Справа № 233/1064/14-а
Суддя: Леміщенко О. О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 233/1064/14-а
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року суддя
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області Леміщенко О.О.,
розглянувши матеріали
адміністративного позову ОСОБА_1 до
судді Дружківського міського суду
Донецької області Гонтар А.Л. про
визнання бездії незаконною та
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

10 лютого 2014 року до суду електронною
поштою надійшов адміністративний
позов ОСОБА_1 до судді Дружківського
міського суду Донецької області Гонтар
А.Л. про визнання бездії незаконною та
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Із заяви вбачається, що відповідачем по
справі є суддя місцевого суду,
предметом спору - дії судді під час
здійснення правосуддя.

В розумінні частини першої статті 2,
пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3,
статті 17, частини третьої статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ. Скарги на дії, бездіяльність і
рішення суддів мають розглядатися
відповідно до процесуального
законодавства.

У низці рішень Європейський суд з прав
людини неодноразово зазначав, що право
на суд, окремим аспектом якого є право
на доступ до правосуддя, не є
абсолютним (у рішеннях «Голдер проти
Великої Британії» від 21 лютого 1975 року,
«Де Жуффр де ля Прадель проти Франції»
від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до частини другої статті 124
Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Проте в зазначених
вище випадках між позивачами та
суддями (відповідачами) такі
правовідносини не виникають, тому такі
справи не можуть бути підсудні судам
загальної юрисдикції.

Такі спори не пов'язані із захистом
прав, свобод чи інтересів у
публічно-правових відносинах від
порушень з боку органів державної
влади, оскільки оскаржені позивачем
дії вчинені при здійсненні правосуддя,
а тому законність таких дій може
перевірятися лише судом вищої
інстанції в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно з частиною першою статті 13
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в суді,
ухвалюється іменем України. Таким
чином, суддя виступає як посадова
особа, уповноважена на виконання
функцій держави, а не як приватна особа,
до якої можна звернутися з позовом.

Законність процесуальних актів і дій
(бездіяльності) суддів, вчинених при
розгляді конкретної справи, не може
перевірятися за межами передбаченого
законом процесуального контролю.
Намагання зробити це в конкретній
справі шляхом подання окремого позову
проти судді є протиправним втручанням
у здійснення правосуддя й посяганням
на процесуальну незалежність (статті 126
і 129 Конституції України). Зазначена
правова позиція викладена, зокрема, у
постанові Верховного Суду України від
15 квітня 2008 року по справі № 21-319 во 07.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року «Про незалежність судової влади»
роз'яснено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається; суди
повинні відмовляти у прийнятті позовів
та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і
Консультативна рада європейських
суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008)
до уваги Комітету Міністрів Ради
Європи щодо якості судових рішень
підкреслює, що зміст конкретних
судових рішень контролюється,
насамперед, за допомогою процедур
апеляції або перегляду рішень у
національних судах та за допомогою
права на звернення до Європейського
суду з прав людини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 109 КАС України
повторне звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

На підставі вищевикладеного вважаю, що,
у відкритті провадження по даній
справі позивачу необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 109 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
судді Дружківського міського суду
Донецької області Гонтар А.Л. про
визнання бездії незаконною та
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Роз'яснити, що повторне звернення тієї
ж особи до адміністративного суду з
таким самим адміністративним позовом,
щодо якого постановлено ухвалу про
відмову у відкритті провадження, не
допускається.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. Апеляційна скарга на ухвалу
суду подається до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Костянтинівський міськрайонний
суд Донецької області протягом п'яти
днів з дня її проголошення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. У разі, якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали

Суддя