Справа № 2а-3134/09/0770
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
Справа № 876/11644/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу приватного підприємця ОСОБА_1 на
ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року про залишення позовної заяви без
розгляду у справі за позовом
приватного підприємця ОСОБА_1 до
Регіонального управління Департаменту
з питань адміністрування акцизного
збору і контролю за виробництвом та
обігом підакцизних товарів у
Закарпатській області про
застосування штрафних санкцій, -

в с т а н о в
и в :

Позивач - приватний підприємець ОСОБА_1
звернулася в суд з позовом до
відповідача - Регіонального управління
Департаменту з питань адміністрування
акцизного і контролю за виробництвом
та обігом підакцизних товарів
Державної податкової адміністрації
України у Закарпатській області про
визнання недійсним рішення про
застосування фінансових санкцій.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року вищевказану позовну заяву
залишено без розгляду. Ухвала
мотивована тим, що позивач повторно не
прибула у судове засідання без
поважних причин, хоча належним чином
була повідомлена про час і місце
розгляду справи.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
судді, позивач оскаржила її в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана ухвала прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з помилковим застосуванням
норм процесуального права. Просить
скасувати оскаржувану ухвалу і
направити справу для продовження
розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому суд
відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС
України вважає можливим проведення
розгляду справи в їхній відсутності в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами та на
основі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року залишено без розгляду позовну
заяву приватного підприємця ОСОБА_1 до
Регіонального управління Департаменту
з питань адміністрування акцизного
збору і контролю за виробництвом та
обігом підакцизних товарів у
Закарпатській області про
застосування штрафних санкцій. В
ухвалі зазначено, що позивач повторно
без поважних причин не прибула в судові
засідання призначені 11 червня 2013 року
та 17 липня 2013 року, хоча про час і місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції не
відповідає фактичним обставинам
справи і є помилковим з наступних
підстав.

Відповідно до ч.2 ст.33 КАС України
повістки про виклик у суд надсилаються
особам, які беруть участь у справі,
свідкам, експертам, спеціалістам,
перекладачам.

Згідно з ч.3 ст.33 КАС України судовий
виклик або судове повідомлення осіб,
які беруть участь у справі, свідків,
експертів, спеціалістів, перекладачів
здійснюється рекомендованою
кореспонденцією (листом, телеграмою),
кур'єром із зворотною розпискою за
адресами, вказаними цими особами, або
шляхом надсилання тексту повістки,
складеного відповідно до статті 34
цього Кодексу факсимільним
повідомленням (факсом, телефаксом),
електронною поштою, телефонограмою,
опублікування у друкованому засобі
масової інформації. Повідомлення
шляхом надсилання тексту повістки
здійснюється за тими самими правилами,
що і повідомлення шляхом надсилання
повістки, крім випадків, установлених
цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, в
судове засідання 11 червня 2013 року
позивач не прибула, про час і місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином, що підтверджується
копією повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.147). разом з
тим, 10 червня 2013 року позивач подала до
суду клопотання про відкладення
розгляду справи з покликанням на
підстави неприбуття (а.с.148).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 128 КАС
України вказане клопотання позивача
задоволено, розгляд справи відкладено
на 26 червня 2013 року (довідка від 11
червня 2013 року, а.с.149).

У судове засідання 26 червня 2013 року
позивач не прибула, в матеріалах справи
відсутні докази належного
повідомлення позивача про дату, час та
місце проведення судового засідання,
оскільки повідомлення про виклик в
судове засідання позивач не отримала,
що підтверджується копією
повідомлення про вручення поштового
відправлення з відміткою організації
поштового обслуговування -«за
зазначеною адресою не проживає» (а.с.155),
а тому розгляд справи відкладено на 10
липня 2013 року (довідка від 26.06.2013 року,
а.с.152).

У судовому засіданні 10 липня 2013 року
розгляд справи відкладено на 17 липня 2013
року, в зв'язку з недопуском до участі у
справі представника відповідача через
неналежне оформлення довіреності на
представництво інтересів (журнал
судового засідання від 10 липня 2013 року,
а.с.158).

У судове засідання, призначене 17 липня
2013 року, позивач не прибула, про час і
місце розгляду справи була повідомлена
належним чином, що підтверджується
копією повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.159).

Відповідно до вимог п.4 ча.1 ст.155 КАС
України суд своєю ухвалою залишає
позовну заяву без розгляду, якщо
позивач повторно не прибув у попереднє
судове засідання чи у судове засідання
без поважних причин, якщо від нього не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
зазначає, що при вирішенні питання про
залишення позовної заяви без розгляду
з цієї підстави необхідно з'ясувати: чи
належним чином позивача було
повідомлено про судовий розгляд перший
і другий раз; чи обидва рази були
відсутні поважні причини неприбуття
позивача або інформація про такі
причини; чи відсутня заява позивача про
розгляд справи за його відсутності.

Даючи оцінку обґрунтованості та
підставності доводів апеляційної
скарги, необхідно з'ясувати питання
повторності неявки позивача в судове
засідання. Повторною є друга поспіль
неявка позивача, за умови, що він обидва
рази був належним чином повідомлений
про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції дано передчасну юридичну
оцінку фактичним обставинам справи,
оскільки відсутня повторність неявки
позивача в судове засідання.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Проявом цього права є забезпечення для
кожної особи можливості звернутися до
суду. Щодо адміністративних справ це
право полягає у тому, що кожен, хто
вважає, що втручання адміністративної
влади у здійснення його цивільного
права є незаконним, повинен мати
можливість подати відповідну заяву до
суду, який відповідає вимогам ст. 6
Конвенції (Рішення ЄСПЛ від 23 вересня
1982 у справі Sporrong and Lцnnroth v. Sweden, Publ. Court,
Series A, vol. 52).

Суд нагадує, що процесуальні гарантії,
викладені у ст.6 Конвенції,
забезпечують кожному право звертатися
до суду з позовом щодо своїх цивільних
прав та обов'язків. Таким чином ст.6
Конвенції втілює «право на суд», в
якому право на доступ до суду, тобто
право ініціювати в судах провадження з
цивільних питань становить один з його
аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975
року у справі «Голдер проти
Сполученого Королівства» (Golder v. the United
Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18). Крім того,
порушення судового провадження саме по
собі не задовольняє усіх вимог пункту 1
статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції -
гарантувати права, які є практичними та
ефективними, а не теоретичними або
ілюзорними. Право на доступ до суду
включає в себе не лише право ініціювати
провадження, а й право отримати
«вирішення» спору судом. Воно було б
ілюзорним, якби національна правова
система Договірної держави дозволяла
особі подати до суду цивільний позов
без гарантії того, що справу буде
вирішено остаточним рішенням в
судовому провадженні. Для пункту 1
статті 6 Конвенції було б неможливо
детально описувати процесуальні
гарантії, які надаються сторонам у
судовому процесі - провадженні, яке є
справедливим, публічним та швидким, не
гарантувавши сторонам того, що їхні
цивільні спори будуть остаточно
вирішені (див. рішення у справах
«Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v.
Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003
року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v.
Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що суд першої інстанції,
залишивши без розгляду позовну заяву
позивача, позбавив його можливості
захистити свої права та інтереси,
відповідно порушив його право на
захист прав, свобод та інтересів і
розгляд справи в адміністративному
суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувану
ухвала суду першої інстанції необхідно
скасувати як таку, що постановлена з
порушенням норм процесуального права з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження її розгляду,
оскільки доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та повністю
спростовують висновки суду першої
інстанції, тому апеляційна скарга
підлягає до задоволення, а оскаржувана
ухвала, як така, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі -
скасуванню, і направленню справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л и
в :

Апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1 задовольнити, а
ухвалу Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року про залишення позовної заяви без
розгляду у справі № 2а-3134/09/0770 -
скасувати, і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик