Справа № 804/16299/13-а
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2014 р. Справа № 804/16299/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровської області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 24.10.2013р. та № від 24.10.2013р. (з
урахуванням уточнень).

В адміністративному позові фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 (далі по
тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2) просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення за
формою «Р» Державної податкової
інспекції у Амур-Нижньодніпровськмоу
районі м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровської області (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у АНД районі)
від 24.10.2013 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
636966,57грн., в тому числі за основним
платежем 509573,25грн. та штрафних санкцій
127393,32грн. та від 24.10.2013 року № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 866652,75грн., в тому числі за основним
платежем на суму 759561,00грн. та штрафних
санкцій на суму 107091,75грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що податкові
повідомлення-рішення за формою «Р» від
24.10.2013 року № та від 24.10.2013 року
№ не відповідають вимогам
діючого законодавства, тому що вони
прийняті на підставі акта перевірки,
висновки якого не підтверджуються
належними доказами, а ґрунтуються
виключно на припущеннях податкового
органу, не підкріплених посиланням на
жодні досліджені під час перевірки
первинні документи.

Відповідач свої заперечення виклав
письмово, проти позову заперечує,
обґрунтовуючи свою позицію тим, що
оспорювані податкові
повідомлення-рішення були прийняті
правомірно, оскільки висновки,
викладені в акті перевірки
ґрунтуються на встановлених
перевіркою фактичних обставинах, також
зазначає, що податкова інспекція при
прийнятті податкових
повідомлень-рішень від 24.10.2013 року
№ та від 24.10.2013 року № діяла
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені чинним
законодавством, отже, підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

23.01.2014р. представник позивача надав до
суду клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Представник відповідача надав до суду
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

23.01.2014р. суд ухвалив продовжити розгляд
справи без участі представників сторін
відповідно до положень ст.128 КАС
України в письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, доводи
позовної заяви та наданих заперечень,
дослідивши письмові докази, оцінивши
їх у сукупності, суд вважає, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що на підставі наказу від
21.08.2012 №638, відповідачем у період з
10.09.2012 року по 05.10.2012 рік проведена
документальна планова виїзна
перевірка фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (ід. номер НОМЕР_3) з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р.

За результатами проведеної перевірки,
відповідачем був складений акт від 12
жовтня 2012 року №2696/172/НОМЕР_3 про
результати документальної планової
виїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року (далі
по тексту - акт перевірки).

В ході перевірки відповідачем
встановлено відсутність документів, що
підтверджують реальність
господарських операцій (актів
приймання-передачі товару,
довіреностей, що засвідчують
транспортування, зберігання товарів),
що засвідчують факт передачі товарів
від продавця до покупця.

ФОП ОСОБА_2 придбано товар
(м'ясопродукти), але згідно наданих до
перевірки первинних документів
(прибуткові та видаткові накладні,
податкові накладні) його не
реалізовано у період з січня по грудень
2011р.

В результаті чого позивачем у 2011 році
завищені витрати на суму 3805465,36грн., до
яких віднесена вартість товару яка
фактично не реалізована та завищено
суму податкового кредиту в загальному
розмірі 1 363 849,00 грн., а саме: 604 288,00 грн.
по операціям з ПП «Легпромтекс» за
жовтень-грудень 2011 року. та 759 561,00грн. по
іншим господарським операціям, а саме:
на суму 759 561,00 грн. завищений кредит в
результаті того, що згідно первинних
документів за 2011 рік до податкового
кредиту віднесена вартість товару, яка
фактично не реалізована.

В порушення п. 198.3 ст. 198 Кодексу ФОП
ОСОБА_2 безпідставно включено до складу
податкового кредиту суму ПДВ від
отриманих товарів, які не значаться на
залишку у підприємця, та не є
реалізованими у розмірі 759579 грн., які не
використовувались у господарської
діяльності.

За висновками акту перевірки,
відповідачем встановлені порушення
ФОП ОСОБА_2 п.п. 177.2 ст.177 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено чистий оподатковуваний дохід
за 2011р. в сумі 6 824897,39 грн. та відповідно
податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в розмірі
1156161,00 грн. у зв'язку з чим донараховано
податок з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за 2011 рік у
розмірі 1158209,16 грн. та п185.1 ст.185, п.190.1
ст.190, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість всього на
суму 1363849,00грн., у тому числі у січні 2011
на 5751,00 грн., у березні 2011 на 58754,00 грн., у
квітні 2011 на 47414,00грн., у травні 2011р. 88224,00
грн., у червні 2011 131055,00 грн., у липні 2011 на
121418,00 грн., у серпні 2011 на 56103,00 грн., у
вересні 2011 на 132527,00 грн., у жовтні 2011 на
292024,00грн., у листопаді 2011 на 313420,00 грн., у
грудні 2011 на 116059,00 грн.

На підставі вказаного акту перевірки,
відповідачем 31.10.2012 року були прийняті
податкові повідомленні-рішення №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб
суб'єктів підприємницької і незалежної
діяльності у сумі 1445201,25грн., у т.ч.
штрафні санкції 289040,25грн., № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі
1622012,75грн., у т.ч. штрафні санкції
258163,75грн., № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи найманих працівників у сумі
734591,00грн., у т.ч. штрафні санкції
33920,32грн.

Позивачем в адміністративному порядку
оскаржені наведені вище податкові
повідомлення-рішення від 31.10.2012 року.

Державною податковою службою у
Дніпропетровській області скасоване
податкове повідомлення-рішення від
31.10.2012 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб суб'єктів
підприємницької і незалежної
діяльності в частині основного
грошового зобов'язання у сумі 646
587,75грн., у т.ч. штрафні санкції 161646,93грн.
в іншій частині залишено без змін,
скасоване податкове
повідомлення-рішення від 31.10.2012 року
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в частині основного
зобов'язання у сумі 604288,00 грн., у т.ч.
штрафні санкції 151072,00 грн., щодо
нарахування по взаємовідносинам з ПП
«Фірма Легпромтекс», в іншій частині
залишено без змін.

Рішенням Державної податкової служби
України про результати розгляду
повторної скарги від 08.02.2013, скасоване
податкове повідомлення-рішення від
31.10.2012 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи найманих працівників у сумі 734
591,00 грн., у т.ч. штрафні санкції 33 920,32
грн.

В результаті рішень податкових
органів, відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення від
24.10.2013 року № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
636966,57грн., в тому числі за основним
платежем 509 573,25 грн. та штрафних санкцій
127393,32грн. та від 24.10.2013 року № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 866 652,75 грн., в тому числі за
основним платежем на суму 759 561,00 грн. та
штрафних санкцій на суму 107091,75грн., які
є предметом оскарження в даній справі.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що
згідно із п.61.1 ст.61 Податкового кодексу
України до сфери податкового контролю
віднесено контроль правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Відповідно до пп. 14.1.56 п.14.1 ст. 14
Податкового Кодексу України доходи -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Згідно до 14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового
Кодексу України витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового
Кодексу України встановлено, що не
включаються до складу витрат: витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до п.198.1. ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно до п.п.198.2, 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

У відповідності до п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
в якій зазначаються обов'язкові
реквізити визначенні даною статтею.
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів, послуг.

Пункт 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України встановлює, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Стаття 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлює, що
первинним документом є документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання;назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Надаючи оцінку доводам позивача про
правомірність віднесення до складу
витрат за господарськими операціями з
придбання та подальшої реалізації
товару у 2011 році суд зазначає, що на
підтвердження здійснення
оподатковуваних операцій позивачем не
надано суду первинні документи, що
підтверджують факт придбання
позивачем товару на вказану суму та
подальшої її реалізації. Вказане
свідчить про недоведеність факту
реальності господарських операцій.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачем до складу доходів та витрат
включено вартість
товарно-матеріальних цінностей з
урахуванням обсягу податку на додану
вартість, сплаченого при придбанні та
реалізації, що призвело до завищення
складу витрат та доходів.

Висновки відповідача підтверджуються
матеріалами справи стосовно
щомісячного розрахунку обсягів
товарно-матеріальних цінностей,
відповідно до номенклатури придбання,
що залишились нереалізованими, але
вартість яких була включена до складу
витрат у повному обсязі. Тому,
відповідачем правомірно визначено, що
позивачем завищено у 2011 році витрати та
податковий кредит., внаслідок
віднесення до їх складу таких, що не
підтверджуються відповідним обсягом
реалізації.

Суд виходить із того, що об'єктом
оподаткування є певна операція між
конкретними суб'єктами господарювання,
яка має бути підтверджена необхідними
первинними документами.

Підставою для відсутності у платника
податків права на отримання податкових
переваг є відсутність необхідних
первинних документів, що підтверджують
здійснення операцій.

Надаючи оцінку правомірності
проведення позивачем податкового
обліку суд перевіряє відповідність
вимогам законодавства первинних
документів, їх наявність, що
вимагається нормативно-правовими
актами та безпосередньо укладеними
угодами, що в свою чергу в певній мірі
свідчить про реальність таких
операцій.

Відповідно до правової позиції Вищого
адміністративного суду України,
викладеної в листі від 02.06.2011 №742/11/13-11,
про те, що встановлення факту
нереальності вчинення господарської
операції не потребує з'ясування змісту
умислу учасників такої операції.
Відсутність реально вчиненої
господарської операції та, як наслідок,
юридична дефектність відповідних
первинних документів за змістом пункту
44.1 ст.44 Податкового кодексу України не
дозволяє формувати дані податкового
обліку незалежно від спрямованого
умислу платників податку - учасників
відповідної операції.

Операції, що формують податковий
кредит для цілей визначення
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ст.ст.46-49 Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Таким чином, з урахуванням позиції
Вищого адміністративного суду України
та проведеного судом аналізу первинних
документів наданих до справи,
відповідачем обґрунтовано та
об'єктивно було зроблено висновок, про
порушення ФОП ОСОБА_2 п.177.2 ст.177, п.185.1
ст.185, п.190.1 ст.190, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
відповідачем на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений законодавством України
прийняті податкові
повідомлення-рішення № від 24.10.2013
року про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму
636966,57грн., в тому числі за основним
платежем 509573,25грн. та штрафних санкцій
127393,32грн. та № від 24.10.2013 року про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 866652,75грн., в тому числі за основним
платежем на суму 759561,00грн. та штрафних
санкцій на суму 107091,75грн.

Відповідно до ч.2 ст. 87 КАС України,
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Позивачем при поданні позову було
сплачено 10% від суми судового збору в
розмірі 458,81 грн. на підставі ч.3 ст.4
Закону України «Про судовий збір».

Згідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Таким чином, з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає
стягненню на користь Державного
бюджету України несплачену частину
судового збору в розмірі 4129,19 грн.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровської області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь Державного бюджету
України частину судового збору в
розмірі 4129,19 грн.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку
встановленому ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова суду, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя О.В. Врона