Справа № 826/18867/13-а
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/341
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 лютого 2014 року 15:40
№ 826/18867/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання
Висоцькій Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Орфей" до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
13.08.2013 № та № , визнання
протиправними дій, скасування наказу,
за участі представників сторін:

представник позивача Корж М.П.;

представник відповідача Ткачук Т.О.;

свідок не прибув,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 06 лютого 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Орфей"
(далі - позивач, ПрАТ "Орфей") звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач,
ДПІ у Солом'янському р-ні ГУ Міндоходів
у м. Києві) з наступними позовними
вимогами:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо призначення та
проведення невиїзної позапланової
документальної перевірки позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 по 31.03.2013 та
податку на прибуток за період з 01.01.2011
по 31.12.2012 при взаємовідносинах з ТОВ "БК
Палацо" та скасувати наказ відповідача
№ 250 від 19.07.2013;

- визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 13.08.2013 № та №
(далі - ППР № та ППР №
).

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.12.2013 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/18867/13-а.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.12.2013 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/18867/13-а та
призначено справу до судового
розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20.01.2014 зупинено
провадження у справі № 826/18867/13-а до
06.02.2014 у зв'язку з викликом свідка по
даній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 06.02.2014 поновлено
провадження у справі № 826/18867/13-а та
призначено судове засідання.

В судовому засіданні 06.02.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив відмовити у задоволенні позову
з підстав, викладених у запереченнях до
адміністративного позову.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

ПрАТ "Орфей" (ідентифікаційний код 21631756)
зареєстровано 26.07.1994 Солом'янською
районною в м. Києві державною
адміністрацією за № 0003133.

Позивача взято на податковий облік в
ДПІ у Солом'янському р-ні м. Києва за №
187 (80) від 30.01.1995 та перебуває на обліку у
ДПІ у Солом'янському р-ні ГУ Міндоходів
у м. Києві.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість №
100326246 (форма № 2-ПДВ) від 25.02.2011 ПрАТ
"Орфей" є платником податку на додану
вартість (індивідуальний податковий
номер 81).

Основним видом діяльності позивача
відповідно до КВЕД є: 68.20 Надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна
(основний); 52.10 Складське господарство.

Основним видом діяльності контрагента
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Палаццо" (далі - ТОВ "БК "Палаццо")
відповідно до КВЕД є: 41.20 Будівництво
житлових і нежитлових будівель.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
у Солом'янському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві на підставі наказу № 250 від 19.07.2013,
згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ПрАТ
"Орфей" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період з 01.01.2011 по
31.03.2013 та з податку на прибуток за
період з 01.01.2011 по 31.12.2012, за
результатами якої складено Акт від
30.07.2013 № 759/26-58-22-08-09/21631756 (далі - Акт
перевірки від 30.07.2013 № 759/26-58-22-08-09/21631756).

За результатами перевірки встановлено,
що операції між позивачем та ТОВ "БК
"Палаццо" фактично не відбувались, а
тому позивач не мав відображати у
складі податкового кредиту податкові
накладні з реквізитами вказаного
контрагента-постачальника. У зв'язку з
чим відповідачем прийнято ППР № ,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
суму 75 688,00 грн. (за основним платежем -
60 550,00 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 15 138,00 грн.), та прийнято ППР
№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 74 345,00 грн. (за основним
платежем - 59 476,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 14 869,00 грн.).

Позивач вважає дії податкового органу
щодо призначення та проведення
перевірки та наказ про проведення
перевірки № 250 від 19.07.2013 протиправними,
а також не погодився з даними
податковими повідомленнями-рішеннями,
тому звернувся за їх скасуванням до
суду.

Стосовно позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
призначення та проведення перевірки
позивача та скасування наказу
відповідача № 250 від 19.07.2013 суд зазначає
наступне.

Зі змісту Акта перевірки від 30.07.2013 №
759/26-58-22-08-09/21631756 вбачається, що
перевірка позивача проводилася на
підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79 ПК
України.

Згідно п. 79.1 ст. 79 ПК України
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу.

Статтями 77 та 78 ПК України
передбачено ряд вимог до порядку
проведення документальних перевірок
органами державної податкової служби,
в тому числі визначені обставини, за
наявності яких може бути проведена
перевірка.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК
України документальна позапланова
перевірка здійснюється, якщо за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, проведення перевірки із вказаної
підстави можливе виключно у випадку
ненадання платником податків органам
податкової служби пояснень та їх
документального підтвердження на
письмовий запит податкового органу.

Судом встановлено, що 14.06.2013 позивачем
було отримано запит ДПІ у
Солом'янському р-ні ГУ Міндоходів у м.
Києві вих. 154/10/22/7-09 від 06.06.2013 (Т. 1, арк. 144)
щодо надання пояснень та
документального підтвердження по
взаємовідносинах з ТОВ "БК "Палаццо" за
період з 01.01.2011 по 31.03.2013.

На виконання вказаного запиту з
дотриманням передбачених
законодавством строків позивач листом
№ 34 від 20.06.2013 (Т. 1, арк. 145 - 146) надав
відповідачеві пояснення та запитувані
документальні підтвердження щодо
взаємовідносин з ТОВ "БК "Палаццо".

За таких обставин у відповідача були
відсутні підстави для призначення
перевірки позивача.

Разом з тим, ДПІ у Солом'янському р-ні ГУ
Міндоходів у м. Києві протиправно було
видано наказ № 250 від 19.07.2013 про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки.

Крім цього, в ході дослідження
матеріалів справи судом встановлено,
що ДПІ у Солом'янському р-ні ГУ
Міндоходів у м. Києві порушено вимоги
статтей 78 та 79 ПК України в частині
недотримання обов'язку щодо вручення,
направлення копії наказу та
повідомлення об'єкту контролю про дату
та місце здійснення перевірки.

Згідно п. 78.4 ст. 78 ПК України про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом.

Право на проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 ПК України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

За твердженням представника позивача,
наказ № 250 від 19.07.2013 про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та повідомлення № 49/26-58-22-08-09
від 19.07.2013 про дату початку та місце
проведення такої перевірки позивач
отримав лише 22.07.2013 (вх. № 9/1 від 22.07.2013),
тобто після спливу трьох днів з початку
проведення перевірки.

При цьому, відповідач не надав на
вимогу суду докази вручення позивачеві
рекомендованих листів з копією наказу
про проведення перевірки та
повідомлення про дату та місце її
проведення, внаслідок чого суд дійшов
висновку, що ДПІ у Солом'янському р-ні
ГУ Міндоходів у м. Києві, всупереч
зазначеним вимогам, під час
призначення перевірки ПрАТ "Орфей"
неодноразово було порушено норми
чинного законодавства України,
внаслідок чого перевірку призначено за
відсутності підстав для її призначення
та після спливу трьох днів з початку
проведення перевірки.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.05.2012 р. у
справі № 2а-16746/11/2670 (колегія суддів у
складі головуючого Лічевецького І.О.,
суддів Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.).

Відтак, позовні вимоги про визнання
протиправними дій відповідача щодо
призначення та проведення перевірки
позивача та скасування наказу
відповідача № 250 від 19.07.2013 підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання
протиправними та скасування ППР №
та ППР № суд зазначає
наступне.

Податковим органом, без наявних на те
повноважень, зроблено припущення про
встановлення відсутності виконання
комплексу робіт щодо оздоблення фасаду
з утепленням за адресою: м. Київ, вул.
Волинська, 48/50 (адміністративний
корпус) та укладення угод без мети
настання реальних наслідків. Без
аналізу первинних документів та
фактичних обставин зроблено висновок
про те, що відсутні як база, так і об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість та податком на прибуток.

На підставі низки припущень податковий
орган дійшов висновку, що
задекларований ПрАТ "Орфей" податковий
кредит сформований за рахунок
податкових накладних, виписаних ТОВ "БК
"Палаццо" в розмірі 59 476,00 грн., повинен
бути зменшений до 0 грн., в тому числі по
періодах: за червень 2012 року в розмірі -
11 667,00 грн., за липень 2012 року в розмірі -
20 333,00 грн., за серпень 2012 року в розмірі
- 7 800,00 грн., за вересень 2012 року в
розмірі - 8 667,00 грн., за жовтень 2012 року
в розмірі - 9 200,00 грн., за лютий 2013 року в
розмірі - 1 809,00 грн.

Таких висновків податковий орган
дійшов, використавши інформацію
Ірпінської ОДПІ, яку отримав в порядку,
не передбаченому ПК України.

У якості доказу було використано
висновки акту про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ "БК
"Палаццо" Ірпінської ОДПІ від 14.05.2013 №
156/22-4/31748459, згідно якого ТОВ "БК "Палаццо"
має ознаки фіктивності, а саме:
відсутність підприємства за
місцезнаходженням, на підприємстві
відсутні наймані працівники та
виробничі потужності.

Так, відповідач дійшов до помилкового
висновку, що не підтверджено отримання
ПрАТ "Орфей" комплексу робіт щодо
оздоблення фасаду з утепленням за
адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50
(адміністративний корпус) від в
перевіряємому періоді, а правочини,
укладені ПрАТ "Орфей" з вказаним
контрагентом, не спричинили реального
настання правових наслідків, крім тих,
що пов'язані з їх недійсністю.

У той же час під час розгляду справи
судом встановлено, що згідно витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців (Т. 2,
арк. 15 - 16) ТОВ "БК "Палаццо" знаходиться
за своїм місцезнаходженням. Відтак,
сумнівною є неможливість провести
зустрічну перевірку. Інших доводів і
доказів нереальності господарських
операцій позивача у відповідача немає.

Таким чином, наданий суду доказ - Акт
перевірки позивача, сформовано
бездоказово. Висновок про
невідповідність первинних документів
про виконання ТОВ "БК "Палаццо"
комплексу робіт щодо оздоблення фасаду
з утепленням за адресою: м. Київ, вул.
Волинська, 48/50 (адміністративний
корпус) зроблено безпідставно.

Відтак, суд вважає вищевказані
висновки відповідача такими, що
суперечать вимогам закону. Відповідно
до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин), зокрема у разі недодержання
вимоги щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього
Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

В свою чергу, державним податковим
інспекціям надано право подавати до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами (ст. 10 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні"№509-XII від 04.12.1990 року).

З наведеного чітко вбачається, що
відповідач, у разі необхідності, має
право звернутися до суду з метою
визнання нікчемним правочину, а не
самостійно вирішувати дане питання.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К-1470/09 від 15.04.2009 року.

Також судом взято до уваги лист
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва № 7319 від 16.09.2011 року, де
зазначено, що головною підставою
вважати правочин нікчемним являється
його недійсність, встановлена законом,
а не актами податкової перевірки.
Вказані ж в актах податкових органів
недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні договорів, не є підставою для
визнання правочинів нікчемними,
оскільки чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, відповідач, визнавши
договори, укладені між позивачем і його
контрагентом, нереальними
господарськими операціями, зазначив
інформацію, яка не відповідає
дійсності та не підтверджена належними
доказами.

Разом з тим, суд зауважує, що також
перевіряючі вдалися до невластивих
податковому органу функцій оцінки
господарської діяльності
підприємства, що призвело до порушення
прав позивача. Акт перевірки не містить
логічно ув'язаного зв'язку між
отриманою інформацією про відсутність
будь-яких засобів та кінцевою метою,
спрямуванням дій на правомірну або
протиправну мету.

Доводи відповідача щодо неможливості
здійснення позивачем господарської
діяльності у зв'язку з відсутністю у
підприємства основних засобів та
трудових ресурсів для здійснення такої
діяльності є необґрунтованими тому, що
чинним цивільним та господарським
кодексами дійсність і реальність
договорів та правомірність виписаних
за ними, зокрема, актів здачі-прийняття
робіт (надання послуг) та податкових
накладних не обумовлені наявністю
матеріальних та трудових ресурсів для
здійснення фінансово-господарської
діяльності.

Суд, керуючись ч.1 ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно з п.1.1 ст. 1 ПК України, відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Згідно п.75.1 ст. 75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
п.п. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Проаналізувавши зміст Акту перевірки,
суд встановив, що висновки відповідача
про відсутність господарських
операцій є необґрунтованими, оскільки
ним не наведено жодної підстави та не
надано належних доказів вважати
укладені позивачем угоди нереальними
господарськими операціями.

Як вбачається з Акту перевірки від
30.07.2013 № 759/26-58-22-08-09/21631756 у період січень
2011 року - березень 2013 року ПрАТ "Орфей"
сформовано податковий кредит за
рахунок податкових накладних,
виписаних ТОВ "БК "Палаццо" в розмірі 59
476,00 грн.

Судом встановлено, що за вищевказаний
період між ПрАТ "Орфей" (Замовник) та ТОВ
"БК "Палаццо" (Підрядник) було укладено
договори № 28/03/17 від 28.03.2012, № 31/08/17 від
31.08.2012, № 07/11 від 01.02.2013 (Т. 1, арк. 115 - 116, 139 -
140), згідно умов яких Замовник доручає, а
Підрядник приймає на себе зобов'язання
по виконанню комплексу робіт щодо
оздоблення фасаду з утепленням за
адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50
(адміністративний корпус).

Суд зауважує, що серед умов договорів
відсутні положення, які суперечать
моральним засадам суспільства,
порушують публічний порядок, або
спрямовані на заволодіння майном
держави у дохідній частині бюджету.

Будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На виконання умов вищевказаних
договорів, факт виконання комплексу
робіт щодо оздоблення фасаду з
утепленням за адресою: м. Київ, вул.
Волинська, 48/50 (адміністративний
корпус) було оформлено та підтверджено
актами здачі-прийняття робіт,
банківськими виписками по особовому
рахунку, ліцензією ІДАБК у м. Києві,
картками рахунків, актом
приймання-здачі відремонтованих,
реконструйованих та модернізованих
об'єктів, актом списання, актами
приймання виконаних будівельних робіт,
підсумковою відомістю ресурсів,
довідкою про вартість виконаних
будівельних робіт, актом звірки (Т. 1,
арк. 117, 125 - 131, 134, 136 - 138, 141, 143, 152; Т. 2, арк. 5
- 11, 17 - 29), ТОВ "БК "Палаццо" було виписано
податкові накладні на загальну суму
ПДВ 59 476,00 грн. (Т. 1, арк. 118 - 124, 135, 142),
копії яких наявні в матеріалах справи,
що також не заперечувалось податковим
органом при проведенні перевірки.

Слід зазначити, що в акті перевірки не
вказано на наявність недоліків в
оформленні податкових накладних від
імені контрагента позивача, на
підставі яких сформовано податковий
кредит.

Судом не встановлено та відповідач не
надав доказів на підтвердження факту
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість контрагента
позивача на момент укладення договорів
та видачі податкових накладних.

Будинок № 48/50 по вул. Волинській в м.
Києві на праві власності належить ПрАТ
"Орфей", в ньому розташований офісний
центр, приміщення якого здаються в
оренду, тому проведення комплексу
робіт щодо оздоблення фасаду з
утепленням були економічно
необхідними, мали господарську мету з
поліпшення основних фондів та були
використані в межах господарської
діяльності позивача.

Отже, податкові зобов'язання
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами, що
підтверджують факт здійснення
відповідних господарських операцій.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3. ст.198 Кодексу,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт і послуг), вартість яких
відноситься до складу витрат
виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 Податкового кодексу
України, не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10. ст.201 Кодексу,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Законом України "Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні"
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку (який основою
будь-якого іншого обліку)
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення витрат на оплату поставки
товару та надання робіт до складу
валових витрат підприємства, а також
для підтвердження включення сум
сплаченого податку на додану вартість
у складі ціни за поставлений товар та
отримані послуги до складу податкового
кредиту, необхідні первинні документи
(платіжні доручення, податкові
накладні, акти виконаних робіт тощо),
оформлені відповідно до вимог статті 1
та статті 9 Закону України "Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні".

Відповідно до п. 6.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 р. № 1379, податкова накладна є
підставою для віднесення до
податкового кредиту витрат зі сплати
податку на додану вартість у покупця,
зареєстрованого як платник податку.

Господарська діяльність ТОВ "БК
"Палаццо" на момент здійснення
правочинів не була припинена, що не
заперечувалось податковим органом,
воно було платником податку, а тому
податкові накладні складені належними
особами та не суперечать приписам норм
чинного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на
положення інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.

Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що позивачем,
контрагент якого на момент здійснення
господарських операцій був належним
чином зареєстрований як платник
податку на додану вартість, мав
оформлені договори, які не були визнані
в судовому порядку недійсними, а також
підтверджені виданими ними
податковими накладними, правомірно
сформовано та задекларовано
податковий кредит.

При цьому, хоча сам факт оплати вже є
достатньою та правомірною підставою
для формування на підставі податкових
накладних податкового кредиту, суд
вважає за необхідне зазначити, що
сукупність досліджених під час
розгляду справи вищенаведених
документів за відносинами позивача з
його безпосереднім контрагентом, які
зазвичай супроводжують виконання
операцій такого роду, у взаємозв'язку з
наведеним - договори і первинні
документи щодо подальшої реалізації
наданого позивачу комплексу робіт щодо
оздоблення фасаду з утепленням за
адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50
(адміністративний корпус), не дають
підстав для висновку про нездійснення
операцій надання позивачу комплексу
робіт щодо оздоблення фасаду з
утепленням за адресою: м. Київ, вул.
Волинська, 48/50 (адміністративний
корпус), щодо якого була здійснена
оплата у січні 2011 року - березні 2013 року,
або здійснення операцій без мети
використання їх результатів у власній
господарській діяльності позивача, та
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, які б
спростовували виконання спірних
операцій. Підтвердження фактичного
руху комплексу робіт щодо оздоблення
фасаду з утепленням за адресою: м. Київ,
вул. Волинська, 48/50 (адміністративний
корпус) по ланцюгу зазначених ДПІ осіб
вказує, крім іншого, на спрямованість
угод на реальне настання наслідків,
передбачених зазначеними вище угодами,
та зв'язок здійсненої оплати з
господарською діяльністю позивача.

Вищезгадані податкові накладні видані
контрагентом позивача за
оподатковуваними операціями за
ставкою 20%, що відповідає наведеним
вище положенням податкового
законодавства стосовно порядку
оформлення та підстав їх видачі,
наведені в них дані відповідають та
кореспондуються з відомостями
первинних/платіжних документів.

Суд зазначає, що відповідачем під час
розгляду справи не надано жодних
доказів та не наведено жодних обставин,
які б свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, незвичності цих операцій для
цих осіб, збитковості здійснених
операцій, або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про не пов'язаність операцій
(здійсненої передоплати) з
господарською діяльністю позивача, про
невчинення операцій, про відсутність
факту надання комплексу робіт щодо
оздоблення фасаду з утепленням за
адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50
(адміністративний корпус), а також про
те, що вчинення зазначених операцій не
було обумовлено розумними
економічними причинами (цілями
ділового характеру), а дії позивача та
його контрагента були спрямовані на
отримання необґрунтованої податкової
вигоди.

При цьому, суд враховує, що можливі
порушення податкового законодавства з
боку ТОВ "БК "Палаццо" не є підставою для
висновку про порушення позивачем
податкового законодавства та про
відсутність у покупця права на
формування податкового кредиту з ПДВ
за фактом оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч.1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд враховує той факт, що відповідачем
не надано вироку у кримінальній справі,
яким би встановлювались обставини
протиправної діяльності позивача, його
контрагента, його посадових осіб, а
також контрагента позивача (його
посадових осіб), з яких би вбачався
зв'язок та обізнаність позивача щодо
можливої протиправної діяльності
певного підприємства та щодо можливої
спрямованості певних угод на ухилення
від сплати податків, яка б набрала
законної сили.

Також, на час розгляду даної справи не
встановлено наявність умислу у
директора ПрАТ "Орфей" на укладення
угод, спрямованих на ухилення від
сплати податків або з іншою
протиправною метою.

В контексті викладених в Акті
перевірки доводів ДПІ щодо фіктивності
ТОВ "БК "Палаццо", фіктивності
правочинів, укладених між цією
юридичною особою та позивачем, суд
також зазначає, що під час розгляду
справи з боку ДПІ не надано рішення
суду, яке б набрало законної сили та яке
б було прийнято в порядку ст. 551 ГК
України ("Фіктивна діяльність суб'єкта
господарювання"), яким би
встановлювалась реєстрація учасників
спірних операцій, на підроблені,
втрачені документи або реєстрація на
підставних осіб, на осіб, які не мали
наміру провадити
фінансово-господарську діяльність або
реалізовувати повноваження.

Також, слід додати, що під час розгляду
справи не надано доказів проведення в
рамках кримінальної справи або
ініційованої ДПІ в порядку ст. 84 ПК
України експертизи щодо можливої
підробки підписів на первинних
документах по операціях з оплати
виконаного комплексу робіт щодо
оздоблення фасаду з утепленням за
адресою: м. Київ, вул. Волинська, 48/50
(адміністративний корпус), що свідчить
про відсутність підстав для висновку
про юридичну дефектність угод,
первинних документів, податкових
накладних по взаємовідносинам
позивача з ТОВ "БК "Палаццо" та
підставою для висновку про вчинення
позивачем та його контрагентом
порушень податкового законодавства.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені
ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України.

Окрім того, під час розгляду справи ДПІ
не надано рішення суду, яке б набрало
законної сили, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо визнання судом
фіктивними правочинів, укладених між
позивачем та його контрагентом, тобто
їх вчинення без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цими правочинами.

Під час розгляду справи ДПІ також не
надано рішення суду, яке б набрало
законної сили та було прийнято в
порядку ст. 207 ГК України щодо визнання
недійсними спірних операцій з підстав
невідповідності спірних операцій
вимогам закону, або вчинення їх з метою,
яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не
встановлено обставин, які б свідчили
про нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та його контрагентом.

Посилання представника відповідача на
ту обставину, що посадові особи
контрагента позивача виступали від
імені підприємства, не усвідомлюючи
юридичних наслідків своїх дій, не
свідчить про нікчемність чи то
безтоварність правочинів.

Отже, при розгляді справи, судом
встановлено, що ППР № та ППР №
, прийняті за результатами даної
перевірки, не відповідають вимогам
чинного законодавства, ґрунтуються на
припущеннях та без системного
викладення порушень вимог чинного
податкового законодавства.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги щодо визнання
протиправними та скасування ППР №
та ППР № обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи, і
такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене у своїй
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ПрАт "Орфей" є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов приватного акціонерного
товариства "Орфей" задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправними дії державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві щодо призначення
та проведення невиїзної позапланової
документальної перевірки приватного
акціонерного товариства "Орфей" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість за період з 01.01.2011 по 31.03.2013 та
податку на прибуток за період з 01.01.2011
по 31.12.2012 при взаємовідносинах з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Палаццо" та скасувати наказ державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві № 250 від 19.07.2013.

3. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
13.08.2013 № та № .

4. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
300,07 грн. (триста грн. 07 коп.) на користь
приватного акціонерного товариства
"Орфей" () із Державного
бюджету України шляхом їх безспірного
списання із рахунків державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві за рахунок
бюджетних асигнувань.

5. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути решту суми судового
збору у розмірі 2 700,58 грн. (дві тисячі
сімсот грн. 58 коп.) на розрахунковий
рахунок № 4007 у ГУ ДКСУ у місті
Києві, код 38004897, МФО 820019, код
класифікації доходів бюджету 22030001 із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунків
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві за
рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Строк, встановлений для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду звіту про
виконання постанови - три місяці з дня
набрання постановою законної сили.

Суддя
Н.В. Клочкова