Справа № 2а-3862/12/1370
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Справа №
125889/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Макарика В.Я.,

суддів
Большакової О.О., Ільчишин Н.В.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державного підприємства «Стрийський
вагоноремонтний завод» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року в справі за позовом Державного
підприємства «Стрийський
вагоноремонтний завод» до Львівського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
Заступника керуючої ЛОВФСЗІ Ядчишин
О.Т. про визнання акту перевірки від
27.04.2011р. недійсним, -

В С Т А Н О В
И В:

04 травня 2012 року Державне підприємство
"Стрийський вагоноремонтний завод"
(далі, Позивач), звернулося у Львівський
окружний адміністративний суд з
позовом до Львівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі, Відповідач), про
визнання акту перевірки від 27.04.2011р.
недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що акт
за результатами перевірки підписаний з
запереченнями, оскільки наявна
розбіжність між спеціальним Закон
України "Про залізничний транспорт " та
загальним Законом України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні ", оскільки підлягає до
застосування спеціальний закон, який
визначає кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів; у поданих
звітах форми №3-ПН за 2008-2009 роки
Підприємством вказувалась кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, проте Центром зайнятості
інвалідів не скеровувалось; при
визначенні
адміністративно-господарської санкції
відповідачем не були враховані строки,
визначені статтею 250 Господарського
кодексу України, а відтак акт перевірки
слід визнати недійсним.

Постановою суду першої інстанції, в
адміністративному позові Позивачу про
визнання акту перевірки від 27.04.2011р.
недійсним, відмовлено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив позивач, подавши на неї
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну скаргу задовольнити,
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційні вимоги Позивач, обґрунтовує
тими доводами, що зазначені в позовній
заяві. Посилається на порушення норм як
матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст.
196 КАС України.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Згідно скерування від 26.04.2011р. виданого
на підставі звернення УДСБЗЕЗ у
Львівській області від 26.04.2011р. на
предмет законності здійснення
суб'єктами господарювання
фінансово-господарської діяльності
пов'язаної з виконанням визначених
нормативів робочих місць для інвалідів
згідно ст.ст.19,20 Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні ", повноти сплати
внесків до Фонду за 2008-2009 роки
заступником керуючої ЛОВФСЗІ Ядчишин
О.Т. в присутності оперуповноваженого
УДСБЕЗ ГУ МВСУ у Львівській області
проведено позапланову перевірку ДП
"Стрийський вагоноремонтний завод.

На підставі встановлених порушень
складено акт перевірки Підприємства
від 27.04.2011р., в якому визначено
Підприємству суму
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2008 та
2009 роках.

Згідно звіту за формою № 10-ПІ про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2008 рік, який наданий
позивачем до Львівського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, середньооблікова кількість
штатних працівників облікового складу
на підприємстві становить 688 осіб, з них
інвалідів 37 осіб. Як було встановлено
під час перевірки, середньооблікова
кількість штатних працівників
становила 1283 особи, кількість
працюючих інвалідів 33 особи.

Згідно звіту за формою № 10-ПІ про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2009 рік, середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві
становить 525 осіб, з них інвалідів 39
осіб. Як було встановлено під час
перевірки, середньооблікова кількість
штатних працівників становила 1248 осіб ,
кількість працюючих інвалідів 39 особи.

Статтею 19 ч. 1 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" встановлено, що для
підприємств (об'єднань), установ і
організацій незалежно від форми
власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 % від загальної
чисельності працюючих, а якщо працює
від 8 до 25 чоловік - у кількості одного
робочого місця.

Згідно ст.15 Закону України "Про
залізничний транспорт" створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів проводиться підприємствами
та організаціями залізничного
транспорту загального користування в
розмірі чотирьох відсотків від числа
працівників, зайнятих у
підсобно-допоміжних роботах.

Проаналізувавши вищевказані норми
чинного законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, Конвенцію ООН
про права інвалідів, суд вважає, що
позивач повинен керуватись саме
Законом України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні ", так як він є основним в даних
відносинах та визначає основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні і гарантує їм рівні з усіма
іншими громадянами можливості для
участі в економічній, політичній і
соціальній сферах життя суспільства,
створення необхідних умов, які дають
можливість інвалідам вести
повноцінний спосіб життя згідно з
індивідуальними здібностями та
інтересами. Ч.11 ст. 19 даного Закону
визначено, що норматив робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів, порядок його встановлення
визначаються виключно цим Законом.
Якщо іншими законами встановлюються
нормативи робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів, або
порядок їх встановлення, відмінні від
зазначених у цьому Законі,
застосовуються положення цього Закону

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Суд вважає пояснення позивача щодо
відсутності складу правопорушення,
зокрема вини, у тому, що позивач не
виконав нормативу по забезпеченню
працевлаштування інвалідів
помилковим, так як відповідно до
стаття 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону. Керівники
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, у разі незабезпечення
виконання нормативів робочих місць для
працевлаштування інвалідів, неподання
Фонду соціального захисту інвалідів
звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів несуть
відповідальність у встановленому
законом порядку.

Відповідно до пункту 10 Положення про
робоче місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 травня 1995 року
№ 314, працевлаштування інвалідів
здійснюється державною службою
зайнятості, органами Мінсоцзахисту,
місцевими Радами народних депутатів,
громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я
інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до
висновків МСЕК.

В свою чергу, підприємства на підставі
п. 5 та п. 14 вказаного Положення
розробляють заходи щодо створення
робочих місць для інвалідів, включають
їх до колективного договору,
інформують центри зайнятості, місцеві
органи соціального захисту населення
та відділення Фонду соціального
захисту інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для
працевлаштування інвалідів, у межах
нормативу повинні створювати за власні
кошти робочі місця для
працевлаштування інвалідів
інформувати державну службу
зайнятості та місцеві органи
соціального захисту населення про
вільні робочі місця та вакантні посади,
на яких може використовувати праця
інвалідів.

Відповідно до вимог пункту 3 Положення
робоче місце інваліда вважається
створеним, якщо воно відповідає
встановленим вимогам робочого місця
для інвалідів відповідної нозології,
атестоване спеціальною комісією
підприємства за участю представників
МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,
громадських організацій інвалідів, і
введено в дію шляхом працевлаштування
на ньому інваліда.

Статтею 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" визначено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк. Сплату
адміністративно-господарських санкцій
і пені підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
проводять відповідно до закону за
рахунок прибутку, який залишається в їх
розпорядженні після сплати всіх
податків і зборів (обов'язкових
платежів).
Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Згідно обставин справи за нормативом
робочих місць для забезпечення
працевлаштування інвалідів відповідач
мав створити у 2008 р. - 51 робоче місця для
інвалідів, у 2009 році -50 робочих місць та
повідомляти відповідні органи про
наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів.

А відтак, доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.., ст. 41, 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Стрийський
вагоноремонтний завод» - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2012
року в справі №2а/3862/12/1370 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі. На
ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я Макарик

Судді
О.О. Большакова

Н.В. Ільчишин

Повний текст ухвали складений 11 лютого
2014 року.