Справа № 812/214/14
Суддя: В.В. Матвєєва
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/214/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді: Матвєєвої В.В.,

при секретарі: Захарової
Ю.О.,

за участю представників:

позивача:
Зубарєва К.О.,

відповідача:
Новіцької О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за адміністративним позовом
Управління пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області до Відділу
державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії, суд -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2014 до Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Управління
пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області до Відділу
державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції, яким позивач з
урахуванням уточнення просив:

- визнати незаконними дії посадових
осіб відділу ДВС Станично-Луганського
районного управління юстиції з
винесення постанов про передачу майна
ВП №29920676, ВП №30513299, ВП №39031461 від 21.11.2013;

- зобов'язати Відділ ДВС
Станично-Луганського районного
управління юстиції скасувати
постанови про передачу майна ВП №29920676,
ВП №30513299, ВП №39031461 від 21.11.2013.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивачем до ВДВС
Станично-Луганського РУЮ для
примусового виконання були передані
вимоги щодо стягнення заборгованості
зі сплати єдиного внеску та рішення про
застосування штрафних санкцій та пені
до Спільного підприємства
«Науково-виробнича фірма «Восток».
Станом на 01.10.2013 заборгованість
підприємства становила 113737,07 грн. 14.05.2012
УПФУ в Станично-Луганському районі
Луганської області було проведено
позапланову перевірку боржника, за
результатами якої встановлена виплата
заробітної плати без пропорційної
сплати єдиного соціального внеску.
28.12.2012 управлінням була проведена
планова перевірка СП «НВФ «Восток», за
результатами якої встановлено виплату
зарплати з арештованого рахунку АТ
«Сбербанк Росії». 11.12.2013 спеціалістами
управління було проведено
ознайомлення з матеріалами зведеного
виконавчого провадження по СП «НВФ
«Восток», за результатами якого
встановлено, що 27.02.2012 державним
виконавцем було складено акт опису та
арешту майна боржника, яким накладено
арешт на 8 одиниць об'єктів обладнання
та проведені торги з їх реалізації. Не
реалізоване майно було повернуто
відповідачу та постановами від 21.11.2013
передане до інших учасників
виконавчого провадження. На підставі
викладеного позивач вважає, що ВДВС
Станично-Луганського РУЮ не було вжито
належних заходів для погашення вимог
стягувача четвертої черги - УПФУ в
Станично-Луганському районі
Луганської області, чим порушено ст. 44
Закону України «Про виконавче
провадження».

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
надав пояснення, аналогічні викладеним
в позові. Просив задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні не визнала позовні вимоги,
надала заперечення на
адміністративний позов, в яких
зазначено, що на примусовому виконанні
у Відділ ДВС Станично-Луганського РУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження №28957709 про стягнення з СП
«НВФ «Восток» на користь позивача та
юридичних осіб заборгованості. 27.02.2012
державним виконавцем складено акт
опису й арешту майна боржника, яке було
передано на реалізацію. Після
проведення прилюдних торгів за
відсутності покупців майно боржника
залишилось не реалізованим. 10.10.2013
відповідачем на адресу стягувачів були
направлені листи з пропозицією про
залишення за собою нереалізованого
майна. У відповідь на зазначений лист
від позивача надійшла відповідь про
відсутність можливості залишити за
собою таке майно, від інших стягувачів
надійшли заяви про бажання залишити за
собою нереалізоване майно. У зв'язку з
цим державним виконавцем були винесені
постанови про передачу майна в рахунок
погашення боргу та складені відповідні
акти. Просила відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог і
наданих сторонами доказів, оцінивши
докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72
КАС України, приходить до наступного.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначено Законом України
«Про виконавче провадження» №2677.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до статті 1 Закону України
від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про
Державну виконавчу службу", державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України
і здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб відповідно до
законів України.

Завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Частиною 2 статі 4 Закону України від 24
березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну
виконавчу службу" передбачено, що
державний виконавець є представником
влади і здійснює примусове виконання
судових рішень, постановлених іменем
України, та рішень інших органів
(посадових осіб), виконання яких
покладено на державну виконавчу
службу, у порядку, передбаченому
законом.

Відповідно до положень статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення; за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Як вбачається із статті 62 вище
зазначеного Закону, у разі якщо
стягувач виявив бажання залишити за
собою нереалізоване майно, він
зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк
з дня надходження до державного
виконавця відповідного повідомлення
внести на відповідний рахунок для
обліку депозитних сум органу державної
виконавчої служби різницю між
початковою вартістю нереалізованого
майна та сумою коштів, що підлягають
стягненню на його користь, якщо
початкова вартість нереалізованого
майна перевищує суму боргу, яка
підлягає стягненню за виконавчим
документом.

Про передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований.

Як вбачається із матеріалів справи,
заступником начальника відділу
державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції Новіцькою О.О. при
примусовому виконані наказів
Господарського суду Луганської
області №4/118 від 28.10.2011 (а. с. 49), №26/193/2011
від 07.12.2011 (а. с. 48) та №913/1236/13 від 08.07.2013
(а. с. 50) були прийняті постанови ВП
№29920676, ВП №30513299, ВП №39031461 від 21.11.2013 про
передачу майна (а. с. 7, 8, 9). Тобто
зазначені дії державного виконавця
були вчинені в рамках здійснення
заходів примусового виконання рішень
суду в межах конкретного виконавчого
провадження уповноваженою на те
особою.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову в частині визнання незаконними
дій посадових осіб відділу ДВС
Станично-Луганського районного
управління юстиції з винесення
постанов про передачу майна ВП №29920676,
ВП №30513299, ВП №39031461 від 21.11.2013 з
примусового виконання наказів
Господарського суду Луганської
області №4/118 від 28.10.2011, №26/193/2011 від
07.12.2011 та №913/1236/13 від 08.07.2013.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання Відділ ДВС
Станично-Луганського районного
управління юстиції скасувати
постанови про передачу майна ВП №29920676,
ВП №30513299, ВП №39031461 від 21.11.2013, судом
встановлено наступне.

У відповідності із ст. 17 Закону №606,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 11 Закону №606
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Заходами примусового виконання рішень
згідно із ст. 32 Закону №606 є: 1) звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у тому числі
якщо вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення в боржника і
передача стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням.

Порядок виконання рішень суду
регулюється Законом України «Про
виконавче провадження», Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5 (далі - Інструкція) та іншими
нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ст. 8 Закону України
«Про виконавче провадження» сторонами
у виконавчому провадженні є стягувач і
боржник.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична особа, визначена
виконавчим документом.

Під час виконання рішень, в даному
випадку наказів Господарського суду
Луганської області, державний
виконавець повинен дотримуватись
вимог ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» щодо
неупередженості, своєчасності і в
повноти вчинення виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається, що на
примусовому виконанні у ВДВС
Станично-Луганському РУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження №28957709 з
примусового виконання вимог №Ю-61 від
07.06.2011, №Ю-82 від 05.08.2011, наказів №24/28/2011
від 25.07.2011, №10/39/2011 про стягнення з СП
«НВФ «Восток» на користь позивача та
юридичних осіб заборгованості. Також
до вказаного зведеного провадження
входять накази Господарського суду
Луганської області №4/118 від 28.10.2011,
№26/193/2011 від 07.12.2011 та №913/1236/13 від 08.07.2013
про стягнення з СП «НВФ «Восток» на
користь ТОВ ЛСП «Висота», ТОВ
«Донбасресурс-ПРО» та ТОВ «НВП
«Укрпромсталь» заборгованості.

Оглядом належним чином завірених копій
матеріалів зведеного виконавчого
провадження №28957709, долучених в
судовому засіданні представником
відповідача, встановлено наступне:

- 27.02.2012 державним виконавцем складено
акт опису й арешту майна боржника СП
«НВФ «Восток», яке було передано на
реалізацію (а. с. 56-57);

- згідно з відповідями банківських
установ встановлено, що грошових
коштів на рахунках боржника
недостатньо для задоволення вимог
стягувачів або такі кошти відсутні;

- згідно заявки №4588 від 14.05.2013
арештоване майно було передане на
реалізацію;

- згідно акту №23/103/13/А від 13.09.2013 про
виконання робіт Луганською філією ПП
«Спеціалізоване підприємство Юстиція»
було організовано та проведено
прилюдні торги з реалізації
арештованого майна (а. с. 59-60). Зазначене
майно після проведення прилюдних
торгів за відсутності покупців
залишилось нереалізованим.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.10.2013 державним виконавцем, в порядку
ст. 62 Закону України «Про виконавче
провадження», на адресу стягувачів
було направлено лист №9273 від 10.10.2013 з
пропозицією про залишення за собою
нереалізованого майна боржника СП «НВФ
«Восток», а саме: станок
горизонтально-фрезерний 6Д81Г вартістю
4000,00 грн., станок вертикально-фрезерний
СФ40 - 11666,80 грн., станок
радіально-свердлильний 2Л53У - 13437,75 грн.,,
станок токарно-вінторізний №1902 - 8000,00
грн., станок токарно-вінторізний 1М63,
станок токарно-вінторізний 1М63 БФ101 -
8000,00 грн., станок алмазно-розточний
2Е78ПН - 13000,00 грн., прес 63т. гідравлічний -
15000,00 грн. (а. с. 61).

22.10.2013 та 06.11.2013 на адресу Відділу від
стягувачів ТОВ «НВП «Укрпромсталь»,
ТОВ ЛСП «Висота», ТОВ
«Донбасресурс-ПРО» надійшли заяви,
якими надано згоду на отримання
арештованого майна боржника (а. с. 63, 64,
65).

На пропозицію відповідача від 10.10.2013
позивач листом від 06.11.2013 повідомив про
відсутність можливості залишити за
собою арештоване та нереалізоване
майно боржника СП «НВФ «Восток» (а. с. 62).
У зв'язку з цим державним виконавцем
21.11.2013 були винесені постанови про
передачу майна ВП №29920676, ВП №30513299, ВП
№39031461, а також 21.11.2013 та 05.12.2013 складені
акти про передачу майна в рахунок
погашення боргу (а. с. 69, 70).

Порядок передачі стягувачу
нереалізованого майна врегульований
статтею 62 Закону України «Про
виконавче провадження» у якій зокрема
зазначено, що реалізація арештованого
майна, крім майна, вилученого з обігу
згідно із законом, та майна,
зазначеного в частині восьмій статті 57
цього Закону, здійснюється шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах.

Не реалізоване на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах
протягом двох місяців майно підлягає
уцінці державним виконавцем, що
проводиться в десятиденний строк з
дня визнання прилюдних торгів чи
аукціону такими, що не відбулися, або
закінчення двомісячного строку
реалізації майна на комісійних
умовах. Майно може бути уцінене не
більш як на 30 відсотків. У разі
нереалізації майна в місячний строк з
дня проведення уцінки воно повторно
уцінюється в такому самому порядку,
але не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна.

У разі якщо в місячний строк з дня
проведення повторної уцінки майно не
реалізовано на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах,
державний виконавець повідомляє про
це стягувача і пропонує йому вирішити
питання про залишення за собою
нереалізованого майна, крім майна,
конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач виявив бажання
залишити за собою нереалізоване
майно, він зобов'язаний у
п'ятнадцятиденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідного повідомлення внести на
відповідний рахунок для обліку
депозитних сум органу державної
виконавчої служби різницю між
початковою вартістю нереалізованого
майна та сумою коштів, що підлягають
стягненню на його користь, якщо
початкова вартість нереалізованого
майна перевищує суму боргу, яка
підлягає стягненню за виконавчим
документом. За рахунок перерахованих
стягувачем коштів оплачуються витрати,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій,
задовольняються вимоги інших
стягувачів та стягується виконавчий
збір і штрафи, а залишок коштів
повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною,
що дорівнює початковій вартості
майна, за якою воно передавалося
на реалізацію. Про передачу майна
стягувачу в рахунок погашення боргу
державний виконавець виносить
постанову, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. За
фактом такої передачі державний
виконавець складає акт. Постанова та
акт є підставами для подальшого
оформлення стягувачем права власності
на це майно.

У разі наявності кількох стягувачів,
які виявили бажання залишити за собою
нереалізоване майно, воно передається
в порядку календарного надходження
виконавчих документів до виконання з
урахуванням черговості, визначеної
статтею 44 цього Закону.

Аналізуючи вище зазначені правові
норми та відповідні їм правовідносини,
які виникли між позивачем та
відповідачем, суд прийшов до
наступного.

Відповідно до вимог статті 32 Закону
№606, заходами примусового виконання
рішень є, у тому числі, звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні, інші
заходи, передбачені рішенням.

Оглядом належним чином завірених копій
матеріалів зведеного виконавчого
провадження №28957709 встановлено, що
постанови про передачу майна від 21.11.2013
ВДВС Станично-Луганського РУЮ були
винесені у зв'язку з отримання від
стягувачів ТОВ «НВП «Укрпромсталь»,
ТОВ ЛСП «Висота», ТОВ
«Донбасресурс-ПРО» заяв про надання
згоди на залишення за собою
арештованого нереалізованого майна
боржника СП «НВФ «Восток» та доказів
сплати виконавчого збору, тобто,
оскаржені постанови були прийняті в
порядку та на підставі Закону України
«Про виконавче провадження».

Крім того, в матеріалах справи наявні
постанови від 05.02.2014 про закінчення
виконавчих проваджень №30513299 (а. с. 72-73)
та №29920676 (а. с. 74-75), згідно яких вимоги
ТОВ «Донбасресурс-ПРО» та ТОВ «Висота»
задоволені в повному обсязі, що
свідчить про законність винесення
оскаржуваних постанов.

Як пояснив представник відповідача,
різницю між вартістю переданого майна
та сумою заборгованості перед ТОВ «НВП
«Укрпромсталь», ТОВ ЛСП «Висота», ТОВ
«Донбасресурс-ПРО» останніми було
перераховано до ВДВС
Станично-Луганського РУЮ, яка в
подальшому була спрямована на
погашення боргу СП «НВФ «Восток» перед
УПФУ в Станично-Луганському районі
Луганської області. Зазначений факт
представник позивача в судовому
засіданні підтвердив.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що відповідачем
надано обґрунтовані пояснення на позов
щодо спростування вимог позивача,
натомість останнім не доведено
належними засобами доказування
правомірності заявленого позову, у
зв'язку з чим, у задоволенні позовних
вимог Управління пенсійного фонду
України в Станично-Луганському районі
Луганської області до Відділу
державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції про зобов'язання
відповідача скасувати постанови про
передачу майна ВП №29920676, ВП №30513299, ВП
№39031461 від 21.11.2013 слід відмовити.

Питання по судових витратах не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 2,
158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог
Управління пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області до Відділу
державної виконавчої служби
Станично-Луганського районного
управління юстиції про визнання дій
неправомірними, зобов'язання скасувати
постанови ВП №29920676, ВП №30513299, ВП №39031461
від 21 листопада 2013 року про передачу
майна - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 17 лютого 2014 року.

Суддя
В.В. Матвєєва