Справа № 2а-7269/09/2670
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2013-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 листопада 2013 року м.
Київ В/800/4303/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Заїки М.М.,

Лиски Т.О.,

Мойсюка М.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого адміністративного суду України
від 12 лютого 2013 року, ухваленої за
результатами розгляду справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Головного управління внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ
України, Командувача внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

21 жовтня 2013 року ОСОБА_4 у порядку
статті 239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
звернувся з заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого адміністративного суду України
від 12 лютого 2013 року у справі №К/9991/17196/11
з підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

На обґрунтування заяви додано судове
рішення Вищого адміністративного суду
України від 13 червня 2013 року, у якому, на
думку заявника, по іншому ніж в
оскаржуваній постанові, застосовано
положення Порядку та умов призначення
і виплати одноразової грошової
допомоги у разі загибелі (смерті),
поранення (контузії, травми або
каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року №499 (далі -
постанова КМУ №499).

Ухвалою судді Вищого
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року заяву залишено без руху у зв'язку з
невідповідністю її вимогам статті 239-1
КАС України та надано строк для
усунення недоліків. У визначений строк
недоліки виправлені.

Перевіривши наведені в заяві доводи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
знаходить підстави для допуску справи
до провадження Верховного Суду України
з урахуванням наступного.

Статтею 237 КАС України наведено перелік
підстав для подання сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, заяви про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
Верховним Судом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
цієї статті заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

При цьому, під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права розуміється,
зокрема, таке:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правих норм.

Доводи, викладені в заяві, дають
підстави вважати, що судом касаційної
інстанції у подібних правовідносинах
неоднаково застосовані одні і ті ж само
норми права, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень.

Постановою касаційного суду від 12.02.2013
року, яка є предметом оскарження,
скасовані рішення судів попередніх
інстанцій та відмовлено в задоволенні
позову про включення до складу
грошового забезпечення, з якого
нараховується одноразова допомога
особі, яка стала інвалідом ІІІ групи
через захворювання, пов'язане з
проходженням військової служби,
надбавок за виконання особливо
важливих завдань, за таємність, за
кваліфікацію та премію. При прийнятті
зазначеного рішення, суд керувався
підпункту 2 пункту 2, абзацу 3 підпункту 2
пункту 2 Постанови КМУ №499, якою
визначено розмір одноразової грошової
допомоги, що виплачується особам,
звільненим з військової служби, у разі
настання інвалідності, та складові
грошового забезпечення, які
враховуються при нарахуванні
зазначеної допомоги. До грошового
забезпечення, з якого нараховується
одноразова грошова допомога входить
лише посадовий оклад, оклад за
військове звання, надбавка за вислугу
років.

В той же час в ухвалі від 13 червня 2013
року касаційний суд, залишаючи
попередні рішення судів без змін,
виходив з того, що при визначенні
розміру грошового забезпечення, з
якого нараховується одноразова
грошова допомога особі, яка стала
інвалідом ІІІ групи, пов'язаного з
проходженням військової служби,
необхідно виходити з частини другої
статті 9 Закону України від 20 грудня 1991
року №2011-XII «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей», згідно якої до грошового
забезпечення, окрім посадового окладу,
окладу за військове звання, входять
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (підвищення посадового
окладу, надбавки, доплати, винагороди,
які мають постійний характер, премія),
одноразові додаткові види грошового
забезпечення. Положення пункту 2
постанови КМУ №499 суперечать вище
згаданому Закону, тому, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, належить
керуватися Законом.

Отже, у зазначених справах міститься
неоднакове застосування одних і тих
самих норм права щодо визначення
розміру грошового забезпечення, з
якого обраховується разова грошова
допомога особам, які стали інвалідами
через захворювання, пов'язане з
проходженням військової служби.

Зважаючи на викладене, та керуючись
статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

у х в а л и л а :

Допустити до перегляду Верховним судом
України справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Головного управління
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України, Командувача
внутрішніх військ Міністерства
внутрішніх справ України про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

М.М. Заїка

Т.О. Лиска

М.І. Мойсюк

І.Я. Олендер