Справа № 2а-670/10/2470
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року м.
Львів Справа №
9104/24191/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 02 березня
2010 року по справі № 2а-670/10/2470 за позовом
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області до Чернівецької
міської державної
санітарно-епідеміологічної станції
про зобов'язання виконати вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Контрольно-ревізійне управління в
Чернівецькій області (далі - КРУ в
Чернівецькій області) звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Чернівецької міської державної
санітарно-епідеміологічної станції, в
якому просило зобов'язати відповідача
виконати його вимогу від 16 жовтня 2009
року № 24-32-13/616, а саме відшкодувати за
рахунок винних осіб кошти Державного
бюджету на суму 38238.00 грн.,
недонарахованих внаслідок
застосування відповідачем
адміністративних штрафів в меншому
розмірі, ніж шість неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 02 березня
2010 року відмовлено в задоволенні
вказаного позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, КРУ в Чернівецькій області
подало апеляційну скаргу, у якій, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, що судом першої
інстанції не враховано, що позивач при
накладенні адміністративних стягнень
повинен був керуватись нормами Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, оскільки відповідно до
статті 2 цього Кодексу передбачено, що
його положення поширюються і на
адміністративні правопорушення,
відповідальність за вчинення яких
передбачена законами, ще не включеними
до Кодексу, а отже, допустив
недоотримання Державним бюджетом
України коштів за застосування
фінансових санкцій за порушення
санітарного законодавства на загальну
суму 38238.00 грн., які підлягають
відшкодуванню.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому на підставі пункту 2 частини 1
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
об'єднаним контрольно-ревізійним
відділом в м. Чернівцях та районах
міста КРУ в Чернівецькій області
проведено ревізію використання
бюджетних коштів, виділених
Міністерству охорони здоров'я України
для проведення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та дезінфекційних заходів, в
Чернівецькій міській державній
санітарно-епідеміологічній станції за
період квітень-грудень 2006 року, 2007-2008
роки та січень-серпень 2009 року, за
результатами якої складено акт ревізії
від 09 жовтня 2009 року № 24-32-22/100, в якому
зафіксовано ряд порушень, зокрема, було
встановлено накладення відповідачем
адміністративних стягнень за
порушення санітарного законодавства у
меншому розмірі, ніж передбачений
санкцією статті 42 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, що
призвело до недоотримання державним
бюджетом коштів на загальну суму 38238.00
грн.

На підставі вказаного акта ревізії
відповідачу надіслано вимогу про
усунення виявлених ревізією порушень
від 14 жовтня 2009 року № 24-32-13/601, в якій,
зокрема, зобов'язано відповідача у
спосіб передбачений чинним
законодавством України вирішити
питання щодо застосування вимог статті
46 Закону України «Про забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення» та статті 42
Кодексу України про адміністративні
правопорушення у зв'язку з
недоотримання державним бюджетом
України коштів при застосуванні
адміністративних штрафів за порушення
санітарного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач при виконанні своїх
обов'язків діяв у межах повноважень та
в спосіб передбачений чинним
законодавством, а тому, правомірно
притягнув винних посадових осіб за
порушення санітарного законодавства
до адміністративної відповідальності
за Законом України «Про забезпечення
санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення».

Суспільні відносини, які виникають у
сфері забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя, відповідні
права і обов'язки державних органів,
підприємств, установ, організацій та
громадян, порядок організації
державної санітарно-епідеміологічної
служби і здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду в
Україні врегульовані Законом України
«Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення».

Одним з основних напрямів діяльності
державної санітарно-епідеміологічної
служби, відповідно до статті 33 Закону
України «Про забезпечення санітарного
та епідемічного благополуччя
населення» є здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду.

Відповідно до статті 46 вказаного
Закону, з урахуванням змін внесених
Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення», який набрав
чинності 16 березня 2002 року, за
порушення санітарного законодавства
або невиконання постанов,
розпоряджень, приписів, висновків
посадових осіб органів, установ і
закладів державної
санітарно-епідеміологічної служби на
посадових осіб, винних у вчиненні таких
правопорушень, може бути накладено
штраф у розмірі від одного до двадцяти
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
встановлено, що до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Разом з тим, відповідно до статті 42
Кодексу України про адміністративні
правопорушення (в редакції чинній з 19
січня 1999 року) порушення
санітарно-гігієнічних і
санітарно-протиепідемічних правил і
норм - тягне за собою накладення штрафу
на посадових осіб - від шести до
двадцяти п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 2 статті 47 Закону
України «Про забезпечення санітарного
та епідемічного благополуччя
населення» розгляд справ про
адміністративні правопорушення,
передбачених частиною першою статті 46
цього Закону, та виконання постанов у
цих справах провадяться в порядку,
встановленому Кодексом України про
адміністративні правопорушення.

З огляду на те, що положення Кодексу
України про адміністративні
правопорушення в частині
адміністративного стягнення за
порушення санітарно-гігієнічних і
санітарно-протиепідемічних правил і
норм не приведені у відповідність із
Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення», який
прийнятий пізніше, відповідач
правомірно при притягненні посадових
осіб до адміністративної
відповідальності за порушення
санітарного законодавства
застосовував санкцію статті 46 Закону
України «Про забезпечення санітарного
та епідемічного благополуччя
населення».

Крім цього, слід звернути увагу на те,
що здійснення контролю за
правомірністю накладення
адміністративних стягнень згідно з
вимогами Закону України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
не належить до компетенції органів
державного фінансового контролю та
відповідно виходило за межі предмету
ревізії, яка стосувалася використання
бюджетних коштів, виділених
Міністерству охорони здоров'я України
для проведення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та дезінфекційних заходів, в
Чернівецькій міській державній
санітарно-епідеміологічній станції за
період квітень-грудень 2006 року, 2007-2008
роки та січень-серпень 2009 року.

Також необхідно зазначити, що згідно з
нормами Кодексу України про
адміністративні правопорушення
питання правомірності винесення
постанови по справі про
адміністративне правопорушення може
бути вирішено лише за результатами її
оскарження чи опротестування.
Постанову по справі про
адміністративне правопорушення може
бути оскаржено особою, щодо якої її
винесено, а також потерпілим,
опротестовано - прокурором. Інші
способи вирішення питання
правомірності накладення
адміністративного стягнення чинним
законодавством не встановлені.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що відповідно до частини 1 статті
200 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу
Контрольно-ревізійного управління в
Чернівецькій області залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 02
березня 2010 року по справі № 2а-670/10/2470 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

І.О. Яворський