Справа № 2а-11089/10/2070
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м. Київ
К/9991/40702/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2010 та
ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 28.03.2011

у справі № 2а-11089/10/5/0170

за позовом Відкритого
акціонерного товариства "Автрамат"

до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими

платниками податків у м.
Харкові

про визнання податкового
повідомлення-рішення недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
"Автрамат" звернулось до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові про визнання
податкового повідомлення-рішення
недійсним.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2010
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2011
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2010
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
що відповідачем в період з 16.08.2010 року
по 18.08.2010 року була проведена
документальна невиїзна (камеральна)
перевірка податкової декларації з
податку на додану вартість ВАТ
"Автрамат" за червень 2010 року; за
результатами перевірки складено акт
№3572/40-028/00236027 від 17.09.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4
ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість".

За наслідками висновків
вищезазначеного акту відповідачем
було прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
30.08.2010 року, згідно якого позивачу було
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі
2829,00 грн.

Як випливає зі змісту пункту 1.7 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин), податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 названого Закону податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень
вбачається, що обов'язковою умовою
виникнення у платника права на
податковий кредит є реальне здійснення
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), а також оформлення зазначених
операцій необхідними документами
первинного обліку (зокрема,
податковими накладними), що містять
достовірні відомості про обсяг та
зміст господарської операції.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платника, яка презюмує
економічну виправданість дій платника,
що мають своїм наслідком отримання
податкової вигоди, та достовірність
відомостей у бухгалтерській та
податковій звітності платника.

Недобросовісність платника має бути
встановлена безумовними та однозначно
розтлумаченими доказами, однак, як
вірно зазначили суди, такі докази на
порушення вимог частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України податковим
органом не представлено, реальність
виконання господарських операцій, на
підставі яких позивачем сформовано
податковий кредит, не спростовано..

Чинне податкове законодавство не
пов'язує право платника на податковий
кредит з повнотою відображення
постачальником у своїй податковій
звітності відповідних господарських
операцій, з фактичною сплатою
постачальником ПДВ до бюджету. Платник
не несе відповідальності за дії всіх
підприємств та організацій, що беруть
участь у багатостадійному процесі
сплати податків до бюджету. Податкові
органи не вправі тлумачити поняття
добросовісності платника як таке, що
породжує у останнього додаткові
обов'язки, не передбачені чинним
законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, суми
ПДВ, які були включені позивачем до
податкового кредиту, підтверджені
податковими накладними, виданими ТОВ
"ЮК "Лекс консалт", ТОВ
"Техенергоресурс", ПП "Промінком".
Податкові накладні відповідають
вимогам п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" та Наказу
ДПА України № 165 від 30.05.1997 р. "Про
затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23.06.1997р. за № 233/2037.

Доказів побудови позивачем
фінансово-господарських правовідносин
на підставі свідомого укладання
договору з фіктивними підприємствами з
метою перенесення податкового
навантаження на осіб, які не виконують
свої податкові зобов'язання,
податковим органом не представлено.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2011 у
справі № 2а-11089/10/5/0170 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 28.03.2011 у
справі № 2а-11089/10/5/0170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко