Справа № 9101/2442/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2013-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________________
УХВАЛА

Іменем України

"20" серпня 2013 р. справа №
2а-0870/4688/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чабаненко С.В.,
Дадим Ю.М.,

при секретарі судового засідання
Чепурко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Енергодар
Запорізької області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.09.2011 р. у
справі № 2а-0870/4688/11 (суддя І-ої інстанції
Авдєєв М.П.)

за позовом Комунального підприємства
«Виробничий комбінат
«Тепло-Водоканал»

до Державної податкової інспекції у м.
Енергодар Запорізької області

про скасування податкового
повідомлення - рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання дій відповідача щодо зміни
призначення платежу, визначеного
позивачем в платіжних дорученнях № 3021
від 23.12.2010 року № 3030 від 24.12.2010 року та №
3080 від 28.12.2010 року та щодо направлення
сум, перерахованих позивачем згідно
платіжних доручень № 3021 від 23.12.2010 року,
№ 3030 від 24.12.2010 року та № 3080 від 28.12.2010
року, на погашення податкового боргу за
інший податковий період -
протиправними; визнати протиправним та
скасувати податкове повідомлення -
рішення відповідача № від 27.05.2011
року щодо нарахування штрафних санкцій
на суму 12 303 грн.; зобов'язати
відповідача внести зміни до особового
рахунку позивача з платежу податок на
додану вартість, шляхом: зарахування
платежів з податку на додану вартість
за листопад 2010 року за платіжним
дорученням № 3021 від 23.12.2010 року, № 3030
від 24.12.2010 року та № 3080 від 28.12.2010 року на
загальну суму 123 030 грн., як сплату
податку на додану вартість за листопад
2010 року.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено частково. Визнано дії
відповідача щодо зміни призначення
платежу, визначеного позивачем в
платіжних дорученнях № 3021 від 23.12.2010
року № 3030 від 24.12.2010 року та № 3080 від
28.12.2010 року та щодо направлення сум,
перерахованих позивачем згідно
платіжних доручень № 3021 від 23.12.2010 року,
№ 3030 від 24.12.2010 року та № 3080 від 28.12.2010
року, на погашення податкового боргу за
інший податковий період -
протиправними; визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення відповідача № від 27.05.2011
року щодо нарахування штрафних санкцій
на суму 12 303 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права.

Просить скасувати постанову суду та
відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання представники сторін
не з'явилися, про дату, час і місце
судового розгляду були повідомлені
належним чином.

Дослідивши обставини справи,
перевіривши дотримання судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
та підтверджується матеріалами справи,
відповідачем проведено невиїзну
документальну перевірку позивача з
питань своєчасності сплати узгоджених
податкових зобов'язань до бюджету. За
наслідками перевірки складено Акт №
103/16-0011/32400040 від 04.05.2011 року.

27 травня 2011 року відповідачем на
підставі акту перевірки № 103/16-0011/32400040
від 04.05.2011 року за порушення позивачем
п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України
прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
застосовані штрафні санкції у розмірі
12 303 грн.

Встановлено, що податкове
повідомлення-рішення № від 27.05.2011
року винесено згідно п.п. 126.1 ст. 126
Податкового кодексу України за
затримку на 21 календарний день сплати
суми грошового зобов'язання в розмірі
123 030 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем в платіжних дорученнях на
перерахування ПДВ до бюджету
зазначалось призначення платежу за
самостійно узгодженими податковими
зобов'язаннями згідно поданої
податкової декларації (а.с. 13-20), а
відповідачем спрямовувались сплачені
кошти в рахунок погашення податкового
боргу позивача, який виник раніше.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
зміни відповідачем цільового
призначення платежу та винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення суд першої
інстанції виходив з того, що податковим
органом порушені вимоги податкового
законодавства.

Колегія суддів погоджується висновком
суду першої інстанції та вважає його
правомірним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин) податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який є спеціальним законом з
питань оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

З наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України у 2010 році належало виключно
платнику. Тому суми податкових
зобов'язань або податкового боргу з
урахуванням пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» слід вважати сплаченими у
день реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», податковий орган
не наділений правом чи обов'язком
змінювати цільове призначення платежу,
визначене платником податків.

З огляду на те, що визначення
призначення платежів є виключним
правом платника, колегія суддів вважає
дії відповідача щодо самостійного
визначення та перерахування коштів,
перерахованих позивачем на сплату
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість, на погашення інших
податкових зобов'язань є
протиправними.

Колегія суддів звертає увагу, що норма
ст. 87 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року, на яку в своїх апеляційні
скарзі посилається відповідач, набрала
законної сили лише 01.01.2011 року.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про неправомірність
прийнятого відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку, що суд першої інстанції
об'єктивно, повно, всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи, та ухвалив судове
рішення без порушення норм
матеріального права, тому постанову
суду у даній адміністративній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Енергодар
Запорізької області залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.09.2011 р. у
справі № 2а-0870/4688/11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
С.В. Чабаненко

Суддя:
Ю.М. Дадим