Справа № 2а-13701/10/2670
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/61366/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Іваненко
Я.Л., Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавнича група
«Наш продукт» до Віце-прем'єр міністра
Кабінету Міністрів України ОСОБА_4 про
визнання протиправною бездіяльності
та зобов'язання надати відповідь на
запит №5 від 15 березня 2010 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2010 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
2 грудня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 6 вересня 2011
року, адміністративний позов
задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність
Віце-прем'єр міністра Кабінету
Міністрів України ОСОБА_4, яка
виявилася у ненаданні відповіді на
запит № 5 від 15 березня 2010 року.
Зобов'язано відповідача надати
відповідно до законодавства належну і
обгрунтовану відповідь на запит № 5 від
15 березня 2010 року. Відшкодовано
позивачу витрати зі сплати судового
збору у розмірі 3,40 грн. за рахунок
Державного бюджету України.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції вважає, що
дану скаргу необхідно залишити без
задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
виходили з того, що в порушення вимог
Закону України «Про інформацію»
відповідач не вчинив дій щодо
повідомлення позивача за результатами
розгляду його звернення.

З таким висновком колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 15 березня 2010 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Видавнича група
«Наш продукт» звернулося до Кабінету
Міністрів України із інформаційним
запитом № 5 від 15 березня 2010 року про
надання відповіді щодо низки питань,
які стосуються діяльності Віце-прем'єр
міністра Кабінету Міністрів України
ОСОБА_4 як державного діяча.

24 вересня 2010 року позивач звернувся до
Генеральної прокуратури України із
заявою про вчинення корупційних дій та
проханням провести перевірку
порушення відповідачем вимог ст. 33
Закону України «Про інформацію», а
також скласти відносно нього протокол
про адміністративне правопорушення за
п. «г» ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
боротьбу з корупцією» та направити
його до суду.

Вказане звернення було направлено
Генеральною прокуратурою України до
Кабінету Міністрів України для
розгляду, але відповіді позивач не
отримав і був вимушений звернутися до
суду з даним позовом.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обгрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 113 Конституції
України, Кабінет Міністрів України є
вищим органом у системі органів
виконавчої влади, який у своїй
діяльності керується Конституцією і
законами України, актами Президента
України.

Відносини щодо створення, збирання,
одержання, зберігання, використання,
поширення, охорони, захисту інформації
регулює Закон України «Про
інформацію»від 02.10.1992 року № 2657-ХІІ
(далі -Закон).

Закон встановлює загальні правові
основи одержання, використання,
поширення та зберігання інформації,
закріплює право особи на інформацію в
усіх сферах суспільного і державного
життя України, а також систему
інформації, її джерела, визначає статус
учасників інформаційних відносин,
регулює доступ до інформації та
забезпечує її охорону, захищає особу та
суспільство від неправдивої
інформації.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 9 Закону
всі громадяни України, юридичні особи і
державні органи мають право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення та зберігання відомостей,
необхідних їм для реалізації ними
своїх прав, свобод і законних
інтересів, здійснення завдань і
функцій. Реалізація права на
інформацію громадянами, юридичними
особами і державою не повинна
порушувати громадські, політичні,
економічні, соціальні, духовні,
екологічні та інші права, свободи і
законні інтереси інших громадян, права
та інтереси юридичних осіб.

Інформаційна діяльність - це
сукупність дій, спрямованих на
задоволення інформаційних потреб
громадян, юридичних осіб і держави (ст.
12 Закону № 2657-ХІІ).

Згідно ч. 3 ст. 32 Закону під
інформаційним запитом (надалі -
запитом) щодо доступу до офіційних
документів у цьому Законі розуміється
звернення з вимогою про надання
можливості ознайомлення з офіційними
документами. Запит може бути
індивідуальним або колективним. Він
подається у письмовій формі.
Громадянин має право звернутися до
державних органів і вимагати надання
будь-якого офіційного документу,
незалежно від того, стосується цей
документ його особисто чи ні, крім
випадків обмеження доступу,
передбачених цим Законом.

Під запитом щодо надання письмової або
усної інформації у цьому Законі
розуміється звернення з вимогою надати
письмову або усну інформацію про
діяльність органів законодавчої,
виконавчої та судової влади України, їх
посадових осіб з окремих питань.
Громадяни України, державні органи,
організації і об'єднання громадян
(надалі - запитувачі) подають запит
відповідному органу законодавчої,
виконавчої та судової влади, його
посадовим особам.

Частинами 5, 6 ст. 32 Закону передбачено,
що у запиті повинно бути зазначено
прізвище, ім'я та по батькові
запитувача, документ, письмова або усна
інформація, що його цікавить, та адреса,
за якою він бажає одержати відповідь.

Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади України, їх посадові
особи зобов'язані надавати інформацію,
що стосується їх діяльності, письмово,
усно, по телефону чи використовуючи
публічні виступи своїх посадових осіб.

Відповідно до ст. 33 Закону термін
вивчення запиту на предмет можливості
його задоволення не повинен
перевищувати десяти календарних днів.

Протягом вказаного терміну державна
установа письмово доводить до відома
запитувача, що його запит буде
задоволено або що запитуваний документ
не підлягає наданню для ознайомлення.

Аналогічний термін розгляду
встановлюється і щодо запиту про
надання письмової інформації.

Частиною 1 статті 34 Закону передбачено,
що відмова в задоволенні запиту
доводиться до відома запитувача у
письмовій формі з роз'ясненням порядку
оскарження прийнятого рішення.

У відмові має бути зазначено посадову
особу державної установи, яка
відмовляє у задоволенні запиту; дату
відмови; мотивовану підставу відмови.

З матеріалів справи вбачається, що 15
березня 2010 року позивач звертався до
відповідача з інформаційним запитом,
однак, на час звернення позивача до
суду з даним позовом відповідь на
вказаний запит відповідачем не надано.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм і враховуючи те що відповідачем не
здійснено жодних дій щодо розгляду
поданого позивачем інформаційного
запиту і не надано належних доказів в
підтвердження інформування заявника
про результати такого розгляду, чим
порушено його права стосовно
обізнаності про рух звернення, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, якими
обгрунтовано прийнято рішення про
задоволення даного позову.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Колегія суддів вважає, що підстав для
скасування чи зміни оскаржених судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в
інтересах Віце-прем'єр міністра
Кабінету Міністрів України ОСОБА_4,
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 04 листопада 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06 вересня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Я.Л. Іваненко

І.Я. Олендер