Справа № 802/4576/13-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4576/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Свентух В.М.
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білої Л.М.

суддів: Загороднюка А.Г. Сушка О.О.

при секретарі: Лозінській Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Педченко Г.О.

відповідача - Джугострана В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 24
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Державної
екологічної інспекції у Вінницькій
області до приватно-орендного
підприємства "Весна" про визнання дій
незаконними та зобов'язання до
вчинення дій , -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року Державна
екологічна інспекція у Вінницькій
області звернулася до суду з позовом до
приватно-орендного підприємства
"Весна" де з урахуванням змінених
позовних вимог просить зобов'язати ПОП
"Весна" допустити працівників
Державної екологічної інспекції у
Вінницькій області до проведення
перевірки.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 24 грудня
2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
Державна екологічна інспекція у
Вінницькій області оскаржила його до
суду апеляційної інстанції. Апелянт,
вважаючи, що суд першої інстанції
неправильно оцінивши та дослідивши
обставини справи, виніс незаконну та
необґрунтовану постанову, яка не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, порушує в
апеляційній скарзі питання про
скасування постанови Вінницького
окружного адміністративного суду від
24 грудня 2013 року та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних
вимог.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала доводи викладені в
апеляційній скарзі та просила щодо її
задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив відмовити в
задоволенні апеляційної скарги
відповідача.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Положенням ч.1 ст.200 КАС України
передбачено, що суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального
права.

Статтею19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом першої інстанції встановлено,
що починаючи з 06.06.2012 року позивачем на
підставі відповідних наказів
видавалися направлення про проведення
планової перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства ПП
"Весна", однак планові перевірки
переносились з різних причин.

Востаннє, 27.08.2013 року позивачем на
підставі наказу №160-П від 31.07.2013 року
видано направлення №714 про проведення
планової перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства ПП
"Весна" у термін з 27.08.2013р. по 16.09.2013р. та
31.07.2013р. на адресу відповідача
направлено повідомлення №2998/03 про
проведення планової перевірки. Однак,
05.09.2013 року посадовими особами ПП
"Весна" не було допущено до проведення
перевірки держінспекторів ОНПС у
Вінницькій області в зв'язку з тим, що
відповідачем не було отримано
повідомлення про проведення перевірки
та в зв'язку з відсутністю керівника
підприємства. З огляду на наведене
посадовими особами екологічної
інспекції було складено акт не допуску
до планової перевірки №02 від 05.09.2013
року.

Не погоджуючись з діями відповідача
щодо недопущення працівників
Держекоінспекції до проведення
перевірки позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що позивач діяв не у спосіб, визначений
Законом, та з перевищенням повноважень,
наданих йому чинним законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

У відповідності до ст.1, 2 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", завданням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища є регулювання відносин у
галузі охорони, використання і
відтворення природних ресурсів,
забезпечення екологічної безпеки,
запобігання і ліквідації негативного
впливу господарської та іншої
діяльності на навколишнє природне
середовище, збереження природних
ресурсів, генетичного фонду живої
природи, ландшафтів та інших природних
комплексів, унікальних територій та
природних об'єктів, пов'язаних з
історико-культурною спадщиною.
Відносини у галузі охорони
навколишнього природного середовища в
Україні регулюються цим Законом, а
також земельним, водним, лісовим
законодавством, законодавством про
надра, про охорону атмосферного
повітря, про охорону і використання
рослинного і тваринного світу та іншим
спеціальним законодавством.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" управління охороною
навколишнього природного середовища
полягає у здійсненні в цій галузі
функцій спостереження, дослідження,
екологічної експертизи, контролю,
прогнозування, програмування,
інформування та іншої
виконавчо-розпорядчої діяльності.
Метою управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища є
реалізація законодавства, контроль за
додержанням вимог екологічної безпеки,
забезпечення проведення ефективних і
комплексних заходів щодо охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання природних
ресурсів, досягнення узгодженості дій
державних і громадських органів у
галузі охорони навколишнього
природного середовища.

Відповідно до п.1 Положення про
Державну екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 454/2011,
Державна екологічна інспекція України
є центральним органом виконавчої
влади, діяльність якого спрямовується
і координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра екології та
природних ресурсів України. Пунктом 7
зазначеного положення встановлено, що
Держекоінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, морські
екологічні інспекції (Азовська,
Азово-Чорноморська, Північно-Західного
регіону Чорного моря).

Інспекція в межах своїх повноважень
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища, раціонального
використання, відтворення та охорони
природних ресурсів, поводження з
відходами (крім поводження з
радіоактивними відходами), екологічної
та в межах своєї компетенції
радіаційної безпеки на відповідній
території.

Таким чином, позивач у справі є органом
владних повноважень, якому чинним
законодавством надані владні
управлінські функції у сфері охорони
навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" екологічні права громадян
забезпечуються: проведенням
широкомасштабних державних заходів
щодо підтримання, відновлення і
поліпшення стану навколишнього
природного середовища; обов'язком
центральних органів виконавчої влади,
підприємств, установ, організацій
здійснювати технічні та інші заходи
для запобігання шкідливому впливу
господарської та іншої діяльності на
навколишнє природне середовище,
виконувати екологічні вимоги при
плануванні, розміщенні продуктивних
сил, будівництві та експлуатації
об'єктів економіки; участю громадських
організацій та громадян у діяльності
щодо охорони навколишнього природного
середовища; здійсненням державного та
громадського контролю за додержанням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища;
компенсацією в установленому порядку
шкоди, заподіяної здоров'ю і майну
громадян внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища;
невідворотністю відповідальності за
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища;
створенням та функціонуванням мережі
загальнодержавної екологічної
автоматизованої
інформаційно-аналітичної системи
забезпечення доступу до екологічної
інформації.

Компетенція спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань екології та природних ресурсів
і його органів на місцях визначено
статтею 20 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища".

При цьому детальний перелік прав та
обов'язків Держекоінспекції України
визначено Положенням про Державну
екологічну інспекцію України.

Так, відповідно до п.6 вказаного
Положення, Держекоінспекція України
для виконання покладених на неї
завдань має право: залучати до
виконання окремих робіт, участі у
вивченні окремих питань учених і
фахівців (за їх згодою), працівників
центральних та місцевих органів
виконавчої влади; одержувати
інформацію, документи і матеріали від
державних органів та органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності та їх посадових осіб;
скликати наради, створювати комісії та
робочі групи; користуватися
відповідними інформаційними базами
даних державних органів, державними, в
тому числі урядовими, системами зв'язку
і комунікацій, мережами спеціального
зв'язку та іншими технічними засобами;
проводити перевірки з питань, що
належать до її компетенції, видавати за
їх результатами обов'язкові для
виконання приписи, розпорядження;
зупиняти транспортні (в тому числі
плавучі) засоби та проводити їх огляд,
огляд знарядь добування об'єктів
рослинного та тваринного світу (в тому
числі водних живих ресурсів) в місцях
їх добування, зберігання, перероблення
та реалізації; оглядати в пунктах
пропуску через державний кордон, на
митницях призначення та відправлення
всі види автомобільних транспортних
засобів у порядку, визначеному
законодавством, з метою виявлення
екологічно небезпечних і заборонених
до вивезення з України та ввезення в
Україну вантажів; перевіряти документи
на право спеціального використання
природних ресурсів (дозволи, ліцензії,
сертифікати, висновки, рішення, ліміти,
квоти, погодження, свідоцтва).

З аналізу зазначеної норми Закону
вбачається, що спеціально
уповноваженому центральному органу
виконавчої влади з питань екології та
природних ресурсів і його органам на
місцях не надано право звертатись до
суду з позовними заявами про
зобов'язання суб'єкта господарювання
допустити його фахівців до проведення
перевірки.

Суб'єкт владних повноважень має право
звернутися до суду лише у випадках,
встановлених законом (п.5 ч.2 ст.17 КАС
України). Таке право завжди
пов'язується практичною необхідністю в
обмеженні прав, свобод чи законних
інтересів фізичних або юридичних осіб
за вимогою суб'єкта владних
повноважень, коли суб'єкт владних
повноважень без рішення суду не може
реалізувати визначену законом
компетенцію, або ж у справах про
притягнення фізичних чи юридичних осіб
до передбаченої законом
відповідальності.

Дотримуючись принців законності,
поділу влади, а також компетенції,
визначеної Конституцією та законами
України, суд не має права перебирати на
себе повноваження інших органів
державної влади, зокрема у питанні
реалізації природоохоронним органом
наданої йому законодавством
компетенції щодо здійснення контролю
дотримання вимог природоохоронного
законодавства та виконання інших
владних управлінських функцій, що не
властиві суду.

Разом із тим, як слідує з матеріалів
справи, Державна екологічна інспекція
у Вінницькій області звернулася до
суду саме з позовом про зобов'язання
відповідача допустити до проведення
перевірки посадових осіб позивача, у
той час як ні Кодекс адміністративного
судочинства України та інші закони не
надають позивачеві, як суб'єкту владних
повноважень, права на звернення до суду
із цим адміністративним позовом.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів.

При цьому згідно з ч.1 ст.70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.

Однак, позивачем ні в суді першої
інстанції, а також, що констатується
колегією суддів, в ході апеляційного
розгляду справи, не доведено
правомірності та обґрунтованості
підстав для звернення з таким позовом
до суду, у зв'язку з чим доводи позивача
не спростовують висновків суду першої
інстанції про відсутність підстав
для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
статтями 201 - 204 КАС України.

Згідно зі ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстав для його
скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції у Вінницькій
області, - залишити без задоволення, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
на протязі п'яти днів.

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Загороднюк А.Г.

/підпис/ Сушко О.О.

З оригіналом згідно:

секретар