Справа № 872/2027/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2013 р. справа №
2а/0470/11357/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко О.А.
Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Федосєєвої Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги

- Публічного акціонерного
товариства "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль",

- та Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області державної
податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.10.2012 р.

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" до
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" звернувся 24.09.2012
року до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
ДПІ про скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.06.2012 року №
про застосування штрафу у
розмірі 20% у сумі 2377086,13грн. В позові
посилався на те, що до нього
неправомірно застосована фінансова
санкція в розмірі 20% (2377086грн.) за
несвоєчасну сплату грошового
зобов'язання в розмірі 11885430,71грн.
(затримка сплати на 251календарний день).

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25.10.2012 року позовні вимоги задоволені
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення
рішення в частині зобов'язання
сплатити штраф у розмірі 20% за
січень-квітень 2011 року на суму
613125,09грн., в іншій частині податкове
повідомлення рішення залишено без
змін.

Свою позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що загальна сума
штрафних санкцій за січень-квітень 2011
року складає 613129,09грн. Однак, згідно з п.
7 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні
положення Податкового кодексу України,
штрафні санкції за порушення
податкового законодавства за період з
01.01.2011 року по 30.06.2011 року
застосовується у розмірі не більше 1
грн. за кожне порушення. Отже за
порушення строків сплати грошових
зобов'язань за такі звітні періоди як
січень, лютий, березень, квітень 2011
року, застосований штраф за кожне
порушення має дорівнювати 1 грн., тобто
4 грн. Т.я. загальна сума штрафу
нарахована в розмірі 613129,09грн., а слід
застосувати штраф в сумі 4 грн., то
нарахування штрафу в розмірі 613125,09грн,
є неправомірним.

Сторони з даним рішення не погодилися
та надали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник ДПІ
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти постанову, якою
відмовити повністю в задоволенні
позовних вимог. Вважає, що постанова
суду першої інстанції є такою, що
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що в силу ст. 126.1 ПКУ,
платник податків при затримці більше 30
календарних днів, притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
розмірі 20% погашеної суми.

В апеляційній скарзі ПАТ
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" зазначено, що
суд першої інстанції не в повній мірі
з'ясував обставини справи, що мають
значення. Вважає, що податкове
повідомлення-рішення податковим
органом прийнято помилково, а
камеральна перевірка проведена не у
відповідності до вимог чинного
законодавства, з порушенням порядку
проведення таких перевірок в частині
строків. Не має підстав для
застосування ст. 126 ПКУ. В акті
камеральної перевірки, а також в
розрахунку штрафу, багато
невідповідностей та помилкових
відображень та зарахувань з боку ДПІ.
Проведення будь-яких камеральних
перевірок майже через 3 роки після
подання податкових декларацій
законодавством не передбачено. Чинним
законодавством заборонено будь-кому
змінювати конкретно визначене
призначення платежу за поданими до
банківської установи платником
платіжними дорученнями та відповідно
сплачені по них суми спрямовувати на
сплату не тих зобов'язань, які прямо
зазначені в платіжних дорученнях.
Право визначити призначення платежу
належить виключно платнику. Податковим
кодексом визначено вичерпний перелік
заходів, які вживаються контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу. Серед
таких заходів немає зміни призначення
платежу. Просить скасувати постанову
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо повного скасування податкового
повідомлення-рішення.

Учасники процесу в судове засіданні не
з'явилися, про час і місце судового
засідання повідомлені належним чином.
В силу ч.1 ст. 41 КАС України судове
засідання не фіксувалося технічними
засобами.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.06.2012 року
податковим органом проведено
камеральну перевірку податкових
декларацій позивача з ПДВ за березень,
2011 року, лютий 2011 року, квітень 2011 року,
липень 2010 року, серпень 2011 року, серпень
2010 року, вересень 2010 року грудень 2011
року, жовтень 2010 року , січень 2012 року,
листопад 2011 року, жовтень 2011 року,
листопад 2010 року, уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ за червень 2010 року. За результатами
перевірки складено акт. Перевіркою
встановлено порушення термінів сплати
самостійно визначених грошових
зобов'язань з ПДВ, протягом строків,
визначених ст. 57.1 ПКУ. На підставі акту
перевірки прийняте податкове
повідомлення-рішення від 25.06.2012 року,
яким за затримку на 251 календарний день
з сплати суми грошового зобов'язання в
розмірі 11885430,71грн., ПАТ
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 20%, що дорівнює
2 377 086,13грн.

Колегія суддів апеляційної
інстанції встановила, що судом першої
інстанції правильно застосовано до
даних правовідносин норми Конституції
України, Податкового кодексу, ЗУ «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами».

В силу ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством (ч.1 ст. 19
Конституції України).

Статтею 200 (п. 200.10) ПКУ встановлено, що
протягом 30 календарних днів, що
настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить камеральну
перевірку заявлених у ній даних.

В силу ст. 76 (п. 76.1) ПКУ камеральна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби без будь-якого спеціального
рішення керівника такого органу або
направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком. Згода платника податків на
перевірку та його присутність під час
проведення камеральної перевірки не
обов'язкова.

У відповідності з ст. 57 (п.57.1) ПКУ
платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо штрафних санкцій з
червня 2010 року по грудень 2010 року, як
такими, що прийняті в межах закону, що
діяв на момент подання звітності.

Зокрема, згідно ст. 17 (п. 17.1.7) ЗУ «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами» (в
редакції, що діяла на час виникнення
правовідносин), у разі, коли платник
податків не сплачує узгоджену суму
податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених законом,
такий платник податку зобов'язаний
сплатити штраф у таких розмірах: при
затримці до 30 календарних днів - у
розмірі 10% погашеної суми податкового
богу; при затримці від 31 до 90
календарних днів включно - у розмірі 20%
погашеної суми податкового боргу; при
затримці, що є більшою 90календарних
днів - у розмірі 50% погашеної суми
податкового боргу.

Впродовж 2011-2012 років позивачем
сплачувалися кошти в рахунок погашення
поточних грошових зобов'язань,
визначених ним в податкових
деклараціях.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
правильно звернув особливу увагу на
період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року.
Загальна сума штрафних санкцій за
січень 2011 року, лютий 2011 року, березень
2011 року та квітень 2011 року - складає
613129,09грн.

Однак, згідно з п. 7 підрозділу 10 розділу
ХХ Перехідні положення Податкового
кодексу України, штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року
застосовується у розмірі не більше 1
грн. за кожне порушення. Отже за
порушення строків сплати грошових
зобов'язань за такі звітні періоди як
січень, лютий, березень, квітень 2011
року, застосований штраф за кожне
порушення має дорівнювати 1 грн., тобто
4 грн. Виходячи з того, що загальна сума
штрафу нарахована в розмірі 613129,09грн., а
слід застосувати штраф в сумі 4 грн., то
нарахування штрафу в розмірі 613125,09грн,
є неправомірним (613129,09грн. - 4 грн. =
613125,09грн).

Натомість до періодів, починаючи з
липня 2011 року слід застосовувати норми
ст. 126 ПКУ, а саме, якщо платник податків
не сплачує узгоджену суму грошового
зобов'язання та/або авансових внесків з
податку на прибуток підприємств
протягом строків, визначених цим
кодексом, такий платник податків
притягується до відповідальності у
вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних
днів включно, наступних за останнім
днем

строку сплати суми грошового
зобов'язання, - у розмірі 10% погашеної
суми

податкового богу;

- при затримці більше 30
календарних днів - у розмірі 20%
погашеної суми податкового боргу;

Згідно матеріалів справи, на момент
сплати позивачем заборгованості з ПДВ
та надходження коштів, існували не
сплачені суми грошових зобов'язань,
самостійно визначених у податкових
деклараціях. Враховуючи наявну у
позивача суму податкового боргу,
податковий орган здійснив зарахування
коштів, сплачених згідно з платіжним
дорученням в рахунок погашення
наявного податкового боргу, згідно з
черговістю його виникнення, незважаючи
на призначення платежу, визначеного
платником податків.

В порядку ст. 87 (п. 87.9) ПКУ, у разі
наявності у платника податків
податкового боргу, органи державної
податкової служби зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напрямку
сплати, визначеного платником
податків. У такому порядку
відбувається зарахування коштів, що
надійдуть у рахунок погашення
податкового богу платника податків
відповідно до ст. 95 цього Кодексу або за
рішенням суду у випадках, передбачених
законом. Спрямування коштів платником
податків на погашення грошового
зобов'язання перед погашенням
податкового богу забороняється, крім
випадків спрямування цих коштів на
виплату заробітної плати та єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Отже, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що після набрання чинності
ПКУ, тобто після 01.01.02011 року, податковий
орган наділений обов'язком
зараховувати кошти платника податків в
рахунок погашення наявного у
останнього податкового боргу, при чому
такий обов'язок суб'єкта владних
повноважень не обумовлений періодом
виникнення податкового боргу: до чи
після дати набрання ПКУ чинності.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
апеляційної інстанції прийшла до
висновку, що суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
права, а повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм відповідну
правову оцінку, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що в
межах апеляційних скарг порушень судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при вирішенні
цієї справи не допущено. Правова оцінка
обставин у справі дана вірно, а тому
апеляційні скарги слід залишити без
задоволення, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст.198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль", та
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
25 жовтня 2012 р. у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" до
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій, - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена вкасаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна