Справа № 2а/1770/5011/2012
Суддя: Махаринець Д. Є.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/5011/2012

30 січня 2014 року 12год. 00хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Махаринця Д. Є. за
участю секретаря судового засідання
Деркач Н.А. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

прокурор: Дудкіна О.С.

позивача: представник Лукянчук С.М.

відповідача1: представник Білик М.В.,
Горфінкель О.Г., Коритнюк В.О.

відповідача2: представник Власюк Т.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Публічне акціонерне товариство
"Рівнеазот" доДержавна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області, Управління державної
казначейської служби України у
м.Рівному Рівненської області з
участю прокуратури м.Рівне прокуратури
Рівненської області про
відшкодування бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість, т скасування податкових
повідомлень рішень
ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство
«Рівнеазот» (далі - ПАТ «Рівнеазот»)
звернулося до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби про стягнення
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість в сумі 2086332,18 грн.,
визнання нечинними (недійсними)
податкових повідомлень - рішень №
/0/23-121 та № /0/23-121 від 29.08.2007
року.

Позовні вимоги ПАТ "Рівнеазот"
обґрунтовує тим, що між ДП "УПК-Ресурс"
та позивачем було укладено ряд
договорів, згідно яких останній
отримував природний газ. На всі
поставки природного газу від ДП
"УПК-Ресурс" позивач отримав акти
прийому-передачі і податкові накладні,
а також повністю розрахувався за
поставлений природний газ, сплативши
вартість газу і суми податку на додану
вартість, які відніс до складу
податкового кредиту відповідного
звітного періоду. Крім того, позивач
вказав, що ним правомірно віднесено до
складу податкового кредиту вартість
придбаного квасу, використаного, як
спеціальний продукт харчування у
виробничих цілях та за наявності
шкідливих умов праці. Також позивач
зазначив, що відповідач безпідставно
зменшив податковий кредит, сформований
за рахунок спорудження житлового
будинку, вказавши, що вказаний будинок
не є об'єктом соцсфери, а його
спорудження пов'язане з господарською
діяльністю позивача та направлене на
виконання його статутних завдань.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив задоволити повністю.

Відповідач 1 подав заперечення на
адміністративний позов в якому вказав,
що відповідно до ст. 9 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2005
рік» за № 2285-4 від 23.12.2004 року (із
наступними змінами та доповненнями) та
ст. 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» за № 3235-4 від
20.12.2004 року (із наступними змінами та
доповненнями) вартість природного газу
отриманого ПАТ «Рівнеазот» від ДП
«УПК-Ресурс» оподатковується за
нульовою ставкою податку на додану
вартість і відповідно ПАТ «Рівнеазот»
не має права на податковий кредит по
податку на додану вартість по
отриманому природному газу від ДП
«УПК-Ресурс» навіть при наявності
податкових накладних виданих ДП
«УПК-Ресурс». Таким чином, ПАТ
«Рівнеазот» було порушено приписи
наведених законодавчих актів. Спірні
податкове повідомлення рішення вважає
правомірним. Стосовно формування
податкового кредиту на суму ПДВ,
включену до складу вартості хлібного
квасу та вартості робіт по спорудженню
житлового будинку, то відповідач
зазначив, що їх придбання не є
пов'язаним з господарською діяльністю
позивача, а споруджений житловий
будинок відноситься до об'єктів
соцсфери, а відтак позивач не вправі
формувати податковий кредит по
вказаним операціям. Представники
відповідача в судовому засіданні
надали пояснення, які по суті
співпадають з поясненнями, викладеними
в запереченнях просили в задоволенні
позову відмовити.

Представник відповідача 2 проти
задоволення позову заперечив,
підтримав позицію податкового органу,
додатково пояснив відшкодування ПДВ
підприємствам здійснюється згідно із
узагальненою інформацією про обсяги
сум бюджетного відшкодування з ПДВ та
висновками регіональних податкових
органів (а до 2011 року за отриманим
реєстром та висновками регіональних
податкових органів) відповідно до
Порядку взаємодії між органами
Державної податкової служби,
міністерства фінансів та
Держказначейства затвердженого
наказом від 03.08.2004 № 451/501/132 та п.7.7.6
Закону «Про податок на додану
вартість». На час розгляду справи
заборгованість по відшкодуванню
відсутня.

Прокурор підтримав позицію
відповідачів просив з задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд виходив з наступного.

В період з 01.08.-11.09.2006 року посадовими
особами відповідача проведено планову
виїзну комплексну документальну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.04.2005 року по 31.03.2006 року., за
результатами якої складено акт від
18.09.2006 року. З наведеного акту перевірки
вбачається, що в ході перевірки,
встановлено, що ПАТ «Рівнеазот» не має
права на податковий кредит по податку
на додану вартість по отриманому
природному газу від ДП «УПК-Ресурс»
навіть при наявності податкових
накладних, виданих ДП «УПК - Ресурс».

На підставі висновків вказаного акту
перевірки, п. 1.8 ст. 1, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.2 п.7.4,
п.7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», ст. 9 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2005
рік» та ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення № /0/23-121 від
29.08.2007 року, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 8 639 677,82 грн.
та № /0/23-121 від 29.08.2007року, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 10 322 740,14 грн., з яких 6 881
826,76грн. основний платіж та 3 440 913,38 грн.
штрафних санкцій.

В ході перевірки податковим органом
встановлено, що ПАТ «Рівнеазот» не має
права на податковий кредит по податку
на додану вартість:

- по отриманому природному газу від ДП
«У.П.К. - Ресурс»;

- за серпень 2005 року в розмірі 1 828,00грн.,
по операції з придбання квасу
позивачем у ТОВ „Літа Холдинг";

- за грудень 2005 року в розмірі 20 752,00грн -
по господарських операціях здійснених
позивачем з ПП фірма „Аква-Рембуд" з
придбання робіт направлених на
спорудження житлового будинку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ВАТ "Рівнеазот" (Покупець) укладено
договори з ДП „УПК-Ресурс" (Продавець)
на поставку природного газу: договір
№24/7 від 27.07.2005р. (реєстраційний номер
№1437 від 28.07.2005р.), договір №12/09 від
23.08.2005р. (реєстраційний номер №1569 від
01.09.2005р.); договір №12/09/02 від 23.09.2005р.
(реєстраційний номер №1629 від 26.09.2005р.);
додатковий договір №1 від 26.10.2005р. до
договору №12/09/02 від 23.09.2005р.; додатковий
договір №2 від 31.10.2005р. до договору
№12/09/02 від 23.09.2005р.; додатковий договір
№3 від 25.11.2005р. до договору №12/09/02 від
23.09.2005р.; договір б/н (реєстраційний
номер №1985 від 27.12.2005р.); додатковий
договір №1 від 27.01.2006р. до договору №1985
від 27.12.2005р.; додатковий договір №2 від
20.02.2006р. до договору №1985 від 27.12.2005р.

На виконання вказаних договорів ДП
„УПК-Ресурс" (Продавець) здійснило
поставку газу ПАТ "Рівнеазот" згідно
актів приймання передачі: від
31.08.2005року на суму 8932018,24 в т.ч. ПДВ
1488669,71грн.; від 30.09.2005року на загальну
суму 10555066,08грн. в т.ч. ПДВ 1759177,68грн.; від
31.10.2005року на загальну суму 11082708грн. в
т.ч. ПДВ 1847118грн.; від 30.11.2005року на суму
16138440грн. в т.ч. ПДВ 2689740грн., від
31.12.2005року на суму 16138440грн. в т.ч.
2689740грн.; від 31.01.2006року на суму
17913778,56грн. в т.ч. 2985629,76грн.; згідно актів
за лютий 2006року поставлено газу з
01.02.-19.02.2006року на суму 11696573,31грн. в т.ч.
ПДВ на суму 1949428,89грн. та в період з
20.02.2006року по 28.02.2006 року на суму
536523,29грн. в т.ч. ПДВ 89420,55грн.

Крім того, ДП „УПК-Ресурс" на проведену
поставку газу надало ПАТ "Рівнеазот"
податкові накладні №0000086 від 22.08.05р.,
№0000087 від 22.08.05р., №0000088 від 31.08.05р., №0000158
від 30.09.05р., №0000270 від 31.10.05р., № 0000355 від
08.11.2005року, №0000356, від 09.11.2005року, № 0000357
від 10.11.2005року, №0000362 від 30.11.2005року,
№0000453 від 31.12.05р., №0000052 від 31.01.06р., №0000075
від 19.02.2006 р., № 0000077 від 28.02.2006 року.
Вказані податкові накладні ПАТ
«Рівнеазот» включено в реєстр
отриманих податкових накладних а суми
сплаченого по них ПДВ включено до
складу податкового кредиту, а зокрема
позивачем подано декларації з ПДВ за
відповідні періоди:

- вересень 2005 року, до загальної суми
податкового кредиту включено ПДВ в
сумі 1488669,71 грн., згідно податкових
накладних №0000086 від 22.08.05р., №0000087 від
22.08.05р., №0000088 від 31.08.05р.;

- жовтень 2005року, до загальної суми
податкового кредиту включено ПДВ в
сумі 1759177,68грн. згідно податкової
накладної №0000158 від 30.09.05р.;

- листопад 2005року, до загальної суми
податкового кредиту включено ПДВ в
сумі 1847118,0грн., згідно податкової
накладної №0000270 від 31.10.05р.;

- грудень 2005 року, до загальної суми
податкового кредиту включено ПДВ в
сумі 2689740 грн., згідно податкових
накладних № 0000355 від 08.11.2005року, №0000356,
від 09.11.2005року, № 0000357 від 10.11.2005року,
№0000362 від 30.11.2005року;

- січень 2006року до загальної суми
податкового кредиту включено ПДВ в
сумі 2689740грн. згідно податкової
накладної №0000453 від 31.12.05р..;

- лютий 2006року, до загальної суми
податкового кредиту включено ПДВ в
сумі 2985629,76 грн., згідно податкової
накладної №0000052 від 31.01.06р.;

- березень 2006року, до загальної суми
податкового кредиту включено ПДВ в
сумі 2038849,44грн., згідно податкових
накладних №0000075 від 19.02.2006року, № 0000077
від 28.02.2006року. Загальна сума ПДВ
становить 15 498 924,59 грн.

Зазначені обставини підтверджуються
деклараціями з податку на додану
вартість за вересень, жовтень, листопад
2005року, за січень, лютий, березень,
квітень 2006 року, реєстрами отриманих та
виданих податкових накладних,
податковими накладними, актами
приймання - передачі, поясненнями
представників сторін та відомостями,
викладеними в акті перевірки позивача.

Розрахунки за поставлений ДП
„УПК-Ресурс" газ, позивач проводив
відповідно до платіжних доручень: №7726
від 22.08.05р, №7694 від 22.08.05р., №8196 від
07.09.05р., №11446 від 28.12.05р., №9132 від 07.10.05р.,
№9175 від 10.10.05р., №9176 від 10.10.05р., №9207 від
10.10.05р., №10002 від 08.11.05р. №10045 від 09.11.05р.,
№10101 від 10.11.05р., №10753 від 07.12.2005року,
№10799 від 08.12.2005року, №10837 від 09.12.2005р.,
№10928 від 12.12.2005року, №1Р від 05.01.06р., №27Р
від 06.01.06р., №52 від 10.01.06р., №165 від 12.01.06р.,
№183 від 13.01.06р., №811 від 07.02.06р., №854 від
08.02.06р., №894 від 09.02.06р., №918 від 10.02.06р.,
№1013 від 13.02.06р., №1052 від 13.02.06р., №1056 від
13.02.06р., №3762 від 12.05.06р., №2122 від
22.03.2006р.,№2210 від 23.03.2006р.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» за
№ 2285-4 від 23.12.2004 року (із наступними
змінами та доповненнями) та ст. 8 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» за № 3235-4 від 20.12.2004 року (із
наступними змінами та доповненнями)
операції з ввезення природного газу на
митну територію України відповідно до
зовнішньоекономічних контрактів,
укладених на виконання міжнародних
договорів України, звільняються від
обкладення податком на додану
вартість. Операції з продажу ввезеного
природного газу на митній території
України, крім операцій з продажу такого
газу для населення, бюджетних установ
та інших споживачів, що не є платниками
цього податку, оподатковуються за
нульовою ставкою податку на додану
вартість.

Отже, з метою застосування нульової
ставки податку до господарських
операцій з продажу природного газу
необхідно підтвердити, що придбаний
природний газ відноситься до ввезеного
на митну територію України відповідно
до зовнішньоекономічних контрактів,
укладених на виконання міжнародних
договорів України. Відповідачем не
надано належних доказів, які
підтверджують придбання ПАТ
«Рівнеазот» у ДП „УПК-Ресурс" саме
ввезеного природного газу на митну
територію України відповідно до
зовнішньоекономічних контрактів,
укладених на виконання міжнародних
договорів України.

Посилання в акті перевірки на те, що
придбаний позивачем природний газ у ДП
„УПК-Ресурс" в свою чергу придбала НАК
"Нафтогаз України" за
зовнішньоекономічними контрактами,
укладеними на виконання угоди між
Україною та Туркменистаном про
постачання природного газу з
Туркменистану в Україну в 2002-2006 роках
від 14.05.2001р. жодним доказом не
підтверджуються.

В підтвердження того, що придбаний
позивачем природний газ у ДП «УПК -
Ресурс» є газом ввезеним на митну
територію України, податковий орган
посилається на те, що НАК "Нафтогаз
України" за зовнішньоекономічними
контрактами, укладеними на виконання
угоди між Україною та Туркменистаном
про постачання природного газу з
Туркменистану в Україну в 2002-2006рр. від
14.05.2001р. отримувало природний газ і за
договорами купівлі продажу природного
газу передавала його до ДК "Газ
України", а останнє постачало названий
газ ДП „УПК-Ресурс" Вказані обставини,
підтверджуються договорами на
постачання природного газу №06/05-1813 від
09.12.2005р., №06/05-1402 від 23.05.2005р., №17-06/05-2739
від 29.12.2005р., актами прийому передачі
природного газу ДП „УПК-Ресурс".

Однак, як вказує Вищий
адміністративний суд України в ухвалі
від 12 лютого 2013 року по справі №
2-а-16/08/1770 суди не звернули увагу на те,
що зазначені договори а саме: №06/05-1813
від 09.12.2005р. та №17-06/05-2739 від 29.12.2005р. (в
яких визначено відповідну ціну за 1000,0
кб.м., крім того ПДВ - 0%), на які
посилається ДПІ, були укладені в грудні
2005р.

Тоді як ВАТ "Рівнеазот" (Покупець)
укладено договори з ДП „УПК-Ресурс"
(Продавець) на поставку природного
газу: договір №24/7 від 27.07.2005р.
(реєстраційний номер №1437 від 28.07.2005р.),
договір №12/09 від 23.08.2005р. (реєстраційний
номер №1569 від 01.09.2005р.); договір №12/09/02
від 23.09.2005р. (реєстраційний номер №1629
від 26.09.2005р.); додатковий договір №1 від
26.10.2005р. до договору №12/09/02 від 23.09.2005р.;
додатковий договір №2 від 31.10.2005р. до
договору №12/09/02 від 23.09.2005р.; додатковий
договір №3 від 25.11.2005р. до договору
№12/09/02 від 23.09.2005р.; договір б/н
(реєстраційний номер №1985 від 27.12.2005р.);
додатковий договір №1 від 27.01.2006р. до
договору №1985 від 27.12.2005р.; додатковий
договір №2 від 20.02.2006р. до договору №1985
від 27.12.2005р.

З наведеного вбачається, що більшість
договорів між позивачем та ДП
„УПК-Ресурс" були укладені раніше ніж
ті на які посилається податковий орган,
а деякі охоплюють період січень, лютий
2006р.

Щодо договору №06/05-1402 від 23.05.2005р., на
який також посилається ДПІ, то
відповідно п.5.1 цього Договору
сторонами враховано ціну за 1000,0 кб.м.,
крім того ПДВ, що визначається згідно з
чинним законодавством України.

Крім цього Вищий адміністративний суд
України в ухвалі від 12 лютого 2013 року по
справі № 2-а-16/08/1770 наголосив, якщо
податковий орган вважає, що позивач
отримав від ДП „УПК-Ресурс" природний
газ за зовнішньоекономічними
контрактами, укладеними на виконання
угоди між Україною та Туркменистаном
про постачання природного газу з
Туркменистану в Україну в 2002 - 2006рр., то
відповідач повинен довести такі
обставини.

Відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження обставин на
які він покликається, а саме придбання
Позивачем природного газу ввезеного на
митну територію України відповідно до
зовнішньоекономічних контрактів,
укладених на виконання міжнародних
договорів України.

Крім того, слід зазначити, що
невиконання зобов'язань перед бюджетом
іншими контрагентами, якщо таке мало
місце, є підставою для застосування
заходів відповідальності виключно до
таких контрагентів, і само по собі не
свідчить про порушення правил
оподаткування позивачем.

Відповідачем не було доведено
наявність будь-яких умисних дій з боку
посадових осіб позивача стосовно
ухилення від сплати податків шляхом
укладення нікчемних правочинів тощо.
Відповідачем в ході розгляду справи не
надано суду рішень судів про
стягнення в дохід держави безпідставно
набутого за такими угодами майна, не
надано вироків судів чи постанов про
закриття кримінальних справ в яких був
би встановлений факт злочинних дій
посадових осіб позивача або їх
обізнаності щодо неправомірних дій
посадових осіб - керівників,
засновників, посадових осіб юридичних
осіб - контрагентів позивача.

Тому суд, вирішуючи даний спір в цій
частині вважає, що позивач мав достатні
і передбачені законодавством підстави
для віднесення суми сплаченого на
користь постачальника ПДВ до складу
податкового кредиту, отже відсутні
факти, які б свідчили, що зміст
укладеного правочину не відповідає
дійсним намірам сторін, та що ці наміри
спрямовані на ухилення від сплати
податків за фінансово-господарськими
результатами виконання такого
договору.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України щодо
застосування норм права при розгляді
спорів цієї категорії, несплата
продавцем чи його контрагентом податку
на додану вартість до бюджету, у разі
фактичного здійснення господарської
операції, не впливає на формування
податкового кредиту покупцем та не є
підставою для позбавлення останнього
права на відшкодування цього податку,
якщо він виконав усі передбачені
законом умови отримання такого
відшкодування і має всі документальні
підтвердження розміру заявленого
податкового кредиту. ( така позиція
зазначена в постанові Верховного суду
України від 29 жовтня 2010 року в справі
за позовом закритого акціонерного
товариства "Мукачівський лісокомбінат"
до Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Закарпатської
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Суд також керується нормою статті 61
Конституції України яка визначає, що
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Тому на думку суду, покладення на
позивача обов'язку сплати збільшеного
податкового зобов'язання внаслідок
порушень господарського чи
податкового законодавства, допущених
контрагентом (відсутність сплати
податку на додану вартість до
бюджету,тощо) суд вважає
неправомірним.

Частиною 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини" України визнала
обов'язковою юрисдикцію Європейського
суду з прав людини в усіх питаннях, що
стосуються тлумачення та застосування
Конвенції. Європейський суд з прав
людини розкриває принцип верховенства
права через формулювання висновків в
конкретних справах, які він виводить з
цього принципу.

Так у справі "БУЛВЕС" проти
Болгарії"(№3991/03) Європейський Суд з
прав людини в рішенні від 22.01.2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стануть надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Зняття податковим органом сум
податкового кредиту позивачу ПАТ
«Рівнеазот сформованого за рахунок
взаємовідносин з ДП «УПК - Ресурс», в
зв'язку з несплатою останнім сум ПДВ
при отриманні природного газу за
нульовою ставкою суд вважає
безпідставним, оскільки можливе
покладання юридичної відповідальності
саме на позивача за несплату до бюджету
сум податку на додану вартість його
контрагентом - ДП «УПК- Ресурс» або
контрагентами останнього

Щодо взаємовідносин позивача з ПП
фірмою «Аква-рембуд» судом
встановлено, що 02.12.2004 року позивач
уклав договір з ПП фірмою
«Аква-рембуд», предметом якого є
виконання робіт по завершенню
будівельно-монтажних та
опоряджувальних робіт у 48 кв. житловому
будинку №14 на мікрорайоні №92 у м.Рівне.
В грудні 2005р. між позивачем та ПП фірмою
«Аква-рембуд» складено акт приймання
виконаних підрядних робіт за грудень
2005р. на суму 6857,33 грн. в т. ч. ПДВ 1142,89 грн.,
акт №1 приймання виконаних підрядних
робіт за грудень 2005р. на суму 26508,62 грн. в
т. ч. ПДВ 4418,10 грн., акт №1 приймання
виконаних підрядних робіт за грудень
2005р. на суму 9923,0 грн. в т. ч. ПДВ 1653,83 грн.,
акт №1 приймання виконаних підрядних
робіт за грудень 2005р. на суму 3849,56 грн. в
т. ч. ПДВ 641,59 грн., акт №3 приймання
виконаних підрядних робіт за грудень
2005р. на суму 27933,62 грн. в т. ч. ПДВ 4655,60
грн., акт приймання виконаних підрядних
робіт за грудень 2005р. на суму 37472,84 грн. в
т. ч. ПДВ 6245,47 грн., акт приймання
виконаних підрядних робіт за грудень
2005р. на суму 1993,97 грн. в т. ч. ПДВ 332,33 грн.,
акт №1 приймання виконаних підрядних
робіт за грудень 2005р. на суму 9968,53 грн. в
т. ч. ПДВ 1661,42 грн. На вказані виконані
роботи ПП фірма „Аква-Рембуд" надало
позивачу податкові накладні на
загальну суму 20751,7 грн., а зокрема: №9 на
суму ПДВ 1142,89 грн., №10 від 07.12.2005р. на
суму ПДВ 4418,10 грн., №11 від 08.12.2005р. на
суму ПДВ 1653,83 грн., №12 від 22.12.2005р. на
суму ПДВ641,59 грн., № 13 від 23.12.2005р. на суму
ПДВ 4655,60 грн., №14 від 23.12.2005р. на суму ПДВ
6245,47 грн., №15 від 23.12.2005р. на суму ПДВ 332,33
грн., №18 від 29.12.2005р. на суму ПДВ 1661,42
грн., які ВАТ „Рівнеазот" включило в
реєстр отриманих податкових накладних
за грудень 2005р. та суми сплаченого по
них ПДВ до складу податкового кредиту
за грудень 2005р.

Податковим органом а Акті перевірки
вказано, що підприємство не могло
включити до складу податкового
кредиту, суми ПДВ в розмірі 20752,00 грн.
отриманого від ПП фірма „Аква-Рембуд",
оскільки будівництво 48 квартирного
будинку відноситься до соціальної
інфраструктури та згідно п.п.7.4.4. п.7.4.
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» такі обєкти не
призначені для використання їх в
господарській діяльності, а суми
придбання послуг (робіт) не включаються
до податкового кредиту. Це є єдина
підстава, зазначена в Акті перевірки
для зменшення податкового кредиту
контролюючим органом.

Відповідно до розділу 2 статуту
позивача, зареєстрованого
розпорядженням міського голови м.Рівне
№3385р від 19.11.2003року, предметом
діяльності позивача є будівництво
житлових приміщень та здійснення
операцій з нерухомим майном. 29.12.2006 року
розпорядженням міського голови м.Рівне
№2575-р затверджено наказ державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
48-квартирного житлового будинку з
прибудовано-вбудованими двома
квартирами в м.Рівне вул. Корольова буд
15. 04.05.2007року позивачу видано
свідоцтво про право власності на
вказаний будинок на підставі
розпорядження міського голови №650-р
від 03.05.2007року.

Підпункт 7.4.1 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
передбачає, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, даний підпункт вказує, що
право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду».

(Аналогічну думку висловив Вищий
адміністративний суд України в ухвалі
12 лютого 2013 року по справі № 2-а-16/08/1770
надаючи правову оцінку підставам
формування податкового кредиту
позивачем по взаємовідносинам з ПП
фірма «Аква-Рембуд»)

Щодо віднесення до складу податкового
кредиту суми ПДВ в розмірі 1828,0 грн. по
взаємовідносинах з ТОВ «Літа Холдинг»
встановлено, що в липні - серпні 2005 року
на ВАТ «Рівнеазот» проводився
капітальний ремонт агрегатів аміаку.
На виконання умов законодавства про
охорону праці для працівників, які
здійснювали ремонтні роботи від
постачальника ТОВ «Літа Холдинг»
позивачем отримано квас «Пожежник»,
частина якого використовувалась для
надання спеціального харчування
працівникам підприємства. На отриману
партію квасу постачальник надав
податкові накладні, товар оплачений
позивачем (копії відповідних
документів містяться в матеріалах
справи).

На підставі отриманого з
Медико-санітарної частини ВАТ
„Рівнеазот" погодження та
обгрунтування про можливість
використання газованого хлібного
квасу на роботах з шкідливими умовами
та при високій температурі зовнішнього
природного середовища, керівником
підприємства прийнято відповідне
рішення і частина придбаного у ТОВ
„Літа-Холдинг" квасу „Пожежник" була
використана Позивачем для
забезпечення вимог з охорони праці
(надання спеціального харчування
працівникам підприємства)

Згідно підпункту 7.4.1 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачає, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відтак, позивачем на підставі
чинного на момент існування
законодавства правомірно віднесено до
складу податкового кредиту суму ПДВ в
розмірі 1828,0 грн. по взаємовідносинам з
ТОВ „Літа-Холдинг".

Згідно з статтею 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 КАС
України. В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що позивач довів ті
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги, натомість відповідач не довів
правомірність винесених
повідомень-рішень.

Оскільки у даній справі оспорюються
прийняті відповідачем - суб'єктом
владних повноважень, за результатами
проведеної перевірки податкові
повідомлення-рішення, суд відповідно
до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє
чи прийняті вони: на підставі, у межах
повноважень, та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано,
обґрунтовано, безсторонньо,
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, пропорційно та своєчасно.

Матеріали справи свідчать, що спірні
податкові повідомлення-рішення не
відповідають вказаним критеріям
правомірності.

Враховуючи наведені вище обставини,
встановлені судом, в частині позовних
вимог про скасування податкових
повідомлень рішень № /0/23-121 від
29.08.2007 року та № /0/23-121 суд
зауважує, що правова специфіка
податкових повідомлень-рішень, як
актів органів державної податкової
служби України, полягає у тому, що
владний припис таких правових актів
індивідуальної дії міститься
безпосередньо в самому податковому
повідомленні-рішенні, а мотиви його
винесення, тобто обставини, яким
керувався суб'єкт владних повноважень,
- у відповідному акті перевірки, на
підставі якого і приймався такий
правовий акт індивідуальної дії.
Враховуючи наведені обставини та те що
відповідачем не доведено
правомірності викладених в акті
перевірки висновків, суд прийшов до
висновку, що оспорювані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.

Таким чином, частина позовних вимог про
скасування податкових повідомлень
рішень № /0/23-121 від 29.08.2007 року та №
/0/23-121 підлягає до задоволення.

В частині позивних вимог про стягнення
із Державного бюджету України
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість за період квітень 2006
року в сумі 2086332,18 грн. суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в цій частині.

Судом встановлено, що бюджетна
заборгованість з податку на додану
вартість за період квітень 2006 року в
сумі 2086332,18 грн. відсутня, оскільки
погашена заліком по бюджетним
зобов'язанням позивача з податку на
додану вартість по іншим звітним
періодам.

Позивачем не надано суду доказів
існування такої заборгованості на час
вирішення справи судом ( акту звірки з
податковим органом тощо).

Відповідно до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі.

Частиною 4 ст.70 КАС України встановлено,
що обставини, які за законом повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Тобто, в позовній заяві необхідно
зазначити та додати до позову, письмові
докази, які підтверджують факт
існування невідшкодованої бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість. Натомість відповідачем -
Управлінням держказначейства в
Рівненській області надано пояснення
про те, що відшкодування ПДВ
підприємствам здійснюється згідно із
узагальненою інформацією про обсяги
сум бюджетного відшкодування з ПДВ та
висновками регіональних податкових
органів ( а до 2011 року за отриманим
реєстром та висновками регіональних
податкових органів) відповідно до
Порядку взаємодії між органами
Державної податкової служби,
міністерства фінансів та
Держказначейства затвердженого
наказом від 03.08.2004 № 451/501/132 та п.7.7.6
Закону «Про податок на додану
вартість».

Згідно висновків № 6296 та № 6293 від
27.10.2006 р проведено відшкодування ПДВ за
квітень 2006року.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає,
що податковий орган та
держказначейство з питань
відшкодування ПДВ за квітень 2006 року
діяли на підставі, в межах повноважень
та в спосіб визначений чинним
законодавством, а відтак підстави для
визнання дій протиправними та
стягнення бюджетного відшкодування
відсутні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ
«Рівнеазот» про відшкодування
бюджетної заборгованості з ПДВ за
квітень 2006 р є необґрунтованими та
безпідставними.

Враховуючи вищенаведені обставини,
встановлені судом на підставі пояснень
сторін та досліджених в ході розгляду
справи доказів суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог позивача в цій частині.

Судові витрати по справі суд присуджує
позивачу з Державного бюджету
відповідно до вимог статті 94 КАС
України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ПАТ
«Рівнеазот» задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівне № /0/23-121 та № 003682342/23-121 від
29.08.2007 року.

Відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог про стягнення з
Державного бюджету України бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість за період квітень 2006 року в
сумі 2086332,18 грн.

Присудити на користь позивача
Публічного акціонерного товариства
"Рівнеазот" із бюджету судовий збір у
розмірі 3 грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Махаринець Д. Є.