Справа № 804/1806/14
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р. Справа № 804/1806/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Ніколайчук С.В.,
розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом управління Пенсійного фонду
України в Тернівському районі
м.Кривого Рогу до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2014р. управління Пенсійного фонду
України в Тернівському районі
м.Кривого Рогу звернулось до суду з
адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, в якому
просить стягнути з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Кривому
Розі Дніпропетровської області
витрати, понесені управлінням
Пенсійного фонду України в
Тернівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у зв'язку з
виплатою пенсії по інвалідності,
внаслідок нещасного випадку на
виробництві на підприємстві,
розташованому на території країн
колишнього СРСР за період з лютого по
жовтень 2013 року в розмірі 1940,32грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
відповідно до Порядку відшкодування
Фондом Пенсійному Фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, затвердженого
постановою ППФУ та ПФСС від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань від 04.03.2003 р. №5-5/4,
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України «Про пенсійне забезпечення»,
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які вчинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів. В порушення
зазначеного Порядку відповідачем не
прийнята до заліку та не відшкодована
сума в розмірі 1940,32грн., що виплачена в
якості пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що підтверджується
списками осіб, якім виплачується
пенсія по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
актом про нещасний випадок від 05.03.2013р.
№4.

Позивач надав суду клопотання про
розгляд справи без його участі, позовні
вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач, повідомлений належним
чином про дату, час та місце розгляду
справи, у судове засідання не зявився,
надавши письмові заперечення в яких
зазначив, що законодавством не
передбачено порядок відшкодування
виплачених пенсій за рахунок відділень
ВД ФССНВУ, Порядком передбачено
здійснення відповідних розрахунків на
централізованому рівні, тобто між
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
місті Києві та Пенсійним фондом. Крім
того, відповідачем зазначено, що спірна
сума є сумою пенсії, виплаченої особі,
яка отримала каліцтво на території
колишнього СРСР, на обліку у відділенні
виконавчої дирекції Фонду не
перебуває, ніяких страхових вплати не
отримує, а тому просить суд відмовити в
задоволені позову з огляду на доводи,
викладені в запереченнях.

Відповідно до ч. 4 ст. 122, ч. 4, ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутності. У
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів. Якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши чинне законодавство,
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав:

управлінням Пенсійного фонду України в
Тернівському районі м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області з лютого 2013
року по жовтень 2013 року надавались
відповідачу акти щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

До вказаних актів звірки відділенням
фонду надані таблиці розбіжностей, у
яких визначені невраховані суми витрат
на виплату і доставку, пенсій
громадянам держав-учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника.

Згідно наданих актів щомісячної звірки
та списків осіб відповідачем не
прийняті до відшкодування витрати на
виплату пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві за період з лютого по
жовтень 2013р. в сумі 1940,32 грн.

Відповідно до статті 1 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі-Основи
законодавства) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втратив працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ
законодавства залежно від страхового
випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування, страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у ч.1 цієї
статті видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
регулюються окремими законами,
прийнятими, відповідно до цих Основ
законодавства.

Відповідно до п.4 статті 25 Основ
законодавства за страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання надаються
такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення:
профілактичні заходи по запобіганню
нещасним випадкам та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
відшкодовувати соціальні послуги та
доплати, перелік яких передбачений
даною статтею.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори, щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Одним із основних принципів
страхування від нещасних випадків є
цільове використання коштів.
Відповідно до статті 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання» кошти на
здійснення страхування від нещасного
випадку не включаються до складу
Державного бюджету України та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Порядок відшкодування також визначає
механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України, витрат пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно з Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (крім осіб, зазначених
у п.2 ст.8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

За матеріалами справи, громадянин
ОСОБА_2, якому позивач в період з лютого
по жовтень 2013р. здійснював виплату
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, став
інвалідом внаслідок нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, що підтверджується
наявними в матеріалах справи Актом про
нещасний випадок на виробництві №4 від
05.03.2012р.. Як підтверджено
розпорядженням, ОСОБА_2 перебуває на
обліку в Управлінні як пенсіонер по
інвалідності II групи внаслідок
нещасного випадку на виробництві.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України передбачено, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулась застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ законодавства, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків.

Пунктом 2 статті 7 Прикінцевих положень
Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» який набрав чинності з
01.04.2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01.04.2001 року, з того часу коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частина 2 статті 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
закріплює аналогічне правило. Сфера
дії цього Закону поширюється на таку
категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату
пенсій, по яким виник спір.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
особи право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
особи Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні не залежить
від того, у якій із колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом «а» статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні , пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом 2 пункту 3 розділу XI
встановлено, що вся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей , яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, виплачується
цими підприємствами, установами і
організаціями, а в разі їх ліквідації
без правонаступника - Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві матеріальну шкоду,
заподіяну ушкодженням здоров'я, не
залежить від того, чи сплачували Фонду
страхові платежі підприємства, що
ліквідувались та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається із абзацу 7 пункту 3
розділу XI Прикінцевих положень, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України «Про охорону
праці», які ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав у сфері пенсійного забезпечення
від 13 березня 1992 року, пенсійне
забезпечення громадян держав -
учасниць даної Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами УПФ -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування.

Відтак, сума витрат на виплату пенсій
громадянам, які отримали каліцтво в
країнах СНД за період лютий-жовтень
2013р. у розмірі 1940,32 грн. підлягає
стягненню з відповідача.

Крім того, суд звертає увагу на
положення ст.244-2 КАС України,
відповідно до яких рішення Верховного
Суду України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковими для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїх діяльності
нормативно-правові акт, що містить
зазначені норми права та для всіх судів
України. Суди зобов'язані привести свою
судову практику у відповідність з
рішенням Верховного суду України.

З огляду на зміст наведеної норми
процесуального права суд не вбачає
підстав для неврахування під час
розгляду даної справи постанови
Верховного Суду України від 20.03.07,
прийнятої у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Великобагачанському та
Решетилівському районах Полтавської
області про зобов'язання прийняти до
заліку та відшкодування суми, а також
постанови Верховного Суду України від
05.12.11, прийнятої у справі за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Маньківському районі Черкаської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Тальнівському
районі про зобов'язання вчинити дії.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений Конституцією
та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи усе вищенаведене, суд
зробив висновок про правомірність та
доведеність вимог позивача, а тому
позов задовольняє в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 8-12, 69, 71, 128, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в
Тернівському районі м.Кривого Рогу до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
стягнення заборгованості -
задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на користь
управління Пенсійного фонду України в
Тернівському районі м.Кривого Рогу
витрати на виплату пенсій по
інвалідності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві на
підприємстві, розташованому на
території країн колишнього СРСР за
період з лютого по жовтень 2013р. в сумі
1940,32 грн. 32 коп. ( одна тисяча дев'ятсот
сорок грн. 32 коп.).

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя С.В.
Ніколайчук