Справа № 810/171/14-а
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року 810/171/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., за участю секретаря
судового засідання: Волощук Л.В.,

представників сторін:

від позивача - Кукса Н.О.,

від відповідача - Пащенко В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Управління
Пенсійного Фонду в м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області

до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області

про зобов'язання
вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Управління Пенсійного Фонду в м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області про зобов'язання
відповідача включити суму витрат
пов'язаних з виплатою пенсії у зв'язку
із втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві в Акт щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, для подальшого
відшкодування понесених витрат у сумі
2032,26 грн.

В ході розгляду справи позивач уточнив
позовні вимоги і просив суд стягнути з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області кошти у сумі 2032,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що у період з жовтня 2012 по
вересень 2013 Управління Пенсійного
Фонду в м. Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області здійснювало виплату
пенсію ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві у сумі 2032,26 грн. Вказану
особу позивачем було включено до
списку осіб, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, який щомісячно
надсилається органу фонду соціального
страхування для проведення звірки і
подальшого відшкодування сум пенсій.

Відповідач не відшкодував позивачу
вказані витрати, тому Управління
Пенсійного Фонду в м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області звернулось до суду
із даним позовом.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав.
Проти задоволення позову заперечував і
зазначив, що ОСОБА_3 на момент смерті
годувальника не була непрацездатною
особою, яка б мала право на одержання
страхових виплат і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві. Оскільки чинним
законодавством передбачено, що право
на страхові виплати мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, підстави для
відшкодування витрат на виплату пенсії
по втраті годувальника і відшкодування
пенсії за рахунок Фонду відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, у період з жовтня 2012
по вересень 2013 Управління Пенсійного
Фонду в м. Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області здійснювало виплату
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

З метою відшкодування зазначених
витрат позивач звернувся до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області із відповідною
заявою.

Відповідач листом від 23.09.2013 № 01-05-149
повідомив позивачу про відсутність
підстав для відшкодування витрат на
виплату пенсії зазначеній особі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення. Пенсії, інші
види соціальних виплат та допомоги, що
є основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

В силу пункту 6 статті 92 Конституції
України виключно законами України
визначаються основи соціального
захисту, форми і види пенсійного
забезпечення.

Правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві,
визначено Законом України від 23.09.1999 №
1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон України
від 23.09.1999 № 1105-XIV).

Одним з основних принципів страхування
від нещасного випадку на виробництві,
що визначений статтею 5 вказаного
Закону, є цільове використання коштів
страхування від нещасного випадку.

Відповідно до статті 15 Закону України
від 23.09.1999 № 1105-XIV страхування від
нещасного випадку здійснює Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків.

Страховим випадком, згідно із статтями
13, 14 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV, є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму, з настанням
яких виникає право застрахованої особи
на отримання матеріального
забезпечення та/або соціальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного Фонду України в
м. Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області з 06.12.2000.

На підставі розпорядження Управління
Пенсійного Фонду в м.
Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області від 21.08.2012 ОСОБА_3
призначено пенсію по втраті
годувальника.

Відповідно до частини першої статті 36
Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по III групі інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу.

Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, якщо втратили джерело
засобів до існування.

Згідно з частиною восьмою статті 36
Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Згідно зі статтею 21 Закону України від
23.09.1999 № 1105-XIV у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку:

1) своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні:

а) допомогу у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю до відновлення
працездатності або встановлення
інвалідності;

б) одноразову допомогу в разі стійкої
втрати професійної працездатності або
смерті потерпілого;

в) щомісяця грошову суму в разі
часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого;

г) пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

д) пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання;

е) підпункт "е" пункту 1 частини першої
статті 21 виключено

є) допомогу дитині відповідно до статті
9 цього Закону.

Згідно зі статтею 28 Закону України від
23.09.1999 № 1105-XIV страховими виплатами є
грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого);

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка
народилася інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та
соціальну допомогу.

Відповідно до статті 33 закону України
від 23.09.1999 № 1105-XIV у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Пенсія у разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

З аналізу зазначених норм Законів
вбачається, що основною умовою
одержання щомісячних страхових виплат
по втраті годувальника є володіння
особою відповідними ознаками:
непрацездатна, знаходилась на
утриманні померлого.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалі Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24.04.2013 у
справі № 812/1456/13-а.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи документів, а саме
розпорядження Управління Пенсійного
Фонду в м. Переяславі-Хмельницькому та
Переяслав-Хмельницькому районі
Київської області про призначення
пенсії від 21.08.2012 № 124604 ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до Свідоцтва про смерть
Серії НОМЕР_1 її чоловік ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. Таким чином, на день
смерті ОСОБА_3 було 31 рік.

При цьому, згідно з даними копії
протоколу про призначення пенсії
ОСОБА_3 від 10.01.2001 № 124604, остання мала
стаж роботи 20 років, 8 місяців і 27 дня.
При цьому, стаж нараховано за період з
01.12.1972 по 21.07.1973, з 19.03.1976 по 07.07.1977, з 20.08.1979
по 18.08.1980, з 22.08.1980 по 01.01.1981, з 03.02.1981 по
19.01.1982, з 03.02.1982 по 30.06.1983, з 04.08.1983 по
16.08.1993, з 19.08.1993 по 01.02.1994, з 15.02.1994 по
22.04.1994, з 22.05.1995 по 18.03.1997, з 15.05.1998 по
06.12.2000.

Із наведено слідує, що на момент смерті
чоловіка ОСОБА_3 була працездатною і
працювала. Позивач не надав суду
будь-яких доказів того, що зазначена
особа перебувала на утриманні
померлого.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є
необґрунтовані.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 17 лютого 2014 р.