Справа № 1570/570/09
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/570/09

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Гусев О. Г. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.,
Шеметенко Л.П.

за участю секретаря судового засідання
- Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову та ухвалу Одеського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ
України, Міністерства внутрішніх справ
України про зобов'язання провести
розслідування, про зобов'язання
притягнути винних осіб до
відповідальності, стягнення збитків,
завданих злочинним шляхом, -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2008 року ОСОБА_1 звернувся
до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Міністра внутрішніх справ України,
Міністерства внутрішніх справ України,
в якому просив суд вказати Міністру
внутрішніх справ України на
недостатній контроль за очолюваною
ним міліцією, на невідповідність
кадрового складу міліції вимогам ст.
ст. 1, 2, 3 Закону України «Про міліцію»;
зобов'язати Міністра внутрішніх справ
України провести розслідування,
притягнути до відповідальності
посадових осіб міліції; стягнути з
Міністра внутрішніх справ України
втрати, шкоду, збитки, що завдані
міліцією на загальну суму 3 000 000 грн.

Ухвалою від 18 червня 2013 року
Одеський окружний адміністративний
суд відмовив у задоволенні заяви
ОСОБА_1 про постановлення окремої
ухвали

Постановою від 18 червня 2013 року
Одеський окружний адміністративний
суд відмовив у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду
та ухвалою про відмову у задоволенні
заяви про постановлення окремої
ухвали, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати оскаржені
ухвалу та постанову, та ухвалити нову
постанову по справі.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує неналежною
роботою органів внутрішніх справ та
неналежним контролем за роботою цих
органів з боку міністра внутрішніх
справ України.

Міністерство внутрішніх справ України
надало письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких, з посиланням
на дотримання судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а оскаржені
судові рішення без змін.

Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні клопотання про
постановлення окремої ухвали, суд
першої інстанції встановив, що по
справі відсутні порушення закону з
боку відповідачів.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні адміністративного позову
суд першої інстанції встановив, що
рішенням міськвиконкому м. Одеси № 329
від 14 липня 1978 року квартиру АДРЕСА_1 1/3
було визнано ветхою будівлею.

Згідно довідки дільниці №1 КП ДЕЗ
«Центральний» від 28 квітня 2007 року № 103
позивач був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, з 01 листопада 1985 року по 06
квітня 2004 року.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 06 липня 2004 року по справі №
2-3423, позивача позбавлено право
користування квартирою АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 29 вересня 2004 року
апеляційна скарга позивача на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 06 липня 2004 року залишена без
задоволення, а рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 06 липня 2004
року - без змін.

06 жовтня 2004 року ОСОБА_1 знято з
реєстраційного обліку.

Згідно довідки дільниці № 1 КП ДЕЗ
«Центральний» від 18 серпня 2003 року за №
690 ОСОБА_1 був одним з членів родини
квартиронаймача ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1, при цьому квартира на час
проживання в ній позивача не була
приватизована.

17 листопада 2004 року на підставі
розпорядження Приморської районної
адміністрації виконавчого комітету
Одеської міської ради ОСОБА_3 під час
знаходження у шлюбі з позивачем
отримала ордер на квартиру АДРЕСА_2.

29 листопада 2004 року Приморською
районною адміністрацією виконавчого
комітету Одеської міської ради на ім'я
ОСОБА_3 виданий ордер на жиле
приміщення № 6886 серії ПР на квартиру
АДРЕСА_2.

07 грудня 2004 року шлюб між позивачем та
його дружиною ОСОБА_3 розірваний.

27 грудня 2004 року ОСОБА_3 приватизувала
квартиру АДРЕСА_2 та стала її власником.

30 грудня 2004 року ОСОБА_3 продала
квартиру АДРЕСА_2.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КАС
України, суд першої інстанції
зазначив, що обставини, встановлені
судовим рішеннями, які обґрунтовують
правомірність втрати позивачем права
користування квартирою за адресою:
АДРЕСА_1, під час розгляду даної справи
доказуванню не підлягають.

Суд першої інстанції встановив, що в
обґрунтовування позовних вимог
позивач послався на те, що 30 листопада
2004 року він звернувся до управління
внутрішньої безпеки України в Одеській
області з заявою на беззаконня,
свавілля працівників міліції
внаслідок незаконного загарбання
належного йому майна, яке знаходилося у
спірній квартирі, ордер на яку таємно
отримала дружина ОСОБА_3, що є
кримінальним злочином, у наслідок
якого діями співробітників міліції та
діями його колишньої дружини йому
заподіяна матеріальна шкода та як
наслідок незаконних дій
Портофранківського ВМ Приморського
районного РВ ГУМВС України в Одеській
області, Овідіопольського РВ ГУМВС
України в Одеській області він
позбавлений житла та належного йому на
праві приватної власності майна,
перелік якого містять матеріали
справи, при цьому на думку позивача
якби був захист на нижчих щаблях з боку
міліції, то й не було б потреби
звертатися за захистом своїх прав та
інтересів до Міністра внутрішніх справ
України.

Суд першої інстанції встановив, що
матеріалами справи спростовані доводи
позивача, а позовна заява не підлягає
задоволенню, оскільки керівництво
територіальними підрозділами міліції
здійснюють відповідно начальники
головних управлінь, Управлінь
Міністерства внутрішніх справ України
в області, місті, начальники міських і
районних відділів (управлінь)головних
управлінь, управлінь Міністерства
внутрішніх справ України в області,
місті.

Контроль за дотриманням службової
дисципліни працівниками
Овідіопольського РВ ГУМВС України в
Одеській області та
Портофранківського ВМ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області
покладається безпосередньо на
керівників цих підрозділів, а питання
щодо дотриманням службової дисципліни
керівниками Овідіопольського РВ ГУМВС
України в Одеській області та
Портофранківського ВМ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області на
керівництво Головного управління МВС
України в Одеській області.

Оскільки позовні вимоги стосуються
зобов'язання Міністра внутрішніх справ
України вказати своїм підлеглим на
невідповідність кадрового складу
міліції положенням ст. 1, 2, 3 Закону
України «Про міліцію» та зобов'язання
притягнути до відповідальності, суд
першої інстанції дійшов висновку, що ці
позовні вимоги не ґрунтується на
нормах чинного законодавства.

Також суд першої інстанції встановив,
що не підлягають задоволенню і позовні
вимоги про відшкодування шкоди,
оскільки між діями та завданою шкодою
повинний бути безпосередній причинний
зв'язок та наявність вини зазначеної
особи у заподіянні шкоди. При
відсутності хоча б однієї з вказаних
умов на відповідача не може бути
покладено зобов'язання по
відшкодуванню матеріальної (моральної)
шкоди.

Позивач не надав до суду доказів які би
підтвердили заявлені ним в цій частині
позовні вимоги та вказували б на
завдані йому матеріальну та моральну
шкоду безпосередньо Міністром
внутрішніх справ України чи
Міністерством внутрішніх справ
України .

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
апелянта, розглянувши та обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є вимоги вказати
Міністру внутрішніх справ України на
недостатній контроль за очолюваною ним
міліцією, на невідповідність кадрового
складу міліції вимогам ст. ст. 1, 2, 3
Закону України «Про міліцію»,
зобов'язати Міністра внутрішніх справ
України провести розслідування,
притягнути до відповідальності
посадових осіб міліції та стягнути з
Міністра внутрішніх справ України
втрати, шкоду, збитки, що завдані
міліцією на загальну суму 3 000 000 грн.

Зазначені вимоги обґрунтовані
неналежним контролем з боку
відповідачів за діяльністю підлеглих
структур, а саме Портофранківського ВМ
Приморського районного РВ ГУМВС
України в Одеській області,
Овідіопольського РВ ГУМВС України в
Одеській області.

Протиправність дій
Портофранківського ВМ Приморського
районного РВ ГУМВС України в Одеській
області, Овідіопольського РВ ГУМВС
України в Одеській області на думку
апелянта, полягає у тому, що ними не
виконуються покладені законом функції
- не вчиняються дії на захист його прав,
оскільки він протиправно позбавлений
житла та майна.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
доводи апелянта, які викладені як в
позові так й в апеляційній скарзі,
стосуються позбавлення ОСОБА_1 права
на користування житлом та як наслідок
виселення з цього житла, правомірність
чого встановлена судовими рішеннями,
які набрали законної сили, про що
апелянт неодноразово повідомлявся
органами внутрішніх справ (т. а.с. 169-180).
Одночасно у наданих відповідях
апелянта було поінформовано про
порядок вирішення спірних питань
шляхом подання до суду відповідного
цивільного позову і щодо позбавлення
права на користування житло, і щодо
виселення, і щодо права на отримання
житла.

Апеляційний суд погоджується з
посиланням суду першої інстанції на
ст.ст. 3, 8 Закону України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України», якими
встановлено, що вирішення питань
забезпечення службової дисципліни
працівниками органів внутрішніх справ
покладається на їх прямих начальників,
які несуть персональну
відповідальність за дотриманням
службової дисципліни підпорядкованими
працівниками.

Таким чином, питання правомірності дій
працівників Портофранківського ВМ
Приморського районного РВ ГУМВС
України в Одеській області,
Овідіопольського РВ ГУМВС України в
Одеській області, правильно були
надіслані для розгляду по суті до
обласного та міського управлінь, якими
за результатами розгляду цих звернень,
були надані відповіді.

Також кримінальні справи, які були
порушені за зверненнями ОСОБА_1, в
подальшому були закриті, з одночасним
роз'ясненням ОСОБА_1 про порядок
вирішення спірних питань шляхом
подання до суду відповідного
цивільного позову про захист житлових
прав. (т. 1 а.с. 188).

Оскільки суд першої інстанції
встановив відсутність протиправних
дій (бездіяльності) з боку
відповідачів, з чим погоджується і
апеляційний суд, правильним є і
висновок про відсутність правових
підстав для задоволення вимог про
відшкодування шкоди.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
адміністративного позову.

Оскільки суд першої інстанції не
встановив порушень закону з боку
відповідачів, з урахуванням положень
ст. 166 КАС України, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
постановлення окремої ухвали.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржені
постанова та ухвала - без змін.

Керуючись ст. ст. 70, 71, 72, 195, 196, п. 1
ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. ст. 200, 206, 211, 212,
ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову та ухвалу Одеського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання судового рішення в
повному обсязі.

Повний текст судового рішення
складений 17 лютого 2014 року.

Головуючий: суддя /підпис/ С.Д.Домусчі

суддя /підпис/ О.О.Кравець

суддя /підпис/
Л.П.Шеметенко