Справа № 250/4793/13-а
Суддя: Бичков П. Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №250/4793/13-а
Номер провадження2-а/250/30/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Ясинувата

Ясинуватський міськрайонний суд
Донецької області у складі головуючого
судді Бичкова П.Ю., розглянув в порядку
письмового провадження в приміщенні
Ясинуватського міськрайонного суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,-

В С Т А Н О
В И В :

26 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
дії управління праці та соціального
захисту населення Ясинуватської
міської ради щодо призначення та
виплати їй державної допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку неправомірними,
зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату зазначеної
допомоги в розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років з
липня 2013 року до грудня 2013 року
включно, стягнув на її користь 5112, 00
грн.

Відповідачем подані заперечення на
адміністративний позов, який вважає
необґрунтованим та таким, що
задоволенню не підлягає, зазначив, що
управлінням нараховувалася та
виплачувалися позивачеві допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у встановленому
державою розмірі. Позивачеві
призначено допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 09 січня 2013 року по 15 жовтня 2015
року в розмірі 130,0 грн. щомісяця, що є
мінімальним розміром такої допомоги,
визначеним відповідно до прикінцевих
положень Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" та Постанови
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
року № 1751 "Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми".

Відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України особа, яка бере участь у справі,
має право заявити клопотання про
розгляд справи за її відсутністю. Якщо
таке клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України письмове провадження - розгляд
і вирішення адміністративної справи в
суді першої, апеляційної чи касаційної
інстанції без виклику осіб, які беруть
участь у справі, та проведення судового
засідання на основі наявних у суду
матеріалів у випадках, встановлених
цим Законом.

Позивачем, відповідачем подані до суду
клопотання про розгляд справи за їх
відсутністю. У зв`язку з цим на підставі
частини 4 статті 122 КАС України судом
вирішено провести розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем і
відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги є частково
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, ії матір'ю є
ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про
народження (арк. справи 4). Відповідно до
довідок відповідачу ОСОБА_1 призначена
державна допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею 3-х років
відповідно до Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" з 09
січня 2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі
130,0 грн. щомісячно.

Позивач є застрахованою особою,
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною по досягнення нею трирічного
віку з 09 січня 2013 року до 15 жовтня 2015
року відповідно до розпорядження
Ясинуватського міського голови,
знаходиться на обліку в УПСЗН
Ясинуватської міської ради.

Спірним питанням у справі є
правомірність дій відповідача щодо
розміру нарахованої позивачеві
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з липня 2013 року та до грудня 2013
року включно.

Закон України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада
1992 року відповідно до Конституції
України встановлює гарантований
державою рівень матеріальної
підтримки сімей з дітьми шляхом
надання державної грошової допомоги з
урахуванням складу сім'ї, її доходів та
віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення.

Частиною 1 статті 1 вказаного Закону
визначено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Статтею 15 Закону України "Про державну
допомогу сім'ям з дітьми" від 21
листопада 1992 року № 2811-XII передбачено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Закон України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" № 2811-XII від 21 листопада
1992 року є спеціальним законом, що
регулює правовідносини, пов'язані з
призначення та виплатою державної
допомоги на неповнолітніх дітей.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми", при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги на застрахованих чи не
застрахованих осіб.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з
вагітністю та пологами, у разі смерті, а
також надання послуг із
санаторно-курортного лікування та
оздоровлення застрахованим особам та
членам їх сімей визначає Закон України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням " від 18.01.2001 року № 2240- III
(Закон №2240).

Статтею 1 Закону № 2240 визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закону № 2240 страховий
випадок - подія, з настанням якої
виникає право застрахованої особи або
членів її сім'ї на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг за цим Законом.

Статтями 4, 5, 29, 42 Закону № 2240
встановлено, що право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України. Це
право виникає з настанням страхового
випадку в період роботи (включаючи і
час випробування та день звільнення),
якщо інше не передбачено
законодавством.

Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
було внесено зміни до Закону №2240-III та
виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
було передбачено, що розділ II цього
Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону №
2240-III.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік", Законом України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік" не
встановлювався інший, ніж у Законі
№2240-III розмір допомоги, а положення
Постанови КМУ №1751 "Про порядок
призначення та виплати державної
допомоги сім`ям з дітьми" від 27.12.2001р.
було затверджене саме на виконання
Закону № 2811-ХІІ "Про державну допомогу
сім'ям з дітьми" (п.1), то застосовувати
зазначену постанову Кабінету
Міністрів України до особи, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування
неможливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

З огляду на викладене, вимоги позивача
щодо протиправності дій позивача в
період з липня 2013 року до грудня 2013
року є обґрунтованим.

В даному випадку виник спір щодо
виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
виплату допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що позивач має право на
перерахунок та виплату їй недоплаченої
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з липня 2013 року до грудня 2013
року, виходячи з розміру не меншого
прожиткового мінімуму для дітей до 6
років та з врахуванням виплачених сум.

Щодо вимог позивача про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплатити
недоплачену суму допомоги та про
стягнення конкретної суми
недоплаченої допомоги суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 2 цього Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є, зокрема, державний орган.
Водночас судові рішення у справах,
пов'язаних із соціальними виплатами,
які мають зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання.

Враховуючи викладене, для уникнення в
подальшому виникнення питань щодо
зміни способу і порядку виконання
рішення, суд вважає недоцільним
задоволення вимог про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату не
донарахованих позивачеві сум, а
достатнім стягнення з відповідача, як
державного органу, за рахунок коштів
державного бюджету недоплачених
позивачеві сум.

Враховуючи вищевикладене, факт
нарахування позивачеві за
липень-грудень 2013 року щомісячно 130,00
грн. допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, тоді як
дана сума щомісячна повинна складати
не менше розміру прожиткового мінімуму
для дітей до 6 років, розмір якого з
липня 2013 року до грудня 2013 року
складає 972,00 грн. згідно з Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» від 06.12.2012 р. № 5515-VI, суд
приходить до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача 5112,00
грн., виходячи з наступного розрахунку:
972,00 грн. (щомісячна виплата відповідно
до Закону № 2240-III) Х 5 місяців (липень -
листопад 2013 року) + 1032,00 ( грудень 2013
року) - 130,00 грн. (щомісячна сума допомоги
нарахована та виплачена позивачеві) Х 6
(липень - грудень 2013 року) = 5892,00 грн. - 780
грн. = 5112,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позову про
визнання дій відповідача
протиправними щодо призначення та
виплати щомісячної допомоги по догляду
за дитиною до трирічного віку в розмірі
130,0 грн. щомісячно за період з липня 2013
до грудня 2013 року включно та про
стягнення з відповідача на користь
позивача за рахунок коштів державного
бюджету недоплачених позивачеві сум
щомісячної допомоги за вищевказаний
період в розмірі 5112,00 грн.

Крім того відповідно за приписами
статті 94 КАС України підлягають
відшкодуванню документально
підтверджені судові витрати зі сплати
судового збору (арк. справи 1-2) з коштів
місцевого бюджету м. Ясинувата в
розмірі 172,05 грн.

На підставі викладеного, ст. 3, 19
Конституції України, ст. ст. 14, 15 Закону
України "Про державну допомогу сім'ям з
дітьми", керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 71, 86, 88,
159-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В
И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання нарахувати та виплатити
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку -
задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради Донецької
області щодо нарахування, призначення
та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 01 липня 2013
року до 31 грудня 2013 року включно в
розмірі 130,0 грн. неправомірними.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради Донецької
області на користь ОСОБА_1 за рахунок
коштів Державного бюджету України
недоплачену суму допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 01 липня 2013
року до 31 грудня 2013 року включно в
розмірі 5112,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету м.
Ясинувата на користь ОСОБА_1 судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
172,05 грн.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Відповідно до ч.4 ст. 167 КАС України
повідомити управління праці та
соціального захисту населення
Ясинуватської міської ради про
можливість отримання копії судового
рішення в суді.

Суддя: П. Ю. Бичков