'я СРСР від
31.07.1978 №720 (наказ діє на території
України відповідно до наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 16.09.1999 № 229) та п.18 Додатку 2 до наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 23.02.2000 №33 "Про штатні нормативи та
типові штати закладів охорони
здоров'я", в лікарні функціонує два
хірургічних відділення, внаслідок
організації яких на утримання 2
понаднормативних посад (завідуючого
відділенням та старшої медичної
сестри) в період з 01.10.2010 року по 31.12.2012
року додатково витрачено бюджетних
коштів в сумі 9 206,14 грн., в т.ч. заробітна
плата в сумі 6 753,84 грн., нарахування на
заробітну плату в сумі 2 452,30 грн.

В порушення п.1 Додатку 2 до наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 23.02.2000 №33 "Про штатні нормативи та
типові штати закладів охорони
здоров'я", внаслідок введення до складу
проктологічного та
отоларингологічного відділень
стаціонару ліжок профілю іншого, ніж
профіль відділення (у складі цих
відділень функціонує лише по 20 ліжок
відповідного профілю) на утримання 4
понаднормативних посад (2 посади
завідуючого відділенням та 2 посади
старшої медичної сестри) в період з
01.10.2010 року по 31.12.2012 року додатково
витрачено бюджетних коштів в сумі 25 156,79
грн. (підвищення посадового окладу за
наявність у структурному підрозділі
лікарських посад), в т.ч. заробітна
плата в сумі 18 455,66 грн., нарахування на
заробітну плату в сумі 6 701,33 грн.

Судом встановлено, що під час
проведення ревізії не встановлено
фактів утримання штатних одиниць понад
загальну дозволену чисельність, що
визначена наказом МОЗ № 33 від 23.02.2000
року.

Згідно листів Міністерства охорони
здоров'я від 15.02.2012 року № 01.04/95 та від
07.02.2013 року №01.04/22/6577 всі відділення
позивача згідно ліжкового фонду мають
різний профіль, введення посад
завідуючих та, відповідно, старших
медичних сестер відповідає нормам
наказу МОЗ України від 23.02.2000 року № 33
(т.1 а.с. 34-35).

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованих висновків, що п.4 вимог є
протиправним та підлягає скасуванню,
оскільки профільним Міністерством
підтверджено відповідність штатних
розписів вимогам наказу МОЗ України
від 23.02.2000 року № 33.

Відповідно до п.6 вимог позивач повинен
відобразити в обліку заборгованість
перед бюджетом та перерахувати до
бюджету кошти в сумі 27873,33 грн., що
надійшли на відшкодування витрат на
утримання орендованого майна та
наданих комунальних послугах за минулі
бюджетні періоди.

Згідно висновків контролюючого органу
лікарнею в порушення вимог п.1 ст.15
Закону України "Про Державний бюджет на
2011 рік" , п.1 ст.10 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік" від
22.12.2011 року, п.3.2 Інструкції з обліку
коштів, розрахунків та інших активів
бюджетних установ (зі змінами),
затвердженої наказом Державного
казначейства України від 26.12.2003 року №
242, не перераховано до бюджету кошти в
сумі 27873,33 грн., що надійшли на
відшкодування витрат на утримання
орендованого майна та наданих
комунальних послугах за минулі
бюджетні періоди, зокрема за грудень 2010
року відображені фактичні витрати по
бухгалтерському обліку в січні 2011 року
в сумі 13705,85 грн. та відповідно за
грудень 2011 року відображені в
січні-лютому 2012 року в сумі 14167,45 грн.

Судом встановлено, що згідно договору
оренди нерухомого майна №1319 від 23.09.2011
року, укладеного між Комунальним
підприємством "Агенція з управління
майном" Житомирської міської ради та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Медичний центр
Асклепій Плюс" (п.2.1 договору)
передбачено, що вступ орендаря у
користування приміщенням настає
одночасно з підписанням сторонами
даного договору та акту
приймання-передачі об'єкта оренди.

Відповідно до п. 2.2.3 договору №31 від
23.09.2011 року, укладеного між Центральною
міською лікарнею №2 (балансоутримувач)
та ТОВ "Медичний центр Асклепій Плюс"
(орендар) про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю,
останній не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним місяцем,
зобов'язаний вносити плату на рахунок
балансоутримувача будівлі, в тому
числі за комунальні послуги (т.2 а.с. 34).

Розрахунки на отримані комунальні
послуги з орендарями приміщень
здійснювалися на підставі відповідних
актів, які підписувалися з орендарями
згідно умов та в строки, зазначені в
договорі.

З огляду на визначені в п. 2.2.3 договору
№ 31 умови відшкодування понесених
витрат, у позивача були відсутні
підстави виставляти рахунки на
утримання орендованих приміщень та
комунальних послуг по орендованих
приміщеннях в грудні 2010 року та грудні
2011 року до 15 числа наступного місяця.

Позивач здійснив відновлення касових
видатків в межах одного бюджетного
періоду і доказом вказаного є договір
№81 від 01.10.2009 року укладений між
Комунальною установою "Центральна
міська лікарня №2" з надавачем послуг -
КП "Житомиртеплокомуненерго" (т.2 а.с.
106-109), яким визначено, що всі розрахунки
по цьому договору проводяться до 20
числа місяця наступного за
розрахунковим.

Відповідно до обліку позивача, КП
"Житомиртеплокомуненерго" надало
рахунки на оплату в січні, і в цьому ж
звітному періоді відображено
господарську операцію в обліку
установи відповідно до вимог п.п.1,3 ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Надані суду апеляційної інстанції
розрахунки від 04.01.2011 року та від 03.01.2012
року та виписки банку за 11.01.2011 року,
31.01.2011 року, 05.01.2012 року, 31.01.2012 року та
платіжні доручення №66 від 31.01.2011 року,
№77 від 30.01.2012 року підтверджують
отримання коштів від орендарів та
відновлення касових видатків в межах
одного бюджетного періоду.

Отже, є помилковими доводи
контролюючого органу, що позивач у
порушення п.1 ст.5 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" та
п.1 ст.10 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік", п.3.2.
Інструкції з обліку коштів,
розрахунків та інших активів бюджетних
установ, затвердженої наказом
Державного казначейства України від
26.12.2003 №242 не перерахувавав до бюджету
кошти, що надійшли, як відшкодування
витрат на утримання орендованого майна
та надання комунальних послуг за
минулі бюджетні періоди.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що п.6 вимог не
відповідає фактичним обставинам
справи, а підлягає скасуванню.

Відповідно до п.10 вимог позивач
повинен стягнути з водіїв та інших
працівників кошти в сумі 2535,00 грн. за
зайво списане пальне, шляхом
повернення коштів на рахунок лікарні, а
в іншому випадку стягнути з особи,
винної у зайвих грошових виплатах у
сумі 2535,00 грн. у порядку та розмірах,
встановлених ст..ст.133-136 КЗпПУ.

Згідно висновків контролюючого органу
у порушення п.п. 2.1, 2.2, 2.4 "Інструкції про
порядок застосування подорожнього
листа службового легкового
автомобіля та обліку транспортних
засобів", затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 17.02.1998 №74 за період, що
ревізувався без підпису особи, яка
використовувала автомобіль, в грудні
2012 року по 5-ти подорожніх листах на
автомобіль ВАЗ 21099 списано 31 літр
бензину на суму 310,00 грн., на автомобіль
ЗАЗ в липні 2011 року списано 5 л
пального на суму 45 грн.

Крім того, встановлено використання
транспорту, а відповідно і списання
пального в кількості 240 літрів на суму
2180,00 грн. у період перебування
працівників у щорічній відпустці, у
відпустці без збереження заробітної
плати та на лікарняному.

Судом встановлено, що списання бензину
здійснено на підставі подорожніх
листів, виписаних на службовий
автомобіль, які використовувалися у
службових цілях.

Оформлення подорожнього листа не у
відповідності вимогам Інструкції про
порядок застосування подорожнього
листа службового легкового автомобіля
та обліку транспортної роботи не може
свідчити про незаконне списання
бензину.

Згідно п.3. Інструкції про порядок
застосування подорожнього листа
службового легкового автомобіля та
обліку транспортної роботи
відповідальність за недостовірні і
неточні відомості у подорожньому листі
службового легкового автомобіля, а
також при виконанні розрахунків несуть
відповідальні особи перевізника і
замовника у межах компетенції,
визначеної цією Інструкцією.

Крім того, правомірність списання
бензину підтверджується витягом з
журналу понаднормованих викликів,
витягу з журналу щодо обліку видачі
компонентів крові, витягом з журналу
реєстрації виїзду медичного персоналу
до онкохворих, реєстром поїздок кур'єра
з документами.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
протиправності вимог, викладених у п. 10
вимог.

Згідно п.11 вимог позивач повинен
стягнути з осіб, винних у зайвому
списанні медикаментів на суму 313,68 грн.,
шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. ст. 130, 133, 136 Кодексу
законів про працю України.

Згідно доводів контролюючого органу
ревізією встановлено, що у
неврологічному відділенню лікарні
процедурною медичною сестрою препарат
Гепадиф в кількості 7 флаконів та
шприци 10,0 мл в кількості 9 шт. на
загальну суму 313,68 грн. списано по
журналу обліку медикаментів, як такі,
що придбані за рахунок бюджетних
коштів, проте в листку лікарських
призначень не зазначено, що дані
медикаменти придбані за рахунок
бюджетних коштів, чим порушено вимоги
п. 11 "Инструкции по учету медикаментов,
перевязочных средств и изделий
медицинского назначения в
лечебно-профилактических учреждениях
здравоохранения состоящих на
Государственном бюджете СССР".

Судом встановлено, що форми облікової
статистичної документації, що
використовується в стаціонарах
лікувально-профілактичних закладі, в
тому числі листок лікарських
призначень форми № 003-4/0, затверджено
наказом МОЗ України від 26.07.1009 року № 184.

З копії листка призначень хворого,
якому було призначено препарат Гепадиф
вбачається, що у вказаному документі
містяться лише графи про відповідні
призначення та їх виконання (т.1 а.с. 232).

Нормативним актом, на який посилається
контролюючий орган передбачено лише
обов'язки завідуючого відділенням
(кабінетом) щодо здійснення контролю за
обґрунтованістю призначення
лікарських засобів, виконання таких
призначені у відповідності до історії
хвороби та кількістю фактичної
наявності лікарських засобів та
недопущення створення їх запасів понад
поточну необхідність.

Крім того, придбання медикаментів за
рахунок бюджетних коштів
підтверджується наданою суду
апеляційної інстанції копію вимоги
рецепта на препарат Гепафіт для
хворого ОСОБА_3

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованих висновків, що чинним
законодавством України не передбачено
обов'язку зазначати в будь-яких
медичних документах про призначення
лікарських засобів, що такі засоби
призначаються за рахунок бюджетних
коштів.

Відтак, суд дійшов вірних висновків, що
вимоги контролюючого органу про
стягнення коштів за списанні
медикаменти є безпідставними, а тому п.
11 вимог підлягає скасуванню.

Згідно п.12 вимог зобов'язано стягнути з
осіб, винних у закупівлі товарів без
проведення визначних процедур, суму
зайвих витрат 90706,71 грн., шкоду у порядку
та розмірі встановленому ст..ст.130,133,136
КЗпП України.

Згідно висновків контролюючого органу
позивачем протягом 2011 - 2012 років, в
порушення вимог ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3, ч.4 ст.
40 Закону України "Про здійснення
державних закупівель" здійснено
закупівлю паливно-мастильних
матеріалів за завищеними цінами, чим
установі завдано матеріальної шкоди на
загальну суму 778,56 гривень.

Судом встановлено, що відповідачем до
матеріалів справи не надано будь-яких
доказів того, що позивачем
паливно-мастильних матеріали були
закуплені по завищеним цінам.

Копією договорами купівлі-продажу
нафтопродуктів від31.03.2011 року та 07.02.2012
року, які були укладені за результатами
процедур державних закупівель
підтверджується придбання пального за
цінами, що не перевищують ціну
акцептованої пропозиції. Крім того,
діючим законодавством не передбачено
обов'язок бюджетних установ
здійснювати придбання товарів за
середньою ціною, а не за цінами, що
акцептовані за наслідками здійснення
процедур державних закупівель.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірних висновків про безпідставність
п.12 оскаржуваних вимог.

Відповідно до п.16 вимог позивач
повинен стягнути з винних осіб за
недотримання правил виписування
пільгових рецептів, зайво включенні до
реєстрів на відшкодування
медикаментів на суму 2317,45 грн., шкоду у
порядку та розмірі встановленому
ст.ст.130, 133,136 Кодексу законів про працю
України.

Згідно висновків контролюючого органу
в порушення вимог п.16 Інструкції щодо
заповнення форми первинної облікової
документації №025/о "Медична карта
амбулаторного хворого", затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 14.02.2012 № 110 та п.1.3 р.1 Правил
виписування рецептів та
вимог-замовлень на лікарські засоби і
вироби медичного призначення, Порядку
відпуску лікарських засобів і виробів
медичного призначення з аптек та їх
структурних підрозділів, Інструкції
про порядок зберігання, обліку та
знищення рецептурних бланків та
вимог-замовлень, затверджених я
наказом Міністерства охорони здоров'я
України, від 19.07.2005 року №360, лікарями
поліклініки виписувались пільгові
рецепти на отримання лікарських
засобів, в той час, коли в медичних
картках амбулаторних хворих взагалі
відсутні записи щодо виписки пільгових
рецептів та звернення хворих до
лікарів, відсутні записи щодо скарг
хворих, об'єктивних даних, перебігу
хвороби, діагнозу, а також відсутні
талони на прийом до лікаря, як наслідок
зайво включено до реєстрів на
відшкодування медикаментів відпущених
по пільгових рецептах на загальну на
загальну суму 2317,45 грн.

Вказані висновки свідчать про
порушення, які були допущені при
веденн медичної документації, тобто
неналежне виконання службових
обов'язків відповідними лікарями.

Крім того, правомірність виписки
пільгових рецептів та фактичний
відпуск медикаментів хворим, які
потребували їх
отримання,підтверджується копією
листа-відповіді КП "Фармація" про
відпуск медикаментів хворим.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов вірних висновків, що
висновки контролюючого органу щодо
нанесення шкоди з причин не зазначення
в медичних картках амбулаторних хворих
записів щодо виписки рецептів є
необґрунтованими.

Відповідно до п.17 вимог позивачу
рекомендовано організовувати та
проводити надання послуг жителям інших
адміністративно-територіальних
одиниць лише при наявності прийнятих
рішень і укладених договорів
Житомирської міської ради та
відповідних місцевих рад, що
передбачено розділом ІУ "Бюджетні
відносини" Бюджетного кодексу України,
при прийняті хворих на стаціонарне
лікування дотримуватись
законодавства України про охорону
здоров'я, Порядку направлення
пацієнтів до закладів охорони здоров'я
різних рівнів надання медичної
допомоги, затверджених Міністерством
охорони здоров'я та ДУ "Український
інститут стратегічних досліджень".

Згідно висновків контролюючого органу
позивачем всупереч п.7 ч.1 ст.7, ч.1 ст.82,
п.1 ч.1 ст.86, ч.3 ст.101 Бюджетного кодексу
України організовано та проведено
надання послуг жителям інших
адміністративно-територіальних
одиниць за їх самозверненням і, як
наслідок, у 2011-2012 роках завдано шкоди
міському бюджету на суму 2223445,26 грн.

Проте, ст.49 Конституції України
гарантовано, що кожен має право на
охорону здоров'я, медичну допомогу та
медичне страхування.

Порядок організації надання медичної
допомоги в закладах ВМД та ТМД та умови,
за яких пацієнт скеровується до
закладів охорони здоров'я державної та
комунальної форм власності, що
надають вторинну (спеціалізовану)
медичну допомогу (далі - ВМД) та
третинну (високоспеціалізовану)
медичну допомогу (далі - ТМД), а також
шляхи надходження пацієнтів до
зазначених закладів затверджений
наказом МОЗ України від 05.10.2011 року № 646
(далі-наказ № 646).

Відповідно до п.1.9 цього наказу
передбачено, що медична допомога у
закладах ВМД та ТМД надається при
самостійному зверненні пацієнта -
звернення до закладу ВМД чи ТМД без
направлення.

Перелік видів захворювань і станів
іноземних громадян, що потребують
екстреної медичної допомоги,
затверджений наказом МОЗ України від
16.07.1997 року № 225.

Судом встановлено, що відповідно до
списків хворих з інших
адміністративно-територіальних
одиниць, яким була надана допомога в
стаціонарі КУ ЦМЛ № 2 в 2011-2012 рр., така
допомога надавалася лише в екстрених
випадках (т.2 а.с.110-119).

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованих висновків, що
відсутність у пацієнта документів, що
засвідчують особу, не може бути
причиною відмови в направленні на
консультацію чи госпіталізацію та
здійсненні госпіталізації чи
консультації в екстреному порядку за
наявності відповідних показань (п.1.13
наказу №646) та, що пацієнт може
звернутись до закладу ВМД самостійно
(без направлення) у таких випадках,
зокрема, для отримання екстреної
медичної допомоги (п.2.7 наказу № 646).

Відповідно до п.18 вимоги позивачу
запропоновано використовувати
благодійні внески, які надходять до
лікарні на цілі визначені
благодійниками, а саме для покращення
лікувального процесу і розвитку
медичного закладу, на забезпечення
ліцензійної (на медичну практику) та
статутної діяльності установи (на
забезпечення потреб населення в
кваліфікованій своєчасній медичній
допомозі); вжити заходи для проведення
зменшення бюджетних асигнувань
відповідно вимог п.8 "Порядку
зменшення бюджетних асигнувань
розпорядникам бюджетних коштів",
затвердженого постановою від 17.03.2011
№255.

Згідно висновків контролюючого органу
лікарнею, в порушення п.2 Порядку
отримання благодійних (добровільних)
внесків і пожертв від юридичних та
фізичних осіб бюджетними установами і
закладами освіти, охорони здоров'я,
соціального захисту, культури, науки,
спорту та фізичного виховання для
потреб їх фінансування, затвердженого
Постановою КМУ від 04.08.2000 № 1222, ч.3 ст.13,
ст. 26 Бюджетного кодексу України від
08.07.2010 № 2456-УІ, благодійні внески в сумі
1016230,54 грн. використано не на цілі
визначені благодійниками, тобто не для
покращення лікувального процесу і
розвитку медичного закладу, не на
забезпечення ліцензійної (на медичну
практику) та статутної діяльності
установи (на забезпечення потреб
вселення в кваліфікованій своєчасній
медичній допомозі), а всупереч їх
цільовому призначенню на різні потреби
лікарні.

Судом встановлено, що позивачем за
рахунок благодійних внесків придбано
білизну, постільні речі, одяг та взуття,
металопластикові вікна та двері,
комп'ютерну техніку та меблі, оплачено
придбання інших товарів та послуг (т.1
а.с. 152-154).

Згідно по до п. 2 Порядку отримання
благодійних (добровільних) внесків і
пожертв від юридичних та фізичних осіб
бюджетними установами і закладами
освіти, охорони здоров'я, соціального
захисту, культури, науки, спорту та
фізичного виховання для потреб,
затвердженого постановою КМУ від 04.08.2000
р. №1222 благодійні внески можуть
надаватися благодійниками набувачам
у грошовій формі для потреб їх
фінансування за напрямами видатків,
визначеними благодійником, а також як
товари, роботи, послуги. Якщо
благодійником конкретні цілі
використання коштів не визначено,
шляхи спрямування благодійного
внеску визначаються керівником
установи, закладу - набувачів
відповідно до першочергових потреб,
пов'язаних виключно з основною
діяльністю установи, закладу.

Крім того, головним лікарем КУ ЦМЛ №2
затверджені Положення про облік та
використання благодійних
(добровільних) внесків і пожертв від
юридичних та фізичних осіб від 08.08.2011
року та від 15.02.2012 року, якими визначено,
що зазначені кошти призначаються та
направляються на покращення
лікувально-діагностичного процесу і
розвитку лікарні і можуть бути
використані за призначенням.

Згідно листів Управління охорони
здоров'я Житомирської обласної
адміністрації від 18.11.2011 р. № 6788/01-2 та
Головного управління
Держсанепідемслужби у Житомирській
області від 08.08.2013 року № 2013 придбання
лікувальним закладом активів та
проведення ремонту приміщення лікарні
охоплюється поняттям "покращення
лікувального процесу і розвитку
медичного закладу" (т. 1 а.с. 234-236).

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірних висновків про
те, що благодійні внески
використовувалися лише на потреби
лікарні, а отже п.17 вимог є
безпідставним.

Відповідно до п.21 вимог позивача у разі
не підтвердження Комісією зі спірних
питань визначення статусу осіб, які
брали участь у ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС відповідного статусу
його працівників, зобов'язано провести
відшкодування компенсаційних витрат
(про що буде повідомлено додатково).

Згідно висновків контролюючого органу
лікарнею проводилися компенсаційні
виплати працівникам, пов'язані із
заробітною платою згідно Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Судом встановлено, що Департаментом
праці та соціального захисту населення
Житомирської ОДА підтверджено статус
працівників позивача як постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(т.2 а.с. 146-148).

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірних висновків щодо протиправності
вимог, викладених у п. 21.

Відповідно до п.19 вимог позивача
зобов'язано розглянути питання про
звільнення із займаних посад або
відповідності займаним посадам
посадових осіб, які допустили
порушення фінансової дисципліни.

Враховуючи встановлені судом
обставини, суд першої інстанції дійшов
вірних висновків щодо безпідставності
вимог, викладених у п.19.

Крім того, відповідно до частин 1, 2
статті 2 Закону України "Про основні
засади здійснення фінансового
контролю в Україні" головним завданням
органу державного фінансового
контролю є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
забезпечується органами державного
фінансового контролю через проведення
державного фінансового аудита,
перевірки державних закупівель та
інспектування.

Відповідно до частини 3 статті 2 цього
Закону порядок проведення органом
державного фінансового контролю
фінансового аудиту та інспектування
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами , затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20
квітня 2006 року № 550, визначено, що
виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції контролюючого органу,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п.46 Порядку,якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Згідно із п.49 Порядку у разі коли діями
чи бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
контролюючий орган ставить вимоги
перед керівником об'єкта контролю та
органом його управління щодо
пред'явлення цивільних позовів до
винних осіб.

Пунктом 50 Порядку встановлено, що за
результатами проведеної ревізії у
межах наданих прав контролюючі органи
вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної,
дисциплінарної та матеріальної
відповідальності винних у допущенні
порушень працівників об'єктів
контролю; звернення до суду в інтересах
держави щодо усунення виявлених
ревізією порушень законодавства з
питань збереження і використання
активів, а також стягнення у дохід
держави коштів, одержаних за
незаконними договорами, без
встановлених законом підстав або з
порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за
порушення бюджетного законодавства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи згідно із статтею 19 Конституції
України зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Із змісту вказаних положень
законодавства вбачається, що позивач
здійснює фінансовий контроль за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяття
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності. Відповідний контроль
здійснюється шляхом проведення
ревізії. У випадку встановлення
порушень законодавства, позивач має
право пред'являти письмову вимогу щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства. Між тим, зміст вимоги
позивача повинен узгоджуватися з
приписами чинного законодавства, що,
зокрема, означає те, що вимога повинна
містити вичерпну вказівку
підконтрольному суб'єкту щодо вчинення
дій, які відповідно до норм
законодавства будуть направлені на
усунення порушених вимог закону.

Дослідивши вимоги, пред'явлені
відповідачу, колегія суддів прийшла до
висновку, що вони прийняті з порушенням
вимог законодавства. Так, відповідача
зобов'язано провести
претензійно-позовну роботу. Проте, при
цьому позивач не зазначає, що повинне
стати підставою для звернення з
відповідним позовом: стягнення
заборгованості, стягнення суми
збитків, стягнення шкоди. Жодну з цих
підстав відповідач не зазначив, що
унеможливлює виконання такої вимоги.

В іншому випадку позивач зобов'язує
усунути порушення вимог законодавства
шляхом стягнення з винних осіб шкоду
відповідно до статей 130-136 КЗпП України.

Частиною 1 статті 132 КЗпП України
встановлено, що за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
при виконанні трудових обов'язків,
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.

Статті 133, 134 КЗпП України передбачають
випадки повної та неповної
відповідальності.

Позивач вказує на необхідність
відшкодування шкоди з винних осіб в
порядку статей 130-136 КЗпП України, при
цьому не з'ясувавши, який вид
відповідальності слід застосувати.

Також з огляду на те, що невиконання
вимоги позивача є підставою для
звернення до адміністративного суду з
позовом щодо зобов'язання до її
виконання, суд приходить до висновку
про неможливість пред'являти
відповідачу альтернативну вимогу,
оскільки процесуальний закон не
передбачає можливість приймати
альтернативні судові рішення.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованих
висновків про те, що контролюючим
органом не було доведено правомірності
прийнятого рішення, а тому позовні
вимоги про визнання протиправними та
скасування п.п.2,3,4,6,9,10,11,12,16,17,18,19,21
письмових вимог Державної фінансової
інспекції в Житомирській області від
04.04.2013 року № 06-04-17/2481 є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Відтак, доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновків, що судом
першої інстанції було неправильно
застосовано норми матеріального права
чи порушено норми процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "11"
листопада 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Н.М. Малахова

судді: (підпис)
А.В.
Жизневська

(підпис)
Т.С. Котік

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "31" січня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Комунальна
установа "Центральна міська лікарня №2"
вул.Сабурова,2а,м.Житомир,10000

3- відповідачу/відповідачам: Державна
фінансова інспекція в Житомирській
області м-н
С.П.Корольова,12,м.Житомир,10014