Справа № 808/8555/13-а
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2013-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2013 року , о 17-57 годині,Справа №
808/8555/13-а м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш
О.В.,

за участю секретаря
Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом
публічного акціонерного товариства
«Дружба»

до Вільнянської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, зазначивши в заяві, що 21.10.2013,
на підставі акту перевірки
Вільнянською ОДПІ були прийняті
податкові повідомлення-рішення:
№, яким було збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ за період
з 01.07.2010 по 30.06.2013 на 1 098 016 гривень і
застосовано штрафні санкції в розмірі 1
578 319 гривень; №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб, що сплачені
податковим агентом, із доходів
платника податку у вигляді заробітної
плати, за вказаний період на 160,95
гривень і застосовано штрафні санкції
в розмірі 550,24 гривень.

Висновки, наведені в акті перевірки, є
хибними та безпідставними, й при
прийнятті податкових
повідомлень-рішень відповідач
неправильно застосував положення
чинного податкового законодавства.

Висновки акту перевірки про заниження
податку на додану вартість, який
підлягає сплаті до бюджету за
загальною декларацією, на загальну
суму 1 098 016 гривень та завищення суми
позитивного значення з ПДВ за
спеціальною декларацією, що
залишається в розпорядженні
підприємства та підлягає
перерахуванню на спеціальний рахунок
підприємства, на загальну суму 1 098 016
гривень, грунтуються на тому, що
відсутність державної реєстрації
договорів оренди земельних ділянок
(паїв) є порушенням податкового
законодавства. Перевіркою не
встановлено фактів придбання ПАТ
«Дружба» сільськогосподарської
продукції у інших юридичних або
фізичних осіб, вся
сільськогосподарська продукція, про
яку йдеться у акті перевірки, є
продукцією власного виробництва ПАТ
«Дружба».

Таким чином, у ОДПІ відсутні підстави
для збільшення зобов'язання з податку
на додану вартість й застосування
штрафних санкцій до ПАТ «Дружба», яке
застосовує спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарської
діяльності, у разі недотримання
останнім норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок
(паїв), якщо при цьому дотримано вимоги
податкового законодавства України.

Щодо правильності утримання та
своєчасності перерахування податку з
доходів фізичних осіб до бюджету в
акті перевірки відповідачем не
зазначено, на підставі яких первинних
документів було встановлено
безпідставність надання податкової
соціальної пільги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

При описанні даного порушення ОДПІ не
посилалась на додаток №4 до акту
перевірки щодо відображення таких
первинних документів. Крім того,
зазначена особа ОСОБА_1 на підприємстві
не працює, натомість є працівник
ОСОБА_3.

Відповідачем встановлено порушення
норм Податкового кодексу України в
зв'язку з не включенням ПАТ «Дружба»
відомостей про суми виплаченого доходу
фізичним особам - підприємцям ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до податкового розрахунку форми
№1ДФ за І квартал 2013 року. Проте, ПАТ
«Дружба» було включено до податкового
розрахунку форми №1ДФ за І, ІІ квартали
2013 року суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь ФОП ОСОБА_5 та
ФОП ОСОБА_4

Недоречним є висновок відповідача в
акті перевірки про включення до
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (форма №1ДФ) недостовірних
відомостей про суми виплаченого доходу
фізичним особам.

Граничний строк для подання податкових
декларацій з податку на додану
вартість: за липень 2010 року є 20.08.2010; за
серпень 2010 року - 20.09.2010; за вересень 2010
року - 20.10.2010. Оскаржуване рішення
№ винесено Вільнянською ОДПІ
21.10.2013.

Число днів, що настає за останнім днем
граничного строку подання податкових
декларацій з ПДВ та винесенням
зазначеного рішення складає:

- по декларації з ПДВ за липень 2010 року -
1157 днів;

- по декларації з ПДВ за серпень 2010 року
- 1126 днів;

- по декларації з ПДВ за вересень 2010
року - 1096 днів.

Таким чином, відповідач неправомірно
збільшив суму грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 463 603 гривні і застосував штрафні
(фінансові) санкції на загальну суму 579
503,75 гривні за вказані звітні періоди,
по яким сплинув строк позовної
давності.

Відповідач неправомірно застосував
штрафні санкції до ПАТ «Дружба» в
розмірі 100% з посиланням на п. 123.2 ст. 123
Податкового кодексу України з
одночасним збільшенням основного
платежу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в такому ж
розмірі. Зазначеними вимогами
стягнення штрафу в розмірі 100% взагалі
не передбачено.

Перевіркою не було встановлено фактів
використання ПАТ «Дружба» сплачених
до бюджету сум внаслідок отримання
податкової пільги не за призначенням
та/або всупереч умовам чи цілям її
надання.

На підставі викладеного позивач
просить скасувати рішення від
21.10.2013

№№ 000481500, .

У судовому засіданні представники
позивача позов підтримують і просять
його задовольнити з підстав,
зазначених в позові.

Відповідач позов не визнає, просить
відмовити в його задоволенні,
зазначивши в запереченнях, що,
відповідно до встановлених в ході
перевірки порушень, з 01.07.2010 ПАТ
«Дружба» не є платником фіксованого
сільськогосподарського податку, що
призвело до невиконання вимог
законодавства про фіксований
сільськогосподарський податок в
частині не одержання доходу від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки за попередній
звітний (податковий) рік більше 75
відсотків загальної суми валового
доходу. Крім того, ПАТ «Дружба» повинно
було сплачувати податки у наступному
звітному періоді на загальних
підставах.

Згідно з листом відділу
Держземагенства у Вільнянському
районі Запорізької області №2371 від
13.08.2013, відсутня інформація щодо
наявності земельних ділянок ПАТ
«Дружба», які пройшли державну
реєстрацію з 01.07.2010 по 31.12.2012.

Таким чином, у зв'язку з тим, що
підприємство має питому вагу
сільськогосподарської продукції в її в
загальному обсязі менше 50%, ПАТ
«Дружба» повинно сплачувати податок на
додану вартість на загальних
підставах, сплачувати інші податки та
збори згідно діючого законодавства;

Позиція позивача щодо порушення
внаслідок відсутності державної
реєстрації договорів оренди земельних
ділянок є хибною та не находить свого
відображення у аспекті чинного
законодавства і законодавства, яке
діяло на час встановлених порушень.

Відповідно до норм податкового
законодавства, якщо суб'єкт
спеціального режиму оподаткування
поставляє протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно
несільськогосподарські товари
(послуги), питома вага яких перевищує 25
відсотків від вартості всіх
поставлених товарів (послуг), то на таке
підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за наслідками звітного періоду, в якому
було допущено таке перевищення, і
сплатити податок до бюджету в
загальному порядку, а податковий орган
виключає таке підприємство з реєстру
суб'єктів спеціального режиму
оподаткування. Підприємство
вважається платником цього податку на
загальних підставах з першого числа
місяця, в якому було допущено таке
перевищення.

У такому випадку сільськогосподарське
підприємство зобов'язане повернути
податковому органу свідоцтво про
реєстрацію як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування.

Висновок позивача, що продукція
відноситься до сільськогосподарської
незалежно від того, чи зареєстровані
належним чином договори оренди
ділянки, є хибною. Основним критерієм
для віднесення підприємств до
категорії сільськогосподарських є
виробництво у відповідних обсягах
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих основних
фондах.

В даному випадку важливим є те, що
сільськогосподарські підприємства,
які орендують земельні ділянки для
ведення сільськогосподарської
діяльності, зобов'язані в обов'язковому
порядку укладати договори оренди землі
з орендодавцями. Укладені договори
оренди землі підлягають обов'язковій
державній реєстрації. Право оренди
земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права,
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Цілим рядом документів, які дають
офіційне, правове роз'яснення такому
поняттю як «сільськогосподарське
підприємство», визначено наявність
державної реєстрації договору оренди
землі з орендодавцями як головний
критерій статусу
«сільськогосподарського
підприємства».

Висновок позивача, що податковий орган
не має права здійснювати контроль за
дотриманням норм земельного
законодавства, є необгрунтованим.

Основні засади податкового
законодавства в Україні містить
Податковий кодекс України -
кодифікований законодавчий акт, яким
регулюється сфера податкових
правовідносин, що містить узгоджені
норми, пов'язані з нарахуванням та
сплатою податків, та забезпечує
комплексне врегулювання питань,
пов'язаних з оподаткуванням.

Податковий кодекс може регулювати
питання щодо основних засад визначення
суб'єктів правових відносин, їх права і
обов'язки, перелік податків і зборів, що
становлять систему оподаткування,
об'єктів та бази оподаткування, розміри
податкових ставок, порядок ведення
податкового обліку, забезпечення
виконання податкових зобов'язань та
міру відповідальності за порушення у
сфері оподаткування передбачені цим
актом. Але порушення податкового
законодавства, може містити
протиправні дії у інших сферах права,
які впливають, чи пов'язані з
адмініструванням податків в Україні.

Таким чином, з урахуванням того, що
перевірка проводилась з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства, то
податковим органом проведено
перевірку та зроблено висновки в межах
їхньої компетенції.

Станом на 01.01.2012, розмір місячного
прожиткового мінімуму складає 1073
гривні, таким чином, сума доходу, до
якого застосовується податкова
соціальна пільга на 2012 рік, становить
1500 гривень (1073x1,4= 1502,20 гривні). Розмір
податкової соціальної пільги в 2012 році
становить 536,50 гривень. В порушення пп.
169.4.1 п. 169.4 ст. 169 Податкового кодексу
України позивачем безпідставно надана
податкова соціальна пільга ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, в результаті чого сума
неутриманого податку на доходи
фізичних осіб склала 160,95 гривень. Крім
того, у зв'язку з непогашенням
податкового зобов'язання позивачу було
нараховано пеню в розмірі 45,17 гривень -
на підставі пп. 129.1.3 п. 129.1, п. 129.4
ст. 129 Податкового кодексу України.

В порушення ст. 51, п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України позивачем
не включено в податковий розрахунок
суми доходу, нарахованого (сплаченого)
на користь платників податку, і сум
утриманого з них податку (форма №1-ДФ) в
І кварталі 2013 року при виплаті доходів
ФОП ОСОБА_4 за послуги інформатизації
та ФОП ОСОБА_5

У разі подання платником податку
уточнюючого розрахунку до податкової
декларації контролюючий орган має
право визначити суму податкових
зобов'язань за такою податковою
декларацією протягом 1095 днів з дня
подання уточнюючого розрахунку. При
цьому граничний строк сплати
податкових зобов'язань визначених за
липень 2010 року закінчується 30 вересня
2010 року.

З урахуванням того, що планова виїзна
перевірка почалась 22.08.2013, тобто в межах
строків передбачених п. 102.1 ст. 102
Податкового кодексу України,
відповідачем не було порушено строків
визначення суми грошових зобов'язань
платника податків.

Під час нарахування штрафних
(фінансових) санкції, окрім розміру
штрафної санкції 25% за порушення
податкового законодавства, до позивача
було застосовано 100% штрафної
(фінансової) санкції. Використання
платником податків сум, що не сплачені
до бюджету внаслідок отримання
(застосування) податкової пільги, не за
призначенням та/або всупереч умовам чи
цілям її надання згідно із законом з
питань відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу) додатково до
штрафів, передбачених п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України, тягне за
собою стягнення до бюджету суми
податків, зборів (обов'язкових
платежів), що підлягали нарахуванню без
застосування податкової пільги. Сплата
штрафу не звільняє таких осіб від
відповідальності за умисне ухилення
від оподаткування.

На підставі вищевикладеного
відповідач просить відмовити у
задоволенні позову.

У судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення,
аналогічні викладеним у запереченнях,
позов не визнає та просить відмовити у
його задоволенні.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у справі
докази та надавши їм оцінку, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
огляду на таке:

судом встановлено, що Вільнянською
ОДПІ ГУ Міндоходів у Запорізькій
області було проведено планову виїзну
перевірку перевірку ПАТ «Дружба» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 по 30.06.2013, результати
якої викладено в акті від № 173/22/00849014
від 19.09.2013.

21.10.2013, на підставі вказаного акту,
Вільнянською ОДПІ було прийнято
податкові повідомлення-рішення: №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з ПДВ на 2676335 гривень (в
т.ч. 1098016 гривень за основним платежем
та 1578319 гривень за штрафними
(фінансовими) санкціями); № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачені податковими агентами, із
доходів платника податку у вигляді з/п
на 711,19 гривень (в т.ч. 160,95 гривень за
основним платежем та 550,24 гривень за
штрафними (фінансовими) санкціями).

Поняття «сільськогосподарського
підприємства» визначено Законом
України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 (далі -
Закон №168/97), який діяв до 01.01.2011, й
Податковим кодексом України, який
набрав чинності з 01.01.2011.

Вiдповiдно до п.8-1.1, абз. 1 п. 8-1.6, абз. 1 п.
8-1.11 ст.8-1 Закону №168/97, «резидент, який
провадить підприємницьку діяльність у
сфері сільського і лісового
господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 8-1.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є поставка вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
виробничих потужностях, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів (послуг) становить не менше 75
відсотків вартості всіх товарів
(послуг), поставлених протягом
попередніх дванадцяти послідовних
звітних податкових періодів сукупно.

Якщо суб'єкт спеціального режиму
оподаткування поставляє протягом
попередніх дванадцяти послідовних
звітних податкових періодів сукупно
несільськогосподарські товари
(послуги), питома вага яких перевищує 25
відсотків від вартості всіх
поставлених товарів (послуг), то:

а) на таке підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування,
встановлений цією статтею. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за наслідками звітного періоду, в якому
було допущено таке перевищення, і
сплатити податок до бюджету в
загальному порядку;

б) податковий орган виключає таке
підприємство з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування та
може повторно включити його до такого
реєстру після спливу наступних
дванадцяти послідовних звітних
податкових періодів за наявності
підстав, визначених цією статтею;

в) таке підприємство вважається
платником цього податку на загальних
підставах з першого числа місяця, в
якому було допущено таке перевищення».

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Податкового
кодексу України, «для цілей
оподаткування до підприємств, основною
діяльністю яких є виробництво
сільськогосподарської продукції,
належать підприємства, дохід яких від
продажу сільськогосподарської
продукції власного виробництва за
попередній звітний (податковий) рік
перевищує 50 відсотків загальної суми
доходу».

Згідно з п. 209.1, абз. 1 п. 209.6, абз. 1 п. 209.11
ст. 209 Податкового кодексу України,
«резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
виробничих потужностях, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Якщо суб'єкт спеціального режиму
оподаткування поставляє протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно
несільськогосподарські
товари/послуги, питома вага яких
перевищує 25 відсотків вартості всіх
поставлених товарів/послуг, то на таке
підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування,
встановлений цією статтею. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за підсумками звітного податкового
періоду, в якому було допущено таке
перевищення, і сплатити податок до
бюджету в загальному порядку».

Таким чином, дотримання
сільськогосподарським
товаровиробником критерію щодо
питомої ваги сільськогосподарських
товарів, яка має становити не менше 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
послідовних звітних податкових
періодів сукупно, є визначальним для
встановлення права особи
застосовувати спеціальний режим
оподаткування ПДВ.

Згідно з п. 68 Закону України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України щодо удосконалення деяких
податкових норм» № 4834-VI від 24.05.2012, який
набрав чинності 01.07.2012, у пункті 209.6 в
абзаці першому слова «виробничих
потужностях» замінено словами
«основних фондах».

Згідно з п. 145.1 ст. 145 Податкового
кодексу України, земельні ділянки
віднесено до 1 групи основних засобів.

Відповідно до пп.пп. 14.1.234, 14.1.234 п. 14.1 ст.
14 Податкового кодексу України,
«сільськогосподарська продукція
(сільськогосподарські товари) для
цілей глави 2 розділу XIV цього Кодексу -
продукція/товари, що підпадають під
визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при
цьому такі товари (продукція)
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються, збираються,
виготовляються, виробляються,
переробляються безпосередньо
виробником цих товарів (продукції), а
також продукти обробки та переробки
цих товарів (продукції), якщо вони були
придбані або вироблені на власних або
орендованих потужностях (площах) для
продажу, переробки або
внутрішньогосподарського споживання.

Сільськогосподарський товаровиробник
для цілей глави 2 розділу XIV цього
Кодек-

су - юридична особа незалежно від
організаційно-правової форми, яка
займається виробництвом
сільськогосподарської продукції
та/або розведенням, вирощуванням та
виловом риби у внутрішніх водоймах
(озерах, ставках та водосховищах) та її
переробкою на власних чи орендованих
потужностях, у тому числі
власновиробленої сировини на
давальницьких умовах, та здійснює
операції з її постачання».

У Податковому кодексу України відсутнє
визначене поняття «виробничі
потужності».

Згідно з п. 1.2 Порядку здійснення
контролю за ввезенням на митну
територію України окремих товарів
цільового призначення, затвердженого
Наказом Державної митної служби
України № 913 від 26.12.2003, «виробничі
потужності - потужності суб'єкта
господарської діяльності, що
використовуються в процесі переробки
та/або виробництва товарів».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
безпечність та якість харчових
продуктів» № 771/97-ВР від 23.12.1997,
«потужності (об'єкти) - територія,
споруди або комплекс споруд,
приміщення, будівлі, обладнання та інші
засоби, включаючи транспортні засоби,
що використовуються у виробництві або
обігу об'єктів санітарних заходів».

Відповідно до п. 209.7 ст. 209 Податкового
кодексу України,
«сільськогосподарськими вважаються
товари, зазначені у товарних групах 1-24,
товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з
УКТ ЗЕД , та послуги, які отримані в
результаті здійснення діяльності, на
яку відповідно до пункту 209.17 цієї
статті поширюється дія спеціального
режиму оподаткування у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником».

Таким чином, для віднесення товарів до
сільськогосподарських з метою
застосування спеціального режиму
оподаткування ПДВ єдиними критеріями є
належність таких товарів до певної
товарної групи, а також створення цих
товарів у процесі діяльності,
визначеної зазначеною нормою
Податкового кодексу України (які також
визначаються за відповідними групами
класифікатора видів економічної
діяльності).

Якщо товари відповідають визначеним
товарним групам та отримані в
результаті здійснення діяльності, що
відповідає визначеним видам, вони є
сільськогосподарськими і повинні
враховуватися при визначенні питомої
ваги сільськогосподарських товарів
для цілей застосування спеціального
режиму оподаткування ПДВ. Недотримання
питомої ваги щодо реалізації
сільськогосподарських товарів є
єдиною підставою для застосування до
сільськогосподарського
товаровиробника правил загального
режиму оподаткування ПДВ.

В інших випадках, зокрема, в разі
недотримання вимог щодо оформлення
земельних ділянок (паїв), які
використовуються при виробництві
сільськогосподарських товарів,
відсутні підстави для застосування до
ПАТ «Дружба» загальних правил
оподаткування ПДВ.

Податкове законодавство не вимагає
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки (паю) як обов'язкової
ознаки для кваліфікації відповідної
ділянки як такої, що знаходиться у
користуванні сільськогосподарського
товаровиробника, і, як наслідок, доводи
відповідача про те, що
сільгосппродукція, вирощена позивачем
на земельних ділянках, щодо яких
договори оренди не зареєстровані в
установленому порядку, не може
включатися до складу питомої ваги його
продукції - є необґрунтованими та
хибними.

Враховуючи пріоритетність
застосування норм Податкового кодексу
України перед нормами інших галузей
права у регулюванні податкових
правовідносин, недотримання норм
земельного законодавства щодо
реєстрації права оренди земельних
ділянок не може бути перешкодою для
кваліфікації сільськогосподарських
угідь як таких, що знаходяться у
користуванні товаровиробника для
цілей справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Таким чином продукція, вирощена на
земельній ділянці, орендованій
платником фіксованого
сільськогосподарського податку в
юридичної та/або фізичної особи, є
сільськогосподарською продукцією в
розумінні глави 2 розділу XIV
Податкового кодексу України незалежно
від того, чи зареєстровані належним
чином договори оренди такої ділянки.

Відповідно до абз. 1 п. 308.4 ст. 308
Податкового кодексу України, «дохід
сільськогосподарського
товаровиробника, отриманий від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки (крім
підакцизних товарів, за винятком
виноматеріалів виноградних (коди
згідно з УКТ ЗЕД 2204 29-2204 30), вироблених
на підприємствах первинного
виноробства для підприємств
вторинного виноробства, які
використовують такі виноматеріали для
виробництва готової продукції, включає
доходи, отримані від: реалізації
продукції рослинництва, що вироблена
(вирощена) на угіддях, які належать
сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, а також
продукції рибництва, виловленої
(зібраної), розведеної, вирощеної у
внутрішніх водоймах (озерах, ставках і
водосховищах), та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;
реалізації продукції рослинництва на
закритому ґрунті та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;
реалізації продукції тваринництва і
птахівництва та продуктів її переробки
на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;
реалізації сільськогосподарської
продукції, що вироблена із сировини
власного виробництва на давальницьких
умовах, незалежно від територіального
розміщення переробного підприємства».

Згідно з пп. 14.1.233 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, сільськогосподарські
угіддя - рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги.

Відповідно, сільськогосподарські
угіддя знаходяться на земельних
ділянках сільськогосподарського
призначення.

Згідно з пп. 14.1.77 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, «землі
сільськогосподарського призначення
для цілей глави 2 розділу XIV цього
Кодексу - землі, надані для виробництва
сільськогосподарської продукції».

За змістом наведених норм для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку землі,
що використовуються
сільськогосподарським
товаровиробником для виробництва
продукції рослинництва, повинні
знаходитися у власності чи
користуванні такого виробника.

Водночас Податковий кодекс України не
деталізує вимог, відповідно до яких у
особи виникає право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані сільськогосподарські
угіддя, а також до правовстановлюючих
документів, якими підтверджуються
відповідні права на земельні ділянки.

Отже, виходячи з системного аналізу
норм Податкового кодексу України,
будь-яке право користування земельною
ділянкою, на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя, з яких
підстав не виникало б таке право, є
належним для підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Судом встановлено, що факт
користування земельними ділянками для
здійснення виробництва
сільськогосподарської продукції ПАТ
«Дружба» підтверджений довідками
Люцернянської сільскої ради
Вільнянського району Запорізької
області №05 від 18.01.2010, №12 від 13.01.2011,
№01-10/53 від 20.01.2012, №01-24/103 від 01.02.2013 (а.с.
58-61).

Відповідно до абз. 1 п. 301.1 ст. 301
Податкового кодексу України,
«платниками податку з урахуванням
обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї
статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків».

Згідно з п. 308.1 ст. 308 Податкового
кодексу України,
«сільськогосподарські
товаровиробники для набуття і
підтвердження статусу платника
податку щороку, до 20 лютого, подають
станом на 1 січня поточного року:

-загальну податкову декларацію з
податку на поточний рік щодо всієї
площі земельних ділянок, з яких
справляється податок
(сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ, багаторічних
насаджень), та/або земель водного фонду
внутрішніх водойм (озер, ставків та
водосховищ), - органу державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем перебування
на податковому обліку);

-звітну податкову декларацію з податку
на поточний рік окремо щодо кожної
земельної ділянки - органу державної
податкової служби за місцем
розташування такої земельної ділянки;

-розрахунок частки
сільськогосподарського
товаровиробництва - органам державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням та/або за місцем
розташування земельних ділянок за
формою, затвердженою центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
аграрної політики, за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики;

-відомості (довідку) про наявність
земельних ділянок - органам державної
податкової служби за своїм
місцезнаходженням та/або за місцем
розташування земельних ділянок».

Судом встановлено, що позивач є
суб'єктом спеціального режима
оподаткування податком на додану
вартість та платником фіксованого
сільськогосподарського податку у 2010-2013
роках, відповідно до свідоцтв про
реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режима оподаткування податком на
додану вартість № 200004212, №200085041, №200086846
та довідок Вільнянської ОДПІ №408/10/15-022
від 12.02.2010, №498/10/15-022 від 08.02.2011, №883/10/15-022
від 15.03.2012, №812/10/15-022 від 01.03.2013 (а.с.139-143).

Таким чином, для розрахунку доходів від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва як
таких, що можуть враховуватися при
визначенні частки
сільськогосподарського
товаровиробництва, включаються доходи
від продажу продукції рослинництва,
вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах.

У податкового органу відсутні підстави
для застосування будь-яких заходів до
платників фіксованого
сільськогосподарського податку та
осіб, що застосовують спеціальний
режим оподаткування податком на додану
вартість сільськогосподарської
діяльності, у разі недотримання
останніми норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
якщо при цьому дотримано вимоги
податкового законодавства.

Таким чином, контролюючими органами не
може бути прийнято рішення про
скасування реєстрації платника
фіксованого сільськогосподарського
податку з тих підстав, що платником не
дотримано вимог щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
які використовуються для вирощування
сільськогосподарської продукції
рослинництва. Так само
сільськогосподарська продукція
рослинництва, вирощена платником
фіксованого сільськогосподарського
податку на будь-яких використовуваних
ним земельних ділянках, у тому числі
орендованих, незалежно від стану
державної реєстрації відповідних
орендних договорів, не може
оподатковуватися за іншими правилами,
ніж у режимі фіксованого
сільськогосподарського податку.

Аналогічним чином відсутні підстави
для визначення особі податкових
зобов'язань із податку на додану
вартість за правилами загального
режиму в разі, якщо такою особою
дотримано питому вагу
сільськогосподарських товарів у
загальному обсязі реалізації.

Відповідно до арк. 11 акту перевірки,
позивачем порушено норми Закону
України «Про оренду землi», Земельного
кодексу України, Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України, договорів. Проте не зазначено,
що позивачем порушено норми
Податкового кодексу України.

Відповідач як контролюючий орган
наділений повноваженнями контролювати
дотримання платниками податків норм
податкового та окремих норм
господарського законодавства у
випадках, прямо передбачених законом.
Функції контролю за дотриманням норм
земельного законодавства не належать
до повноважень контролюючих органів.
Відповідно, порушення платниками норм
іншого законодавства, дотримання якого
не контролюється податковими органами,
не можуть бути підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої нормами Податкового
кодексу України.

Відповідно до п. 302.1 ст. 302 Податкового
кодексу України, «об'єктом
оподаткування податком для
сільськогосподарських
товаровиробників є площа
сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ і багаторічних
насаджень) та/або земель водного фонду
(внутрішніх водойм, озер, ставків,
водосховищ), що перебуває у власності
сільськогосподарського
товаровиробника або надана йому у
користування, у тому числі на умовах
оренди».

Отже, об'єктом оподаткування є ті
сільськогосподарські угіддя, що
перебувають у власності або в
користуванні платника податку на
будь-яких умовах, включаючи, але не
обмежуючись, орендою. Зазначеною
нормою взагалі не встановлені вимоги
щодо оформлення та реєстрації права на
ділянки (зокрема, право користування).

За таких обставин, відсутність
належного оформлення земельних
ділянок, зокрема, відсутність
державної реєстрації відповідних
договорів оренди, не є підставою для
звільнення платника фіксованого
сільськогосподарського податку від
нарахування податку з площі всіх
ділянок, що перебувають у його
користуванні.

Таким чином, фіксований
сільськогосподарський податок
сплачується з усіх земель, що фактично
використовуються платником цього
податку для виробництва
сільськогосподарської продукції.

Норми п. 8-1.6 ст.8-1 Закону №168/97, як і норми
п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу
України, не ставлять право платника на
застосування спеціального режиму
оподаткування в залежність від
дотримання ним вимог цивільного та
земельного законодавства.

Оскільки перевіркою не встановлено
фактів придбання ПАТ «Дружба»
сільськогосподарської продукції у
інших юридичних або фізичних осіб, тому
у контролюючого органу відсутні
підстави для застосування будь-яких
заходів до ПАТ «Дружба», яке застосовує
спеціальний режим оподаткування
сільськогосподарської діяльності
податком на додану вартість, у разі
недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок
(паїв), якщо при цьому дотримано вимоги
податкового законодавства України.

Відповідно до п. 5.2 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової служби України № 984 від
22.12.2010, зареєстрованого у Мін'юсті
України 12.01.2011 за №34/18772, «у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно:

-чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

-зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

-у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів;

-у разі відмови посадових осіб платника
податків або його законних
представників надати копії документів
посадовій (службовій) особі органу
державної податкової служби така особа
складає акт у довільній формі, що
засвідчує факт відмови, із зазначенням
посади, прізвища, імені, по батькові
платника податків (його законного
представника) та переліку документів,
які йому запропоновано подати, факт про
складання такого акта відображається в
акті документальної перевірки;

-у разі надання посадовими особами
платника податків або його законними
представниками посадовим (службовим)
особам органу державної податкової
служби письмових пояснень щодо
встановлених порушень податкового
законодавства та/або причин ненадання
первинних та інших документів, що
підтверджують встановлені порушення,
або їх копій факти про надання таких
пояснень необхідно відобразити в
акті».

Судом встановлено, що в акті перевірки
відсутні посилання на первинні
документи, на підставі яких було
встановлено безпідставність надання
податкової соціальної пільги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 (а.с. 32). Також в акті перевірки
відсутні посилання на відображення
таких первинних документів у наявному
додатку до акту перевірки №4 (а.с.40).

Судом встановлено, що, відповідно до
наказу №57 від 05.09.2011, на підприємстві
позивача працює ОСОБА_3. Зазначена в
акті перевірки особа ОСОБА_1 на
підприємстві відсутня.

Відповідно до акту перевірки (арк. 34),
«за результатами перевірки
встановлено розбіжності даних
податкових розрахунків ф.№1ДФ та сум
фактично перерахованого податку. Так,
відповідно до податкового розрахунку
(ф.1ДФ), за перевіряємий період
задекларовано суму перерахованого
податку в розмірі 1030810,71 гривень, за
даними картки особового рахунку по
податку з доходів фізичних осіб ПАТ
«Дружба» (ф. 15) сума перерахованого
податку склала 1044930,86 гривень.

Зазначене вище є порушенням статті 9
Закону України «Про державний реєстр
фізичних осіб - платників податків та
інших обов'язкових платежів» від 22.12.94
№320/94-ВР, пункту 19.2 статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003 року №889-IV та
статті 51, пункту 176.2 статті 176
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI".

Між тим, Закон України «Про державний
реєстр фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів» № 320/94-ВР від 22.12.1994 та Закон
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» № 889-IV від 22.05.2003
втратили чинність 01.01.2011.

Розбіжність даних податкових
розрахунків форми №1ДФ та сум фактично
перерахованого податку виникає
внаслідок того, що до податкового
розрахунку форми №1ДФ за квартал
включається заробітна плата, яка
нараховується в поточному місяці, а
виплачується в наступному місяці.
Таким чином, до податкового розрахунку
форми №1ДФ за I квартал включається
заробітна плата за березень, яка
нарахована у березні та виплачена у
квітні (у ІІ кварталі).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем норм Податкового кодексу
України у звязку з невключенням до
податкового розрахунку форми №1ДФ за І
квартал 2013 року відомостей про суми
виплаченого доходу ФОП ОСОБА_4 (рнокпп -
НОМЕР_3) та ФОП ОСОБА_5 (рнокпп - НОМЕР_4)
(звор. сторона а.с. 34).

Судом встановлено, що, відповідно до
податкових розрахунків сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку за І-ІІ квартали 2013 року,
позивачем було нараховано та виплачено
доход ФОП ОСОБА_5 (рнокпп - НОМЕР_4) й ФОП
ОСОБА_4 (рнокпп - НОМЕР_3) у розмірі 249
гривень і 329 гривень, 3105 гривень -
відповідно (а.с. 88-91).

Згідно з абз. 1 п. 46.1 ст. 46 Податкового
кодексу України, податкова декларація,
розрахунок (далі - податкова
декларація) - документ, що подається
платником податків контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку".

Відповідно до п. 49.1, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49
Податкового кодексу України,
«податкова декларація подається за
звітний період в установлені цим
Кодексом строки органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податків.

Податкові декларації, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подаються
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі в
разі сплати квартальних або піврічних
авансових внесків) - протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя)».

Згідно з п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу
України, «податковий агент
зобов'язаний подавати у строки,
встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку органу
державної податкової служби за місцем
свого обліку».

Відповідно до пп.пп. «а», «в» п.176.1, пп.
«а», абз. 1 пп. «б» п. 176.2 ст. 176
Податкового кодексу України, «платники
податку зобов'язані вести облік
доходів і витрат в обсягах, необхідних
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі якщо
такий платник податку зобов'язаний
відповідно до цього розділу подавати
декларацію або має право на таке
подання з метою повернення надміру
сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податкову
знижку; подавати податкову декларацію
за встановленою формою у визначені
строки у випадках, коли згідно з
нормами цього розділу таке подання є
обов'язковим.

Особи, які відповідно до цього Кодексу
мають статус податкових агентів,
зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається».

Зазначеними нормами визначено
відповідальність податкового агента
саме за строки подання податкового
розрахунку та своєчасність і повноту
нарахування, утримання та сплату до
бюджету податку з доходу, а не
відповідальність за подання
податкової звітності (форми №1ДФ) з
недостовірними даними та помилками.

Таким чином, висновок акту перевірки
про включення до податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма №1ДФ), недостовірних відомостей
про суми виплаченого доходу фізичним
особам є неправомірним.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового
кодексу України, «контролюючий орган,
крім випадків, визначених пунктом 102.2
цієї статті, має право самостійно
визначити суму грошових зобов'язань
платника податків у випадках,
визначених цим Кодексом, не пізніше
закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

У разі подання платником податку
уточнюючого розрахунку до податкової
декларації контролюючий орган має
право визначити суму податкових
зобов'язань за такою податковою
декларацією протягом 1095 днів з дня
подання уточнюючого розрахунку».

Згідно з п. 114.1 ст. 114 Податкового
кодексу України, «граничні строки
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) до платників податків
відповідають строкам давності для
нарахування податкових зобов'язань,
визначеним статтею 102 цього Кодексу».

Судом встановлено, що відповідно до
додатку №1 до податкового повідомлення
- рішення № від 21.10.2013 «Розрахунок
штрафних (фінансових) санкцій по
податку на додану вартість ПАТ
«Дружба» () згідно акта
перевірки №173/22/00849014 від 19.09.2013» (далі -
додаток №1), відповідачем визначено
заниження суми податку на додану
вартість (загальна декларація) та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції за звітні податкові періоди
липень, серпень, вересень 2010 року (а.с.
55).

Згідно з п. 203.1, ст. 203 Податкового
кодексу України, «податкова декларація
подається за базовий звітний
(податковий) період, що дорівнює
календарному місяцю, протягом 20
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця».

Таким чином граничний строк для
подання податкових декларацій з
податку на додану вартість: за липень
2010 року є 20.08.2010; за серпень 2010 року -
20.09.2010; за вересень 2010 року - 20.10.2010.

Відповідно до п. 49.3 ст. 49 Податкового
кодексу України, «податкова декларація
подається за вибором платника
податків, якщо інше не передбачено цим
Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або
уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням
про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
підзвітних осіб у порядку, визначеному
законодавством».

Судом встановлено, що, відповідно до
квитанцій про отримання податкових
декларацій в електронному вигляді,
позивачем було подано податкові
декларації з ПДВ до податкового органу
раніше ніж гранична дата їх подання, а
саме:

- за липень 2010 року звіт доставлено до
районного рівня ДПА України 18.08.2010,
реєстраційний номер ;

- за серпень 2010 року звіт доставлено до
районного рівня ДПА України 17.09.2010,
реєстраційний номер ;

- за вересень 2010 року звіт доставлено до
районного рівня ДПА України 18.10.2010,
реєстраційний номер (а.с. 92-100).

Податкове повідомлення-рішення №
винесено Вільнянською ОДПІ 21.10.2013.

Число днів, що настає за останнім днем
граничного строку подання податкових
декларацій з ПДВ та винесенням
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № від 21.10.2013
складає:

- по декларації з ПДВ за липень 2010 року -
1157 днів;

- по декларації з ПДВ за серпень 2010 року
- 1126 днів;

- по декларації з ПДВ за вересень 2010
року - 1096 днів.

Таким чином, в порушення п. 102.1, ст. 102, п.
114.1, ст. 114 Податкового кодексу України,
згідно з податковим
повідомленням-рішенням № від
21.10.2013, відповідач неправомірно
збільшив суму грошового зобов'язання з
ПДВ на загальну суму 463603 гривень і
застосував штрафні (фінансові) санкції
на загальну суму 579503,75 гривень за
звітні податкові періоди липень -
вересень 2010 року, по яким сплинув строк
позовної давності, а саме:

- неправомірне збільшення суми
грошового зобов'язання по декларації з
ПДВ за липень 2010 року в розмірі 15938
гривень і застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 19922,5
гривень;

- неправомірне збільшення суми
грошового зобов'язання по декларації з
ПДВ за серпень 2010 року в розмірі 200901
гривень і застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 251125,25
гривень;

- неправомірне збільшення суми
грошового зобов'язання по декларації з
ПДВ за вересень 2010 року в розмірі 246764
гривень і застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 308455
гривень.

Відповідно до п. 116.1 ст. 116 Податкового
кодексу України, «у разі застосування
контролюючими органами до платника
податків штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів) за порушення законів з питань
оподаткування та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
такому платнику податків надсилаються
(вручаються) податкові повідомлення -
рішення.

За одне податкове правопорушення
контролюючий орган може застосувати
тільки один вид штрафної (фінансової)
санкції (штрафу), передбаченої цим
Кодексом та іншими законами України».

Статтею 61 Конституції України
передбачено, що «ніхто не може бути
двічі притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення».

Судом встановлено, що згідно з додатком
№1, при розрахунку штрафних
(фінансових) санкцій з ПДВ ПАТ «Дружба»
застосовано два види штрафної
(фінансової) санкції, а саме:

- штрафну (фінансову) санкцію в розмірі
25%, з посиланням на п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України;

- штрафну (фінансову) санкцію в розмірі
100%, з посиланням на п. 123.2 ст. 123
Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст.54
Податкового кодексу України,
«Контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках».

Відповідно до абз. 1 п. 123.1, п. 123.2 ст. 123
Податкового кодексу України, «У разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Використання платником податків
(посадовими особами платника податків)
сум, що не сплачені до бюджету
внаслідок отримання (застосування)
податкової пільги, не за призначенням
та/або всупереч умовам чи цілям її
надання згідно із законом з питань
відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу) додатково до
штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї
статті тягне за собою стягнення до
бюджету суми податків, зборів
(обов'язкових платежів), що підлягали
нарахуванню без застосування
податкової пільги. Сплата штрафу не
звільняє таких осіб від
відповідальності за умисне ухилення
від оподаткування».

Відповідач неправомірно застосував
штрафні (фінансові) санкції до ПАТ
«Дружба» в розмірі 100% з посиланням на
п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу
України, з одночасним збільшенням
основного платежу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в такому ж розмірі, тоді як
згідно зі ст. 123 Податкового кодексу
України, штраф визначається в розмірах,
визначених п. 123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України, а стягнення штрафу в
розмірі 100% вимогами ст.123.2 Податкового
кодексу України взагалі не
передбачено.

Відповідно до п. 113.3 ст. 113 Податкового
кодексу України, «штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) за порушення норм
законів з питань оподаткування або
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
застосовуються у порядку та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України.

Застосування за порушення норм законів
з питань оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів), не
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України, не дозволяється».

Вищезазначене також підтверджується
висновками Узагальнюючої податкової
консультації з питань забезпечення
єдиного підходу до застосування
штрафних санкцій за порушення норм
Податкового кодексу України,
затвердженою наказом ДПС України №1046
від 22.11.2012, зокрема відповіді на питання
4 та 6 (а.с. 101-102).

Судом встановлено, що акт перевірки не
містить висновків про використання ПАТ
«Дружба» сплачених до бюджету сум
внаслідок отримання податкової пільги
не за призначенням та/або всупереч
умовам чи цілям її надання.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що відповідач
неправомірно застосував штрафні
(фінансові) санкції до ПАТ «Дружба» в
розмірі 100% з посиланням на порушення
п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України.
Враховуючи безпідставність
донарахування основного платежу,
протиправним є і застосування
будь-яких штрафних (фінансових)
санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, «в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову».

На підставі викладеного, суд вважає, що
висновки акту перевірки № 173/22/00849014 від
19.09.2013 є помилковими та такими, що не
ґрунтуються на нормах Податкового
кодексу України, а податкові
повідомлення-рішення, винесені на
підставі зазначеного акту, є
протиправними й підлягають
скасуванню.

Відповідно до ст. 94 КАС України,
присудженню на користь позивача
підлягають здійснені ним
документально підтверджені судові
витрати.

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення,
винесені 21.10.2013 Вільнянською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області:

№ про збільшення публічному
акціонерному товариству «Дружба» суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 2 676 335 гривень (в т.ч.1
098 016 гривень за основним платежем та 1 578
319 гривень за штрафними (фінансовими)
санкціями);

№ про збільшення публічному
акціонерному товариству «Дружба» суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачені
податковими агентами, із доходів
платника податку у вигляді з/п на 711,19
гривень (в т.ч. 160,95 гривень за основним
платежем та 550,24 гривень за штрафними
(фінансовими) санкціями).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства «Дружба» судові витрати у
розмірі 458 (чотирьохсот п'ятдесяти
восьми) гривень 81 копійки.

Постанова може бути оскаржена у
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд через
Запорізький окружний адміністративний
суд у десятиденний строк з дня
отримання постанови у повному обсязі
шляхом подання апеляційної скарги.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, що її подає, до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо її не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
О.В. Матяш