Справа № 2036/5505/12
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.Справа № 2036/5505/12Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Чугуївського міського суду
Харківської області від 04.11.2013р. по
справі № 2036/5505/12

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Чугуївської
районної державної адміністрації
Харківської області

про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12.11.2012 року ОСОБА_1, звернувся до суду з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Чугуївської районної державної
адміністрації Харківської області, в
якому просив:

-зобов'язати відповідача перерахувати
та виплатити суму щорічної допомоги на
оздоровлення, відповідно до ч. 4 ст. 48 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 2010 року
по теперішній час у розмірі 4
мінімальних заробітних плати,
встановленої законодавством на момент
виплати, та в подальшому проводити
нарахування щорічної допомоги на
оздоровлення, виходячи з зазначеної
норми Закону.

-зобов'язати відповідача перерахувати
та виплатити суми щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня,
відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2010 - 2012 роки в
розмірі сім мінімальних пенсій за
віком виходячи виключно із законодавчо
встановлених розмірів мінімальної
пенсії за віком та в подальшому
проводити нарахування щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня,
виходячи з зазначеної норми Закону.

-зобов'язати відповідача виплатити
компенсацію на бензин та технічне
обслуговування автомобіля з 2010 року по
теперішній час.

-зобов'язати відповідача в подальшому
проводити вищевказані виплати згідно з
діючими законами та Конституцією
України.

Постановою Чугуївського міського суду
Харківської області від 04.11.2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову суду
та прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційну скаргу вмотивовує тим, що
суд першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови порушив норми
матеріального права, вважає постанову
суду першої інстанції незаконною,
необґрунтованою та такою, що
протирічить діючому законодавству.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд І
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів в обґрунтування
позовних вимог.

Колегія суддів частково погоджується з
даним висновком суду першої інстанції
та вважає постанову суду першої
інстанції такою, що частково
постановлена з порушенням норм
процесуального права, що призвели до
неправильного вирішення справи,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
12.11.2012 року із вимогами щодо захисту
його порушених прав, що мали місце з 2010
року.

Колегія суддів зауважує, що порушене
право позивача підлягає захисту в
межах річного строку. При цьому колегія
суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду з адміністративним
позовом, річний строк на звернення до
суду з позовом та період, за який
позивач просить суд захистити його
права, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягають
захисту з 12.11.2011 року.

При цьому колегія суддів зауважує, що у
відповідності до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод і
інтересів фізичних осіб, прав і
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначені положення кореспондуються з
нормами ст. 162 КАС України, які
визначають повноваження суду при
вирішенні справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

При цьому колегія суддів зазначає, що
зазначені виплати щорічної грошової
допомоги на оздоровлення до допомоги
до 5 травня здійснюються щороку та
мають разовий характер. Таким чином,
право особи на їх отримання та
обов'язок органів соціального захисту
населення здійснити такі виплати
припиняються з моменту виплати певних
сум, а тому після отримання щорічної
допомоги на оздоровлення та допомоги
до 5 травня в неналежному розмірі
позивач мав змогу звернутись до суду за
захистом своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неправильного
застосування норм ч.2 ст. 99 КАС України
постанова суду першої інстанції в
частині позовних вимог про визнання
незаконною бездіяльності, зобов`язання
здійснити перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2010-2011 роки та щорічної допомоги до 5
травня за 2011 рік, а також зобов'язання
відповідача виплатити компенсацію на
бензин та технічне обслуговування
автомобіля з 2010 по 12.11.2011 року не може
бути визнана законною, а тому підлягає
скасуванню, а позов в зазначеній
частині згідно приписів ст. 100 КАС
України - залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про здійснення
перерахунку та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення та щорічної
допомоги до 5 травня за 2012 рік, колегія
суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно посвідчення серії А № 430898 від
22.07.2004 року позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії, а також згідно
посвідчення серії В-І №003211 від 20.02.2007
року є учасником бойових дій і у зв'язку
з цим є інвалідом 3 групи, та у
відповідності до ст. 13 Закону України
„Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" має право на
щорічну одноразову грошову допомогу до
5 травня у розмірі, встановленому цим
законом.

Крім цього, він має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській А ЕС першої категорії і
згідно ст.48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
щорічної матеріальної допомоги на
оздоровлення.

Позивачу була здійснена виплата
щорічної грошової допомоги, яка
виплачується до 5 травня за 2012 рік в
сумі 1720,00 грн. у квітні 2012 року , згідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 28.12.2011 року за № 1381"Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення»
та щорічної допомоги на оздоровлення в
серпні 90,00 грн. у березні 2012 року, згідно
Постанови Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, виплати позивачу здійснені у
розмірі, встановленому законодавством
України на відповідний рік.

Тобто, в даному випадку на період
виникнення зазначених спірних
правовідносин, які є предметом спору в
цій справі, були наявні
нормативно-правові акти, які мають
однакову юридичну силу, але по різному
встановлювали розмір щорічної
допомоги до 5 травня інвалідам війни та
щорічної допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи
позовні вимоги про стягнення сум
недоплаченої одноразової щорічної
грошової допомоги позивачу до 5 травня
та щорічної допомоги на оздоровлення
за 2012 рік, суд першої інстанції
правомірно виходив з наступного.

Частиною 2 статті 4 Бюджетного кодексу
України передбачено, що виключно
Законом про Державний бюджет України
визначаються надходження та витрати
Державного бюджету України.

Частинами першою та другою статті 23
Бюджетного Кодексу України
передбачено, що будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету можна
здійсн ювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.

Пунктом п. 3 прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
на 2012 рік», визначено, що у 2012 році
норми і положення ст. 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» застосовують в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року у справі № 1-11/2012
встановлено, що Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

На виконання Закону України «Про
державний бюджет на 2012 рік», розмір
грошової допомоги до 5 травня в 2012 році
визначається постановою Кабінету
міністрів України від 28.12.2011р. № 1381 «Про
підвищення рівня соціального захисту
найбільш вразливих верств населення» і
допомога інвалідам війни 3 групи
складала 1720 грн.

Розмір допомоги на оздоровлення у 2012
році визначався Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідачем правомірно нарахована та
сплачена позивачу у 2012 році разова
грошова допомога до 5 травня у сумі
1720,00грн., а також щорічна допомога на
оздоровлення в розмірі 90 грн.

Отже, колегія суддів підтверджує, що
при прийнятті судового рішення у
справі в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення та щорічної допомоги до 5
травня за 2012 рік суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Стосовно вимог позивача, щодо
стягнення компенсації на бензин
апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 2 п. 8 Порядку виплати
грошових компенсацій на бензин, ремонт
і технічне обслуговування автомобілів
та на транспортне обслуговування
затвердженого Постановою КМУ від 14
лютого 2007 року № 228 компенсації на
бензин, ремонт і технічне
обслуговування автомобілів
призначаються інвалідам та
дітям-інвалідам, які мають право на
забезпечення автомобілем, але не
одержали його і користуються
автомобілем, придбаним за власні кошти
інвалідів, законних представників
недієздатних інвалідів,
дітей-інвалідів.

Пунктом 9 Порядку визначено перелік
документів які необхідно подати для
одержання компенсацій на бензин, разом
з тим позивачем не було надано доказів
звернення до відповідача з необхідними
документами.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що
відповідачем не було порушено право
позивача на відшкодування витрат на
бензин, оскільки позивачем не було
виконано передбачені Законом дії для
здійснення такого відшкодування.

Колегія суддів також вважає правильним
рішення суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову в частині
зобов'язання Управління праці та
соціального захисту населення
Чугуївської районної ради Харківської
області в подальшому проводити
вищевказані виплати згідно з діючими
законами та Конституцією України.

З положень ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод і інтересів
фізичних осіб, прав і інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми
видно, що судовому захисту підлягають
лише порушені права, свободи і інтереси
фізичних або права і інтереси
юридичних осіб, а не можливість їх
порушення в майбутньому.

В цьому зв'язку суд вважає неможливим
розглядати вимоги щодо зобов'язання
суб'єкта владних повноважень вчиняти
дії у майбутньому у зв'язку з
вірогідним настанням певних наслідків,
оскільки у суду на час розгляду справи
відсутні підстави для прийняття
рішення стосовно законності таких дій.

Крім того, як вбачається з апеляційної
скарги позивача, він просить суд
апеляційної інстанції зобов'язати
відповідача перерахувати та виплатити
суму щорічної допомоги на
оздоровлення, відповідно до ч. 4 ст. 48 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та суми
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня, відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» за 2013 рік.

При цьому колегія суддів зазначає, що
вказані позовні вимоги позивачем у
суді першої інстанції не заявлялись та
судом першої інстанції не вирішувалось
питання щодо можливості їх
задоволення.

У відповідності до ч. 4 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції не може
розглядати позовні вимоги, що не були
заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1, п. 4 ч. 1
ст. 198, ст. ст. 200, 203, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Чугуївського міського суду
Харківської області від 04.11.2013 року по
справі № 2036/5505/2012 скасувати в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо зобов'язання відповідача
перерахувати та виплатити суму
щорічної допомоги на оздоровлення,
відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 2010-2011
року у розмірі 4 мінімальних заробітних
плати, встановленої законодавством на
момент виплати та суми щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня,
відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» за 2010 - 2011 роки
в розмірі семи мінімальних пенсій за
віком виходячи виключно із законодавчо
встановлених розмірів мінімальної
пенсії за віком та зобов'язання
відповідача виплатити компенсацію на
бензин та технічне обслуговування
автомобіля з 2010 по 11.11.2011 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 в зазначеній
частині залишити без розгляду.

В іншій частині задоволених позовних
вимог постанову Чугуївського міського
суду Харківської області від 04.11.2013
року по справі № 2036/5505/2012 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Рєзнікова С.С.