Справа № 809/160/14
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.
Справа № 809/160/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Панікара І.В.

при секретарі Кривун О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом Державної податкової
інспекції у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області

до Приватного підприємства "Інвертін"

про стягнення заборгованості в сумі
51951,54 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

13.01.2014 року Державна податкова
інспекція у м. Івано-Франківську
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (надалі -
позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Приватного підприємства "Інвертін"
(надалі - відповідач) про стягнення
заборгованості в сумі 51951,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю
допущених відповідачем порушень вимог
Податкового кодексу України, щодо
своєчасності сплати орендної плати за
землю, внаслідок чого, у нього виникла
непогашена заборгованість за період
лютий - жовтень 2013 року в сумі 51951,54 грн.,
яку позивач і просить стягнути в
судовому порядку.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак на адресу
суду направив клопотання про розгляд
справи без його участі. Просив позов
задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча належним чином про дату,
час і місце судового розгляду
повідомлений, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення,
наявним в матеріалах справи, своїм
правом на подання заперечення на
адміністративний позов не скористався,
не повідомив суд про причини
неприбуття та не направив жодних заяв
про відкладення справи чи проведення
судового розгляду без його участі.

За таких обставин суд повважав, що, із
врахуванням положень частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, розгляд справи
можливий за відсутності позивача і
відповідача та на підставі частини 1
статті 41 Кодексу адміністративного
судочинства України розглянув справу
без здійснення фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши письмові докази, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими, а
позов таким, що підлягає до задоволення
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.04.1998 року
відповідач зареєстрований виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської
ради як юридична особа, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Згідно зі статтею 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Податковий кодекс України (надалі -
Кодекс) регулює відносини, що виникають
у сфері справляння податків і зборів,
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

У відповідності до вимог статті 36
Кодексу, податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом або законами з питань митної
справи.

Згідно статті 38 Кодексу, виконанням
податкового обов'язку визнається
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

Пунктом 15.1. статті 15 Кодексу визначено,
що платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 16.1.4. Кодексу передбачено, що
платник податків зобов'язаний
сплачувати податки та збори в строки та
у розмірах, встановлених цим Кодексом
та законами з питань митної справи.

Судом встановлено, що відповідач у
відповідності до статті 269 Податкового
кодексу України є платником земельного
податку.

Відповідно пункту 269.1 статті 269 Кодексу,
платниками земельного податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв); землекористувачі.

Згідно пункту 270.1 статті 270 цього
Кодексу об'єктами оподаткування є
земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні; земельні
частки (паї), які перебувають у
власності.

Відповідно пункту 288.1. статті 288
Податкового кодексу України підставою
для нарахування орендної плати за
земельну ділянку є договір оренди
такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування, які
укладають договори оренди землі,
повинні до 1 лютого подавати органу
державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
переліки орендарів, з якими укладено
договори оренди землі на поточний рік,
та інформувати відповідний орган
державної податкової служби про
укладення нових, внесення змін до
існуючих договорів оренди землі та їх
розірвання до 1 числа місяця, що настає
за місяцем, у якому відбулися зазначені
зміни (пункт 288.1.).

Платником орендної плати є орендар
земельної ділянки (пункт 288.2.). Розмір та
умови внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем
(пункт 288.4.). Розмір орендної плати
встановлюється у договорі оренди
(пункт 288.5.).

Як вбачається з матеріалів справи,
13.04.2009 року Івано-Франківська міська
рада (орендодавець) уклала з ПП
"Інвертін" (орендар) договір оренди
землі, загальною площею 1,0653 га.

Згідно пункту 288.7 статті 288 цього ж
Кодексу податковий період, порядок
обчислення орендної плати, строк
сплати та порядок її зарахування до
бюджетів застосовується відповідно до
вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до положень статті 287.1
Кодексу, власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

Згідно пункту 49.1. статті 49 Кодексу,
податкова декларація подається за
звітний період в установлені цим
Кодексом строки органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податків.

Згідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 Кодексу,
платники податків і зборів зобов'язані
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів.

Згідно пункту 288.7 статті 288 Кодексу,
податковий період, порядок обчислення
орендної плати, строк сплати та порядок
її зарахування до бюджетів
застосовується відповідно до вимог
статей 285-287 цього розділу.

Статтею 285 даного Кодексу передбачено,
що базовим податковим (звітним)
періодом для плати за землю є
календарний рік. Базовий податковий
(звітний) рік починається 1 січня і
закінчується 31 грудня того ж року (для
новостворених підприємств та
організацій, а також у зв'язку із
набуттям права власності та/або
користування на нові земельні ділянки
може бути меншим 12 місяців).

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач самостійно визначив
податкове зобов'язання по орендній
платі за землю за 2013 рік, подавши 19.02.2013
року податкову декларацію з плати за
землю (земельний податок та/або орендна
плата за земельні ділянки державної
або комунальної власності ) за 2013 рік,
самостійно розрахувавши розмір
вказаних зобов'язань на загальну суму
71721,00 грн. із щомічною сплатою 5976,75 грн.

Відповідно до пункту 56.11 статті 56
Податкового кодексу України,
самостійно визначене платником
податків податкове зобов'язання
оскарженню не підлягає.

У відповідності до пункту 287.3 статті 287
Податкового кодексу України, податкове
зобов'язання щодо плати за землю,
визначене у податковій декларації на
поточний рік, сплачується рівними
частками власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Відповідно до статті 290 Кодексу, плата
за землю зараховується до відповідних
місцевих бюджетів у порядку,
визначеному Бюджетним кодексом
України для плати за землю.

Пунктом 57.1 статті 57 Кодексу встановлює,
що платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, всупереч вимогам Кодексу,
відповідачем не сплачено суму
грошового зобов'язання по орендній
платі за землю за період лютий - жовтень
2013 року в сумі 51951,54 грн.

Згідно пункту 59.1 статті 59 Кодексу, у
разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
орган державної податкової служби
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем вжиті заходи щодо вручення
відповідачу податкової вимоги форми "Ю"
за № 336-19 від 10.06.2013 року на суму 10114,29
грн. та податкової вимоги форми "Ю" за №
1206-19 від 21.08.2013 року на суму 28044,54 грн.

Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1 статті 14
Кодексу визначено, що податкове
зобов'язання - це сума коштів, яку
платник податків, у тому числі
податковий агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту
14.1. статті 14 Кодексу, податковий борг -
сума грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгодженого
платником податків або узгодженого в
порядку оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Податковий борг відповідача за період
лютий - жовтень 2013 підтверджується
податковою декларацією з плати за
землю (земельний податок та/або орендна
плата за земельні ділянки державної
або комунальної власності ) за 2013 рік;
довідками-розрахунками податкового
боргу, що підлягає стягненню в судовому
порядку, які містяться в матеріалах
справи та становить 51951,54 грн.

Доказів, які б свідчили про сплату
податкового боргу відповідач суду не
надав, доводи позивача не спростував.

Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1
статті 20 Кодексу, органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках,
обслуговуючих такого платника, на суму
податкового боргу або його частини.

Відповідно до вимог статті 87 Кодексу,
джерелами погашення податкового боргу
платника податків є будь-які власні
кошти та майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до переконання, що вимоги
позивача є обґрунтованими, а позов
таким, що підлягає до задоволення,
шляхом стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 51951,54 гривень за
рахунок будь-яких готівкових коштів, що
належать відповідачу, в тому числі, які
розміщені на рахунках відкритих у
банківських установах.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного
підприємства "Інвертін" (), вул. Бельведерська, 8/1, м.
Івано-Франківськ, 76018 в дохід місцевого
бюджету Івано-Франківської міської
ради заборгованість по орендної плати
за землю в сумі 51951,54 грн. (п'ятдесят одну
тисячу дев'ятсот п'ятдесят одну гривню
п'ятдесят чотири копійки) за рахунок
будь-яких готівкових коштів, що
належать відповідачу, в тому числі, які
розміщені на рахунках відкритих у
банківських установах.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя: /підпис/
Панікар
І.В.

Постанова складена в повному
обсязі 06.02.2014 року.