Справа № 2а-10640/11/1370
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
Справа №
2848/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання
Луки Х.М.,

представника відповідача
Задорожного І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
приватного підприємства «Будівельна
фірма «Квартал плюс» та державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі за позовом приватного
підприємства «Будівельна фірма
«Квартал плюс» до державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2011 року приватне
підприємство «Будівельна фірма
«Квартал плюс» (далі - ПП «БК «Квартал
плюс») звернулося до суду з
адміністративним позовом, у якому
просило скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова (далі - ДПІ)

№ /11157 від 16.05.2011 року про
донарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств на суму 823437,50 грн., з яких
658750,00 грн. за основним платежем та 164687,50
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями;

№ /11154 від 16.05.2011 року про
донарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) на суму 733333,75 грн., з
яких 586667,00 грн. за основним платежем та
146666,75 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі № 2а-10640/11/1370 позов
задоволено частково. Визнано
протиправним і скасовано податкові
повідомлення рішення ДПІ № /11157
від 16.05.2011 року в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств в сумі 93229,16 грн. (у
тому числі 74583,33 грн. за основним
платежем та 18645,83 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями) та № /11154
від 16.05.2011 року в частині визначення
податкового зобов'язання з ПДВ в сумі
74583,75 грн. (у тому числі 59667,00 грн. за
основним платежем та 14916,75 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями). У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказане судове рішення оскаржено
сторонами.

Позивач ПП «БК «Квартал плюс» у своїй
апеляційній скарзі просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову про повне задоволення
його позовних вимог. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що висновок суду першої інстанції про
те, що керівником ПП «Львів Проектбуд
Реставрація» є ОСОБА_2, а у долучених до
матеріалів справи документах особою,
що діяла від імені цього підприємства,
вказується ОСОБА_3, який не мав права
підписувати податкові накладні, є
необґрунтованим.

Помилковими є також твердження суду
першої інстанції про те, що основним
видом діяльності ПП «Львів Проектбуд
Реставрація» є діяльність
автомобільного транспорту, оскільки
згідно з довідкою з ЄДРПОУ серія АА
№293315, ПП «Львів Проектбуд Реставрація»
займається будівництвом будівель (код
КВЕД 45.21.1).

ДПІ вказує на безтоварність операцій
між ПП «БК «Квартал плюс» та ПП «Львів
Проектбуд Реставрація», посилаючись
тільки на дані податкової перевірки,
які не можуть слугувати підставою
визнання господарських операцій
безтоварними.

У поданій апеляційній скарзі ДПІ
просив постанову суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нову про відмову у
задоволенні позовних вимог ПП «БК
«Квартал плюс» у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим,
що у ході виїзної позапланової
перевірки ПП «БК «Квартал плюс»
встановлено укладення позивачем
договору підряду на проведення
будівельно-монтажних робіт від 01.03.2010
року №01/03 з ТОВ «Промелектромонтаж» на
будівництво та монтаж
трансформаторної підстанції.

На переконання апелянта, у ході
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «Промелектромонтаж» з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.04.2008 року по 30.09.2010 року (акт перевірки
від 31.12.2010 № 698 /23-2/32703995) та невиїзної
документальної перевірки ТОВ
«Промелектромонтаж» з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.10.2010 року по 31.01.2011 року (акт перевірки
від 22.03.2011 року № 187/23-2/32703995)
встановлено, що вказане підприємство
було задіяне у ланцюгу безтоварних
операцій.

Враховуючи наведене, у порушення ст.ст.
203, 215, 216, 228 ЦК України, пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» ПП «БК «Квартал плюс»
завищено податковий кредит по
безтоварних операціях з ТОВ
«Промелектромонтаж».

Представник ДПІ у ході апеляційного
розгляду підтримав доводи викладені у
апеляційній скарзі відповідача, та
заперечив обґрунтованість апеляційних
вимог позивача. Просив скасувати
постанову суду першої інстанції у
частині задоволення позову ПП «БК
«Квартал плюс» та у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача ПП «БК «Квартал
плюс» на виклик апеляційного суду не
прибув, що не перешкоджає розгляду
справи відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянтів у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подані
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
ДПІ проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ПП «БК
«Квартал плюс» з питань взаємовідносин
з ПП «Львів Проектбуд Реставрація» за
період з 01.05.2009 року по 31.12.2009 року, з ТОВ
«Промелектромонтаж» за період з 01.05.2010
року по 31.12.2010 року, за результатами
якої складено акт від 19.04.2011 року №
261/23-0/336667107.

У ході перевірки ДПІ встановлено, що ПП
БФ «Квартал плюс» укладено договір
підряду на проведення
будівельно-монтажних робіт від 01.03.2010
року № 01/03 з ТОВ «Промелектромонтаж» на
будівництво та монтаж
трансформаторної підстанції у м.
Львів-Винники по вул. Винна Гора.

Позивачем до матеріалів справи
долучено накладні на отримання товару,
акти приймання виконаних робіт,
довідки про вартість виконаних робіт,
розрахунки поточної вартості
матеріалів, виробів та конструкцій,
податкові накладні, отримані від ТОВ
«Промелектромонтаж» на виконання
робіт по монтажу та будівництву
трансформаторної станції.
Господарська операція з ТОВ
«Промелектромонтаж» відображена в
бухгалтерському та податковому
обліках позивача в період
травень-червень 2010 року.

Висновки податкового органу про
безтоварність операцій позивача з ТОВ
«Промелектромонтаж» ґрунтуються лише
на припущеннях, зроблених на підставі
висновків, викладених у акті невиїзної
документальної перевірки ТОВ
«Промелектромонтаж» з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства від 31.12.2010 № 698
/23-2/32703995 за період з 01.04.2008 року по 30.09.2010
року щодо неспроможності здійснення
ним господарських операцій через
невстановлення його місця знаходження.

На підставі наведеного суд першої
інстанції дійшов висновку, що позивач
правомірно відніс до складу своїх
валових витрат витрати, пов'язані із
придбанням товарів (робіт, послуг) у ТОВ
«Промелектромонтаж». Таким чином, ПП
«БФ «Квартал плюс» правомірно включило
суми ПДВ по отриманих послугах в
розмірі 59667,00 грн. до складу податкового
кредиту.

Щодо господарських відносин із
контрагентом ПП «Львів Проектбуд
Реставрація», судом встановлено, що
05.01.2009 року ПП «БФ «Квартал плюс» в
особі генерального директора Горобця
С.М. та ПП «Львів Проектбуд
Реставрація» в особі директора ОСОБА_3
укладено договір генерального підряду.

ПП «БФ «Квартал плюс» до матеріалів
справи долучено накладні на отримання
товару, акти виконаних робіт, довідки
про вартість виконаних робіт,
розрахунки поточної вартості
експлуатації машин та механізмів,
податкові накладні, отримані від ПП
«Львів Проектбуд Реставрація».
Господарські операції з ПП «Львів
Проектбуд Реставрація» відображені у
бухгалтерському та податковому
обліках позивача в період 2009 року.

При цьому відповідно до долученого до
матеріалів справи ДПІ витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР)
керівником ПП «Львів Проектбуд
Реставрація» засновником, особою, яка
має право вчиняти юридичні дії від
імені юридичної особи без довіреності
є ОСОБА_2, а у долучених до матеріалів
справи документах особою, що вчиняла
дії від імені ПП «Львів Проектбуд
Реставрація» вказується ОСОБА_3.

Договір від 05.01.2009 року, видаткові
накладні, податкові накладні, акти
виконаних робіт не містять особистого
підпису уповноваженої особи ПП «Львів
Проектбуд Реставрація», який дозволяє
ідентифікувати особу, оскільки в усіх
випадках використано факсиміле.
Доказів, які б свідчили про письмову
згоду сторін на використання факсиміле
у відповідності до ч. 3 ст. 207 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України), із
зразком відповідного аналога
власноручного підпису суду не надано.

Окрім того, суд першої інстанції
звертає увагу на те, що акти приймання
виконаних робіт, довідки про вартість
виконаних робіт не містять дати
підписання цих документів.

На пропозицію суду позивачем не було
надано документів, що підтверджують
умови перевезення, зберігання
матеріалів, змісту та обсягу послуг, що
надавались.

Наявність первинних документів, що є
формально складеними, містять неповні
і недостовірні відомості, на
переконання суду першої інстанції не є
підтвердженням реальності
господарських операцій між ПП БФ
«Квартал плюс» та ПП «Львів Проектбуд
Реставрація», а отже висновки
податкового органу про неправомірне
завищення позивачем податкового
кредиту по вказаній операції є
правомірними.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи і нормам
матеріального права з огляду на таке.

Як безспірно встановлено судом першої
інстанції, ДПІ проведено позапланову
виїзну документальну перевірку ПП «БК
«Квартал плюс» з питань взаємовідносин
з ПП «Львів Проектбуд Реставрація» за
період з 01.05.2009 року по 31.12.2009 року, з ТОВ
«Промелектромонтаж» за період з 01.05.2010
року по 31.12.2010 року, результати якої
оформлено актом від 19.04.2011 року №
261/23-0/336667107.

У ході перевірки відповідач дійшов
висновку про порушення позивачем пп.
5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п. 1, п.2 ст. 215, ст. 203, ст. 216,
ст. 228 ЦК України, що призвело до
заниження податку на прибуток в сумі
658750 грн., а також порушення п. 1, п. 2 ст. 215,
ст. 203, ст. 216, ст. 228 ЦК України, пп. 7.4.1 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження ПДВ на загальну суму 586664,0
грн.

Вказані висновки ДПІ стали підставами
для прийняття оспорюваних податкових
повідомлень-рішень від 16.05.2011 року №
/11157 та № /11154.

Відповідно до п.5.1. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За правилами пп. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 вказаного
Закону не належать до складу валових
витрат будь які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Відтак з наведених правових норм
випливає, що обов'язковою умовою
віднесення витрат підприємства на
оплату товарів (робіт, послуг) до складу
валових витрат є наявність
господарських операцій з придбання цих
товарів (робіт, послуг) підкріплена
належними документами та зв'язок цих
витрат з господарською діяльністю
платника.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

У статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст. 3 цього
Закону бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату і місце складання;

назву підприємства, від імені якого
складено документ;

зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, на
переконання апеляційного суду, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами, окрім того, визначена п.1.2
ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (далі -
Положення), затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 24.05.95
№ 88 і зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 05.06.95 за № 168/704.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Положення
первинними документами є письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

В Порядку складання декларації з
податку на прибуток підприємства,
затвердженого Наказом ДПА України від
29.03.03 № 143, зазначено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати правилам складання
податкового обліку.

Для надання первинним документам
юридичної сили і доказовості, вони
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства.

Пунктом 1.7 Закону України «Про податок
на додану вартість» визначено, що
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

За правилами п. 7.4.1. Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Для операцій, що
оподатковуються і звільнені від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні. Податкова накладна
є звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Таким чином, до складу валових витрат,
податкового кредиту відносяться лише
ті суми витрат платника податку, які
фактично понесені на придбання товарів
(робіт, послуг) для подальшого
використання їх у власній
господарській діяльності.

Згідно з п.7.5 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається: дата
здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 7.2.6 п.7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначено, що податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Крім того, відповідно до пп. 7.2.3. п.7.2 ст. 7
цього Закону саме податкова накладна є
звітним податковим та одночасно
розрахунковим документом.

Приписами п. 7.4.5. Закону України «Про
податок на додану вартість»
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із п. 18. Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30 травня 1997 №165,
що зареєстрований у Міністерстві
юстиції України 23 червня 1997 року за №
233/2037, усі складені примірники
податкової накладної підписуються
особою, уповноваженою платником
податку здійснювати поставку товарів
(послуг), та скріплюються печаткою
такого платника податку - продавця.

Перевіркою встановлено, що ПП БФ
«Квартал плюс» укладено договір
підряду на проведення
будівельно-монтажних робіт від 01.03.2010
року № 01/03 з ТОВ «Промелектромонтаж» на
будівництво та монтаж
трансформаторної підстанції у м.
Львів-Винники по вул. Винна Гора.

У підтвердження реального здійснення
вказаної господарської операції ПП БФ
«Квартал плюс» до матеріалів справи
долучено накладні на отримання товару,
акти приймання виконаних робіт,
довідки про вартість виконаних робіт,
розрахунки поточної вартості
матеріалів, виробів та конструкцій,
податкові накладні, отримані від ТОВ
«Промелектромонтаж» на виконання
робіт по монтажу та будівництву
трансформаторної станції, до
правильності оформлення яких у
контролюючого органу зауваження не
було.

Окрім того, у ході апеляційного
розгляду представник ДПІ ствердив
відсутність у податкового органу
доказів про фактичне непроведення
робіт по будівництву та монтажу
трансформаторної підстанції у м.
Львів-Винники по вул. Винна Гора.

Відтак суд апеляційної інстанції
погоджується із думкою суду першої
інстанції про те, що висновки ДПІ про
безтоварність операцій позивача з ТОВ
«Промелектромонтаж», що побудовані на
підставі даних акту невиїзної
документальної перевірки ТОВ
«Промелектромонтаж» з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства від 31.12.2010 №
698/23-2/32703995 за період з 01.04.2008 року по
30.09.2010 року, у зв'язку із
невстановленням його місця
знаходження на час перевірки, не можуть
вважатися обґрунтованими, оскільки є
наслідком припущень.

Одночасно слід погодитися із судом
першої інстанції про відсутність у ДПІ
доказів у підтвердження того, що
договір між ПП БФ «Квартал плюс» та ТОВ
«Промелектромонтаж» від 01.03.2010 року №
01/03 не відповідає актам цивільного
законодавства чи моральним засадам
суспільства.

На підставі наведеного суд апеляційної
інстанції вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що ПП «БФ «Квартал плюс» правомірно
включило ПДВ по отриманих від ТОВ
«Промелектромонтаж» послугах у
розмірі 59667,00 грн. до складу податкового
кредиту, а також відобразило
відповідну суму за вказаним правочином
у своїх валових витратах.

Щодо господарських відносин ПП «БФ
«Квартал плюс» із ПП «Львів Проектбуд
Реставрація» на підставі договору
генерального підряду від 05.01.2009 року,
суд апеляційної інстанції зазначає
таке.

Позивачем ПП «БФ «Квартал плюс» до
матеріалів справи було долучено
накладні на отримання товару, акти
виконаних робіт, довідки про вартість
виконаних робіт, розрахунки поточної
вартості експлуатації машин та
механізмів, податкові накладні,
отримані від ПП «Львів Проектбуд
Реставрація».

При цьому суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що як сам договір
від 05.01.2009 року, так і видаткові
накладні та податкові накладні, а також
акти виконаних робіт не містять
особистого підпису уповноваженої
особи ПП «Львів Проектбуд
Реставрація», який би дозволив
ідентифікувати її особу, оскільки при
оформленні вказаних документів було
використано факсиміле, що не
заперечується самим позивачем.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 207 ЦК України
та відсутності доказів у підтвердження
наявності письмової згоди сторін
правочину на використання факсиміле із
зразком відповідного аналога
власноручного підпису суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що вказані документи не можуть бути
враховані у якості первинних ні у
бухгалтерському, ні у податковому
обліках позивача.

Окрім того, суд першої інстанції
правильно звернув увагу на те, що акти
приймання виконаних робіт, довідки про
вартість виконаних робіт не містять
дати підписання цих документів.

Одночасно апеляційний суд звертає
увагу на те, що на пропозицію суду
першої інстанції позивачем не
представлено документальні докази
щодо умови перевезення, зберігання
матеріалів, змісту та обсягу товарів
(послуг), що надавались ПП «Львів
Проектбуд Реставрація».

Відтак слід погодитися із висновком
суду першої інстанції про
безпідставність позовних вимог ПП «БФ
«Квартал плюс» у частині нарахування
ДПІ податкових зобов'язань за
господарськими відносинами з ПП «Львів
Проектбуд Реставрація».

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
суд першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційні скарги задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційні скарги приватного
підприємства «Будівельна фірма
«Квартал плюс» та державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року у справі № 2а-10640/11/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 13
лютого 2014 року.