Справа № 2а-4599/10/1770
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 р.
Справа № 21074/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Клюби В. В., Рибачука А. І.;

за участю секретаря судового засідання
- Луки Х. М.;

представника позивача - Мельника М. В.;

представника відповідача - Ситая М. В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
в м. Рівне на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 10
листопада 2010 року в справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Індекс» до
державної податкової інспекції в м.
Рівне про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2010 року Рівненським окружним
адміністративним судом зареєстровано
позовну заяву товариства з обмеженою
відповідальністю «Індекс» до
державної податкової інспекції в м.
Рівне про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № /0 від 14
квітня 2010 року, № /1 від 12 травня 2010
року, № /2 від 15 липня 2010 року, №
/3 від 29 вересня 2010 року в частині
донарахування податку на прибуток в
сумі 150872,42 грн. і нарахованих штрафних
санкцій в сумі 60294,97 грн., прийнятих за
результатами перевірки дотримання
товариства з обмеженою
відповідальністю «Індекс» вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня 2009
року по 31 грудня 2009 року (з урахуванням
подальших змін та доповнень).

В обґрунтування вимог позовної заяви
зазначено, що безповоротною фінансовою
допомогою вартість отриманих ТзОВ
«Індекс» послуг стала саме з моменту
сплину строку позовної давності, а не з
моменту отримання послуги.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2010 року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0 від 14
квітня 2010 року, № /1 від 12 травня 2010
року, № /2 від 15 липня 2010 року, №
/3 від 29 вересня 2010 року в частині
визначення податкового зобов'язання
по сплаті податку на прибуток в сумі
150872,42 грн. та нарахованих штрафних
санкцій в сумі 60294,97 грн.

Зазначену постанову мотивовано тим, що
діючим Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств" не
передбачена норма, яка б зобов'язувала
платника податку зменшувати або
коригувати валові витрати на суми
товарів, віднесених ним до валових
витрат по першій з подій
(оприбуткування товару), у разі
неоплати товарів у межах строку
позовної давності та віднесення такої
кредиторської заборгованості до
валового доходу.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачем - державною
податковою інспекцією в м. Рівному,
подано апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги,
апелянт покликається на те, що в
порушення вимог п. 5.1 ст. 5 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств»
ТзОВ «Індекс» завищено валові витрати
за ІІ квартал 2009 року на суму 599166,67 грн.

Представник відповідача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
підтримав та просить таку задольнити.

Представник позивача, у судовому
засіданні, вимоги апеляційної скарги
заперечив та просить таку залишити без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції не
знаходить підстав для задоволення
такої.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Встановлено, що державною податковою
інспекцією у м. Рівне проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01січня 2009 року по 31 грудня 2009
року.

В ході перевірки встановлено порушення
платником податків вимог податкового
законодавства, зокрема вимог п.4.1. п.п
4.1.5, ст.4. п.5.1. п.п.5.2.1, п.5.2 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого
занижено податок на прибуток на суму
161388,42 грн., в тому числі за І квартал 2009
року на суму 270,00 грн., за II квартал 2009
року на суму 150062,42 грн., за ІІІ квартал
2009 року на суму 4157,00 грн., за ІV квартал
2009 року на суму 6899,00 грн., про що
складено акт перевірки від 02 квітня 2010
року.

За результатами розгляду акту
перевірки відповідачем винесено
податкове повідомлення рішення за №
/0 від 14 квітня 2010 року, яким
позивачу, як платнику податків
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в розмірі 161388,42 грн. та
нараховані штрафні (фінансові) санкції
в розмірі 62786,87грн.

Вказане податкове
повідомлення-рішення платником
податків оскаржувалося в процедурі
адміністративного оскарження,
відповідно до вимог Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" шляхом
подання первинної та повторної скарг
до ДПІ у м. Рівне, ДПА в Рівненській
області, ДПА України. Рішеннями
зазначених органів податкової служби
скарги платника податків залишені без
задоволення, а рішення податкового
органу - без змін. За результатами
прийняття рішень після розгляду
первинної та повторних скарг
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення № /1 від 12
травня 2010 року, № /2 від 15 липня 2010
року, № /3 від 29 вересня 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що
платником податків до складу валових
витрат віднесено податок за землю в
сумі 4330,00 грн. за земельну ділянку, яка
розташована у м. Харкові. Сплата
зазначеного податку визначена умовами
договору оренди нежитлового
приміщення № 375 від 16 жовтня 2006 року,
укладеного між територіальною
громадою м. Харкова та ТзОВ «Індекс».
Відповідно до цього договору останнє
орендує нежитлове приміщення площею
422,3 кв. метрів за адресою м. Харків, вул.
Косіора,122 .

Згідно п.1.3 Договору оренди майно було
передане в оренду з метою використання
під міський центр гемодіалізу. Також
ТзОВ «Індекс» мало зареєструватися у
відповідному районі ДПІ м. Харкова у
податковій інспекції та стати на облік
як платник податку на землю. За період
із січня 2009 року по грудень 2009 року
позивач здійснював сплату орендної
плати відповідно до договору № 375 від 16
жовтня 2006 року з наступними змінами та
доповненнями. Орендна плата також
сплачувалась і за грудень 2008 року, що
підтверджується банківською випискою.
Також позивачем надано платіжні
документи, згідно із якими
підтверджується сплата комунальних
послуг, зокрема за тепло та воду, а
питання введення в експлуатацію
міського центру гемодіалізу
відкладалося не з вини позивача, а
через відсутність у місцевому бюджеті
відповідних коштів. Фактично такі дії
позивача є не чим іншим, як період
підготовки для ведення діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, відносяться до валових
витрат виробництва та обігу.

Щодо завищення валових витрат у сумі
599166,67грн., суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Станом на 01 січня 2009 року згідно
бухгалтерського обліку ТзОВ «Індекс»
по кредиту рахунка 631 рахується
кредиторська заборгованість в сумі
719000,0 грн., в тому числі ПДВ 119833,33 грн.,
яка виникла по господарських операціях
з ТзОВ «Компанія Неман Трейдинг» .

ТзОВ «Компанія Неман Трейдинг» згідно
агентського договору № 17/-6/05-1 від 17
червня 2005 року надавало ТзОВ «Індекс»
агентські послуги з пошуку покупців
для комплектів щитків на голень та
лікоть. Всього надано послуг на суму
3772472,00 грн., в тому числі ПДВ 628745,33 грн.,
про що свідчить акт прийому-передачі
робіт за № 1 від 06 вересня 2005 року,
складений між ТзОВ «Компанія Неман
Трейдинг» та ТзОВ «Індекс». Вартість
послуг ТзОВ «Компанія Неман Трейдинг»
у сумі 719000,00 грн., в тому числі ПДВ в сумі
119833,33 грн. залишився не сплаченим.

Згідно із вимогами п.1.22 ст. 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" ТзОВ «Індекс» списало
кредиторську заборгованість, що
залишилася нестягнутою після
закінчення строку позовної давності, і
на підставі пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України "Про систему оподаткування"
включило її до складу валового доходу
підприємства у звітному періоді, у
якому відбулося списання. У
деклараціях з податку на прибуток у
рядку 01.6 ТзОВ «Індекс» відобразив
доходи у вигляді безповоротної
фінансової допомоги по заборгованості,
за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до п.п. 4.1.6 п. 4.6 ст. 4 статті 4
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" валовий дохід
включає доходи у вигляді сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді.

За змістом п.1.22.1 ст.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" до
безповоротної фінансової допомоги
належать суми заборгованості платника
податку перед іншою юридичною чи
фізичною особою, що залишилася
нестягнутою після закінчення строку
позовної давності.

Підпунктом 5.2.1 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
визначено, що до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Датою збільшення валових витрат
виробництва (обігу) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
списання коштів з банківських рахунків
платника податку на оплату товарів
(робіт, послуг), або дата оприбуткування
платником податку товарів (п. 11.2 ст. 11
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств").

ТзОВ «Індекс» на підставі агентського
договору № 17/-6/05-1 від 17 червня 2005 року
отримувало послуги, тому на підставі п.
11.2 ст. 11 та п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" їх вартість була
віднесена до складу валових витрат у
податковому періоді, на який припадала
перша подія (отримання послуги), що
відповідає вимогам закону.

Отже, вірним є висновок суду першої
інстанції про те, що діючим Законом
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не передбачена норма, яка
б зобов'язувала платника податку
зменшувати або коригувати валові
витрати на суми товарів, віднесених ним
до валових витрат по першій з подій
(оприбуткування товару), у разі
неоплати товарів у межах строку
позовної давності та віднесення такої
кредиторської заборгованості до
валового доходу відповідно до вимог п.
4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
позову.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, постанова суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції в м. Рівне
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 10 листопада
2010 року в справі № 4599/10/1770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили, а у випадку коли,
відповідно до ч. 3 та 7 ст. 160 КАС України,
складення ухвали в повному обсязі
відкладено - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
В. В.
Клюба

А. І.
Рибачук

Ухвалу складено в повному обсязі 13
лютого 2014 року.