Справа № 815/118/14
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/118/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Самойлюк
Г.П.

за участю секретаря: Грабової
Я.О.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 -
представник по довіреності

відповідач: Астахова
А.С. - представник по довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в примішенні Одеського
окружного адміністративного суду
справу за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
державної податкової інспекції у
Суворовському районі міста Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 26 вересня 2013 року; №№;
від 09 грудня 2013 року,-

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 13 лютого 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов позов ОСОБА_3 до
державної податкової інспекції у
Суворовському районі міста Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, в якому позивач
просив скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 26
вересня 2013 року; №№; від 09
грудня 2013 року.

В обґрунтування позову зазначено, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є неправомірними
та підлягають скасуванню, оскільки
висновки акту перевірки, на підставі
якого були прийняті останні, є
упередженими та ґрунтуються на
неправильному застосуванні норм
діючого податкового законодавства.
Так, позивач зазначив, що валові
витрати в сумі 126 338,88 грн. пов'язані з
придбанням товару від постачальників
ТОВ «Лана Груп», ТОВ «Українська
компанія МОДУС», ТОВ «АРДИБУД». Оплата
не здійснена, оскільки ці товари
придбані під реалізацію. Щодо
встановленого податковим органом
порушення п.п.168.11.1 п. 168 ст. 168 ПК
України, позивач зазначив, що не є
податковим агентом щодо податку на
доходи фізичних осіб по відношенню до
ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки ФОП
ОСОБА_5 було надано копію свідоцтва про
державну реєстрацію як суб'єкта
підприємницької діяльності, а ОСОБА_6
надала у безоплатне користування
транспортний засіб, який можно
ототожнювати як додаткове благо
відповідно п.п.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК
України.

Представник позивача в
судовому засіданні, посилаючись на
обставини, викладені у позовній заяві,
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував з підстав,
викладених у запереченнях, зазначивши,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є правомірними, в
зв'язку з чим підстави для їх
скасування відсутні.

Заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані учасниками судового процесу
докази в їх сукупності,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2013 року посадовими особами
ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області Мухаїром
В.М. на підставі п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 та ст.
ст. 77, 82 Податкового кодексу України
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012р.

За наслідками перевірки складено акт
№575/15-54-17-03/НОМЕР_2 від 12.09.2013 року «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за період з
01.01.2012 року по 31.12.2012р», відповідно до
висновків якого встановлено: зиващення
витрат у 2012 році, чим порушено вимоги
п.177.2,п.177.4 ст. 177 ПК України, підлягає
донарахуванню 18950,83 грн. податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування; не утримання та
не перерахування податку на доходи
фізичних осіб, чим порушено вимоги
п.168.1.1. п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу
України, підлягає донарахуванню 2037 грн.
по податку на доходи фізичних осіб;
встановлення подання не у повному
обсязі за 2012 рік форми 1-ДФ ( не
відображення виплаченитхдоходів
фізичним особам ОСОБА_5 та ОСОБА_6), чим
порушено вимоги п.176.2 «б» ст.. 176 ПК
України та п.3.3 Наказу ДПА України від
24.12.2010р. №1020 «Про завтердежння форми
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку ів сум утриманого з
них податку (форма 1 ДФ) та Порядку
заповнення та подання податковими
агентами Податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку і сум
утриманого з них податку» (а.с.10-25).

На підставі зазначеного Акту перевірки
26 вересня 2013 р. ДПІ у Суворовському
районі міста Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області були прийняті податкові
повідомлення - рішення: № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування на
суму 18 950,83 грн. 83 коп. та застосування
штрафних санкцій у сумі 4 737,71 грн. 71
коп.; № про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку інших ніж заробітна
плата на суму 2037 грн. та застосування
штрафних санкцій у сумі 1019, 25 грн.

На вказані податкові
повідомлення-рішення 03 жовтня 2013 року
позивачем подано первинну скаргу до
Головного управління Міндоходів в
Одеській області .

Рішенням Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
503/Б/15-32-10-02-08 від 20 листопада 2013 року про
результати розгляду первинної скарги
залишено без змін податкове
повідомлення - рішення ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області № від 26 вересня
2013 р., частково скасовано податкове
повідомлення - рішення ДПІ у
Суворовському районі м. Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області № від 26 вересня
2013 р. в частині визначеного податкового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 1173 грн. та в
частині застосування штрафних
фінансових санкцій в розмірі 293,25 грн.,
в іншій частині податкове повідомлення
-рішення ДПІ у Суворовському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській № від 26 вересня 2013 р.
залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_3 -
без задоволення; збільшено суму
грошового зобов'язання податку на
доходи фізичних осіб визначену у
податковому повідомленні рішенні №
від 26 вересня 2013 р. на 72,55 грн., та
збільшено суму застосованих штрафних
фінансових санкцій з цього податку на
18,11 грн.( а.с.34-36).

09 грудня 2013 року ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області на
підставі рішення Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
503/Б/15-32-10-02-08 від 20 листопада 2013 року про
результати розгляду первинної скарги,
приймає податкові
повідомлення-рішення: № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування на
суму 72 ,55 грн. та застосування штрафних
санкцій у сумі 18,11 грн..; № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується податковими агентами із
доходів платника податку інших ніж
заробітна плата на 864,00 грн. 00 коп. та
застосування штрафних санкцій у сумі 726
грн. 00 коп.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України № 6597/Б/99-99-10-01-03-4 від 18 грудня 2013
року про результати розгляду
повторної скарги, податкові
повідомлення - рішення № , №
, № були залишені без змін, а
скарга без задоволення.

Перевіряючи правомірність прийняття
зазначених податкових
повідомлень-рішень, суд виходить з
наступного.

Відповідно п.75.1 ст. 75 ПК України
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.77.1 ст. 77 ПК України
документальна планова перевірка
повинна бути передбачена у
плані-графіку проведення планових
документальних перевірок.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач проінформований про
проведення планової перевірки
повідомленням від 01.08.2013р. за №29/15-54-17-03
та наказом від 31.07.2013р. за №147.

Судом встановлено, що підставою для
прийняття податкових
повідомлень-рішень № від 09.12.2013р.
та № від 26.09.2013р. є порушення
позивачем п. п.177.2, 177.4 ст. 177 ПК України.

В акті перевірки зазначено, що ФОП
ОСОБА_3 у період з 01.01.2012 по 31.12.2012
перебував на загальній системі
оподаткування.

Перевіркою правильності визначення
витрат, відображених у Декларації про
майновий стан та доходи за 2012 рік,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу та документально
підтверджених, з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки,
встановлено завищення витрат на суму 126
338, 88 грн. (без ПДВ), тобто витрати за
наслідками перевірки визначені у
розмірі 1 321 549,75грн.( без ПДВ).
Встановлено заниження ФОП ОСОБА_3
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування у
розмірі 18 950,83 грн.

ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Суворовському
районі м. Одеси надано пояснення по
кредиторській заборгованості (вх.
№1248/Б/1554-170), відповідно до яких станом
на 31.12.2012р. кредиторська заборгованість
по контрагентам-постачальникам ФОП
ОСОБА_3. складає всього - 151 606,66грн.(в т.ч.
ПДВ 25267,78грн.), у т.ч : -ТОВ «Лана Групп»(
)-35 132,40грн.; -ТОВ«Українська
компанія «Модус» () - 106
634,26грн.; - ТОВ «Арді Буд» ()- 9 840 грн.

Перевіркою банківських виписок по
рахунку №8 з ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК
АВАЛЬ» встановлено відсутність сплати
за отриманий товар у підприємств -
постачальників ФОП ОСОБА_3, а саме:
по ТОВ «Лана Групп» у 2012 році згідно
первинних документів (договір,
податкові та товарні накладні на
закупку м'яса) було придбано товарів на
суму 445 661,4 грн., а згідно банківських
виписок по рахунку №8 сплачено за
отриманий товар 410 529,1 грн..; по TOB
«Українська компанія «Модус» у 2012 році
згідно первинних документів (договір,
податкові та товарні накладні на
закупку м'яса) було придбано товарів на
суму 106 634,3 грн., а згідно банківських
виписок по рахунку №8 сплати за
отриманий товар у розмірі 106 634,3 грн. не
було; по TOB «Арді Буд» у 2012році згідно
первинних документів (договір про
надання послуг, податкові накладні та
акти здачі-прийняття робіт) по
вантажно-розвантажувальним послугам
було придбано послуги на суму 23 090 грн.,
а згідно банківських виписок по
рахунку №8 сплата за отримані
послуги була лише на суму 13 250 грн.

Представником позивача у судовому
засіданні не заперечувалось, що валові
витрати в сумі 126 338,88 грн., повязані з
придбанням товару від постачальників
ТОВ «Лана Групп», ТОВ«Українська
компанія «Модус» та ТОВ «Арді Буд», не
оплачені у перевіряємому періоді, але
підтверджуються фактичним отриманням
товару, товарними та податковими
накладними.

Представник позивача зазначає, що
позивач придбаває товар у
постачальників ТОВ «Лана Групп»,ТОВ
«Українська компанія «Модус» та ТОВ
«Арді Буд» під реалізацію, тобто
сплачує кошти тільки після продажу
товару, а кошти на придбання останнього
відносить до валових витрат в періоді,
в якому відбулась поставка (за першою
подією), в зв'язку з чим з боку позивача
відсутнє порушення ст. 177 ПК України.

Суд не погоджується з зазначеними
твердженнями представника позивача, з
огляду на наступне.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручкою у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПКУ до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з р. ІІ
ПКУ.

Документально підтвердженими
витратами вважаються оплачені витрати
поточного звітного періоду, а також
попередніх періодів, якщо вони
стосуються доходу, отриманого протягом
звітного періоду, та підтверджені
відповідними документами (п. 135.2. пп.
135.5.12 п. 135.5 ст. 135. п. 137.1 ст. 137 ПКУ).

В свою чергу, п.138.2. ст. 138 розділу ІІІ
Податкового кодексу України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Зі змісту наведених норм права
випливає, що витрати підприємства
можна враховувати при обчисленні
об'єкта оподаткування лише у разі
фактичності відповідних витрат,
оскільки сам факт їх здійснення є
визначальною ознакою формування
витрат. В свою чергу, фактичність
здійснення витрат повинна
підтверджуватись розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами.

В силу вимог пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України,
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, надання
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, надання послуг; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії.

До складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат (п.п.138.8.1
п.138.8 ст.138 ПК України).

Згідно з п.138.4 ст.138 ПК України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4
ст. 138 ПКУ).

Таким чином, суд вважає, що доходи
визнаються не в момент їх нарахування,
а в момент отримання, а витрати
визнаються лише в тому випадку, якщо
вони фактично понесені (оплачені), а не
тільки нараховані та відображаються у
момент отримання доходу, якого вони
стосуються, а не в момент їх оплати.

Згідно з пп. 3.10 п. 3 Порядку ведення
Книги обліку доходів та витрат, яку
ведуть фізичні особи - підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
проводять незалежну професійну
діяльність, затвердженого наказом ДПА
України від 24.12.2010 N 1025, графа 12 "Чистий
дохід" Книги обліку доходів та витрат
розраховується як різниця між доходом
від здійснення діяльності та
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними із отриманням
доходу.

Згідно п. 178.3 ст. 178 ПКУ оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
дохід, тобто різниця між доходом і
документально підтвердженими
витратами, необхідними для провадження
певного виду незалежної професійної
діяльності.

Як встановлено у судовому засіданні,
до книги обліку доходів та витрат №408
від 26.02.2007р. ФОП ОСОБА_3 до гр.№14
(документально підтверджені витрати)
було віднесено всю суму витрат за
закуплений товар у ТОВ «Лана Групп» в
розмірі 445 661,40грн.; до книги обліку
доходів та витрат №408 від 26.02.2007р. ФОП
ОСОБА_3 до гр.№14 (документально
підтверджені витрати) було віднесено
всю суму витрат за закуплений товар у TOB
«Українська компанія «Модус» в розмірі
106 634,3 грн.; до книги обліку доходів та
витрат №408 від 26.02.2007р. ФОП ОСОБА_3 до
гр.№14 (документально підтверджені
витрати) було віднесено всю суму за
отримані послуги ТОВ «Арді Буд» в
розмірі 23 090 грн.

Таким чином, суд погоджується з
висновком податкового орагу щодо
завищення ФОП ОСОБА_3 витрат
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу за 2012 рік на загальну суму 126 338,88
грн., та в свою чергу, заниження чистого
оподатковуваного доходу в розмірі 126
338,88 грн., що призвело до заниження
податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування на 18
950,83 грн.

Згідно п. 167.1 ст. 167 ПКУ ставка податку
становить 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) (крім
випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5
цієї статті), у тому числі, але не
виключно у формі заробітної плати,
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат або інших виплат
і винагород, які нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику у
зв'язку з трудовими відносинами та за
цивільно-правовими договорами; виграшу
в державну та недержавну грошову
лотерею, виграш гравця (учасника),
отриманий від організатора азартної
гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена
з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164
цього розділу щодо доходів, зазначених
в абзаці першому цього пункту, в
календарному місяці перевищує
десятикратний розмір мінімальної
заробітної плати, встановленої законом
на 1 січня звітного податкового року, до
суми такого перевищення
застосовується ставка 17 відсотків.

Тобто, завищення ФОП ОСОБА_3 витрат
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходу за 2012 рік на загальну суму 126 338,88
грн., та, в свою чергу, заниження чистого
оподатковуваного доходу в розмірі 126
338,88 грн., призвело до заниження податку
на доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на 19 023,38 грн.

Відповідно п. 123.1 ст. 123 ПКУ у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Ні підставі п. 123.1 ст. 123 ПКУ до ФОП
ОСОБА_3 застосовано штрафні фінансові
санкції в розмірі 4 755,82 грн. (19023,28 х 25%).

Стосовно податкового
повідомлення-рішення № від
09.12.2013р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку інших ніж заробітна
плата на 864,00 грн. 00 коп. та застосовано
штрафних санкцій у сумі 726 грн. 00 коп.,
судом встановлено наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось
представником позивача в судовому
засіданні, що ФОП ОСОБА_3 у
перевіряємому періоді при здійсненні
підприємницької діяльності
користувався транспортним засобом
громадянки ОСОБА_6 згідно договору
позички транспортного засобу від
25.04.2011р.

Згідно пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПКУ
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або негрошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу;

Судом не приймаються до уваги
твердження представника позивача
стосовно того, що договір позички
передбачає безоплатну передачу майна
у користування, а тому позивачем за
користування автомобілем ОСОБА_6, яка є
його близкою родичкою та надала
автомобіль у безоплатне користування,
орендна плата не сплачувалась та,
відповідно, позивач не є в даному
випадку податковим агентом, з огляду на
наступне.

Як вбачається з п.1.5. Договору позички
транспортного засобу від 25.04.2011р.,
ринкова вартість об'єкта позички
становить 480 грн. на місяць.

Відповідно ст. 827 ЦК України за
договором позички одна сторона
(позичкодавець) безоплатно передає або
зобов'язується передати другій стороні
(користувачеві) річ для користування
протягом встановленого строку.
Користування річчю вважається
безоплатним, якщо сторони прямо
домовилися про це або якщо це випливає
із суті відносин між ними.

Згідно ч.3 цієї статті до договору
позички застосовуються положення
глави 58 цього Кодексу.

Главою 58 ЦК України регулюються
загальні положення про найм (оренду).

Відповідно ст.759 за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Якщо
розмір плати не встановлений
договором, він визначається з
урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне
значення.

Таким чином, суд вважає, що плата за
користування транспортним засобом
зазначена у п. 1.5 Договору від 25.04.2011р.

Враховуючи вищенаведене, суд
погоджується з висновком податкового
органу, що при виплаті доходів фізичній
особі ОСОБА_6 ФОП ОСОБА_3 мав статус
податкового агенту та згідно п. 176.2 «б»
ст. 176 Податкового кодексу України був
зобов'язаний подавати у строки
встановлені Кодексом податковий
розрахунок суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також суми утриманого з них
податку до органу державної податкової
служби за місцем свого розташування.

Згідно п. 1.1 договору укладеного ФОП
ОСОБА_3 з ОСОБА_6 транспортний засіб
передавався в користування строком на
12 місяців

Перевіркою встановлено, що сума
виплачених доходів фізичній особі
ОСОБА_6 не включена до податкового
розрахунку сум доходів, нарахованих
(сплачених) на користь платників
податку і сум утриманого з них податку
за 2012р., тобто розрахунок 1-ДФ наданий до
ДПІ не у повному обсязі.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 занижено
податок з доходів фізичних осіб, що
сплачується податковими агентами із
доходів платника податку в розмірі 864
грн. (5760 грн. х 15%).

Згідно п. 119.2 ст. 119 ПКУ неподання,
подання з порушенням встановлених
строків, подання не у повному обсязі, з
недостовірними відомостями або з
помилками податкової звітності про
суми доходів, нарахованих (сплачених)
на користь платника податків, суми
утриманого з них податку тягнуть за
собою накладення штрафу у розмірі 510
гривень.

Відповідно п. 127.1 ст. 127 ПКУ
ненарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків тягнуть за собою
накладення штрафу в розмірі 25
відсотків суми податку, що підлягає
нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

На підставі п. 119.2 ст. 119 та п. 127.1 ст. 127
ПКУ за заниження податку з доходів
фізичних осіб, що сплачується
податковими агентами із доходів
платника податку та за подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку до ФОП ОСОБА_3 застосовано
штрафні фінансові санкції в розмірі 726
грн. (864 х 25% + 510).

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною другою ст.71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що відповідач, заперечуючи проти
позову, довів з посиланням на
відповідні докази правомірність
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

З урахуванням наведеного та
оцінюючи наявні у матеріалах справи
письмові докази в сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 не підлягають
задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011р. під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69,70, 71,94,122,158-163 КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до державної податкової
інспекції у Суворовському районі міста
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 26 вересня 2013 року; №№;
від 09 грудня 2013 року, - відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_2, місце реєстрації:
АДРЕСА_1) до Державного бюджету України
судовий збір у розмірі 1643,9 (одну тисячу
шістсот сорок три гривні 9 копійок) грн.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 18 лютого 2014 року.

Суддя:
Г.П.
Самойлюк