Справа № 826/12292/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Костенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка
О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«НЛ-Імпорт» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві, про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів,
стягнення суми надмірно сплаченого
податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «НЛ-Імпорт» (далі -
Позивач, ТОВ «НЛ-Імпорт») звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі - Відповідач, Митниця) про:
визнання протиправним та скасування
рішення від 30.05.2013 року №100270000/2013/710413/2
про коригування митної вартості
товарів; стягнення з Державного
бюджету України суми надмірно
сплаченого податку на додану вартість
в розмірі 17 366,56 грн.

Протокольною ухвалою від 07.10.2013 року
залучено до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Головне управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
(далі - Третя особа, ГУ ДКС в м. Києві).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.10.2013 року позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, Відповідачем необґрунтовано
було відкориговано митну вартість
імпортованого Позивачем товару, у
зв'язку з чим позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
тому, що судом не було надано всебічну
та повну оцінку наявним у матеріалах
справи доказам.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи, в судове
засідання не прибули, а тому справа
розглядалася за наявними у ній
матеріалами у відповідності до ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що 30.05.2013
року Позивачем надано до Митниці
вантажну митну декларацію
№100270000/2013/273993 для митного оформлення
товару «Меблі для сидіння, садові.
Шезлонг (матеріал - текстилен з
залізним трубчастим каркасом, розм.
147х58х98 см) арт. НТТ 24+31 710 шт. Складаний
стілець (матеріал - поліестер з
залізним трубчастим каркасом, розм.
80х84х40/78 см.) арт. YDT25M+01 - 8 шт. Виробник:
ZHEJIANG WUYI LONGSUN INDUSTRY&TRADING CO., LTD. Країна
виробництва: CN». Згідно вказаної ВМД
задекларована ТОВ «НЛ-Імпорт» митна
вартість товару обрахована за першим
методом та складає 6 271,6 долар США або 57
969,90 грн. (вартість товару) і 7 841,00 грн.
(транспортні витрати).

Крім того, судом встановлено, що на
підтвердження митної вартості товару
декларантом надано: контракт від 02.01.2013
року № SGL-140512 та додаток №5 від 12.04.2013
року до нього; інвойс від 09.04.2013 року
№2013LS1018C на загальну суму 11 590,80 доларів
США та специфікація №2 до нього на
партію оцінюваного товару на загальну
суму 6271,60 долар США з перекладом;
пакувальний лист до інвойсу від 09.04.2013
року №2013LS1018C на контейнер №OOLU8390387 з
перекладом; коносамент (Bill of Lading)
№NGBLEG1304023B; договір з ТОВ «Транспортир
Форвардинг» №1207-12 від 12.07.2013 року про
надання транспортно-експедиційних
послуг по організації перевезення
вантажів у міжміському та міжнародному
сполученні; довідка ТОВ «Транспортир
Форвардинг» від 27.05.2013 року №62123 про
вартість міжнародних
транспортно-експедиційних послуг по
перевезенню вантажу в контейнері
№OOLU8390387 на загальну вартість 14507,30 грн.;
рахунок-фактура ТОВ «Транспортир
Форвардинг» від 27.05.2013 року №62123 на
загальну суму 30373,40 грн.

Судом також встановлено, що у зв'язку з
неподанням ТОВ «НЛ-Імпорт»
витребовуваних документів Митницею
прийнято картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів комерційного призначення
№100270000/2013/30435, а також рішення про
коригування митної вартості товарів
№100270000/2013/710413/2 від 30.05.2013 року, яким
визначено митну вартість
імпортованого Позивачем товару в сумі
5,32 долари США за одиницю, що складає 18
116,19 долари США.

Як вбачається з матеріалі справи,
Позивачем було подано до Відповідача
нову вантажну митну декларацію
№100270000/2013/274126 від 30.05.2013 року, заповнену
з урахуванням митної вартості товару,
визначеної митним органом, та
додатково сплачено податку на додану
вартість в сумі 17 366,56 грн.

На підставі встановлених вище
обставин, проаналізувавши приписи ст.
ст. 51, 53, 54, 55, 57, 58 МК України, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
неправомірність застосування Митницею
шостого методу при визначенні митної
вартості імпортованого Позивачем
товару за наявності можливості
застосувати перший (основний) метод.

З такими висновками суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України, митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 «Методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування» Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-2 ст. 53 Митного
кодексу України, у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Як вбачається із графи 44 вантажної
митної декларації №100270000/2013/273993 від
30.05.2013 року форми МД-2 Позивачем були
подані передбачені ч. 2 ст. 53 МК України
документи.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу
України у разі якщо документи, які
підтверджують митну вартість товару,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до частин 2-7 ст. 54 Митного
кодексу України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього Кодексу
(ч. 2).

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу (ч. 3).

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний: 1)
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 2) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ними митна вартість не може
бути визнана; 3) надавати декларанту або
уповноваженій ним особі письмову
інформацію щодо порядку і методу
визначення митної вартості,
застосованих у разі коригування митної
вартості, а також щодо підстав
здійснення такого коригування; 4)
випускати у вільний обіг товари, що
декларуються: у разі визнання митним
органом заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю; у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
Х цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої статті 55 цього Кодексу (ч. 4).

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: 1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345-354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю (ч. 5).

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: 1) невірно проведеного
декларантом або уповноваженою ним
особою розрахунку митної вартості; 2)
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари; 3) невідповідності
обраного декларантом або
уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 цього
Кодексу; 4) надходження до митного
органу документально підтвердженої
офіційної інформації митних органів
інших країн щодо недостовірності
заявленої митної вартості (ч. 6).

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично (ч. 7).

За правилами Митного кодексу України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Відповідно до частини 5 ст. 55 Митного
кодексу України декларант може
провести консультації з митним органом
з метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі.

Частинами 7 та 8 ст. 55 Митного кодексу
України встановлено, що у випадку
незгоди декларанта або уповноваженої
ним особи з рішенням митного органу про
коригування заявленої митної вартості
товарів митний орган за зверненням
декларанта або уповноваженої ним особи
випускає товари, що декларуються, у
вільний обіг за умови сплати митних
платежів згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу Х цього Кодексу. Строк дії
таких гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

З аналізу наведених норм законодавства
з питань митної справи вбачається, що
право митного органу на витребування
від декларанта додаткових документів
виникає лише у разі наявності
обґрунтованого сумніву у повноті
та/або достовірності відомостей про
митну вартість товарів, однією з
підстав виникнення якого є виявлення
розбіжностей у поданих декларантом
документах і такі розбіжності мають
впливати саме на числове значення
складових митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи,
митний орган вказав на певні
розбіжності в поданих декларантом
документах, які на його думку, дають
підстави для обґрунтованого сумніву у
достовірності відомостей про митну
вартість товарів, а саме: наявність у
митного органу інформації щодо
числових значень складових митної
вартості та інших умов, що могли
вплинути на ціну товарів, яка призвела
до виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості.

Надаючи оцінку визначеним Митницею
недолікам, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що, по-перше,
документи не містять розбіжностей та
містять дані, що піддаються обчисленню,
та підтверджують ціну товару, по-друге,
містять підтвердження оплачених
Позивачем транспортних витрат. При
цьому Окружний адміністративний суд м.
Києва обґрунтовано зауважив, що
неподання до Митниці платіжних
документів не вплинули на можливість
визначити задекларовану Позивачем
митну вартість товару, оскільки наявні
у матеріалах справи докази свідчать
про оплату зовнішньоекономічного
контракту від 02.01.2013 року №SGL-140512 та,
зокрема, додатку №5 до нього.

Поряд з цим, колегією суддів
враховується, що згідно постанови
Верховного Суду України від 11.09.2012 року
ненадання декларантом запитуваних
митним органом документів, за
відсутності обґрунтування
неможливості визначення митної
вартості товару за першим методом, не є
достатнім для висновку про наявність
підстав для застосування митним
органом іншого методу визначення
митної вартості.

Таким, чином, на думку суду, у
Відповідача були в наявності всі
документи для визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, й тому
митний орган безпідставно застосував
шостий (резервний) метод визначення
митної вартості товару.

Крім того, колегія суддів критично
оцінює твердження Апелянта про
відсутність заявки клієнта надання
транспортно-експедиторських послуг та
документальне не підтвердження
викладених у довідці ТОВ «Транспортир
Форвардинг» від 27.05.2013 року №62123 витрат
та транспортування товару з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 2.1 договору №2308-12 від
12.07.2012 року про надання
транспортно-експедиторських послуг по
організації перевезення вантажів у
міжміському та міжнародному
сполученні, укладеного між ТОВ
«НЛ-Імпорт» (Клієнт) та ТОВ
«Транспортир Форвардинг» (Експедитор),
на підставі даного договору Експедитор
згідно заявок Клієнта організовує та
забезпечує перевезення вантажів
автомобільним, морським та/або
авіаційним транспортом і проводить
розрахунки з усіма учасниками
транспортного процесу.

Як вбачається з матеріалів справи,
транспортно-експедиційні послуги
згідно вказаного договору надавалися
Позивачу Експедитором на підставі
заявки №0104/13-3 від 01.04.2013 року (а.с. 34) та
були оплачені останнім у повному
обсязі згідно платіжного доручення від
19.06.2013 року №365 в сумі 30 373,40 грн. При
цьому, транспортно-експедиційні
послуги по перевезенню вантажу в
контейнері 0ОLU8390387 маршрутом: доставка
морем: Нінгбо, Китай - Одеса, України (у
т.ч. навантажувально/розвантажувальні
роботи, оформлення транспортної
документації), були надані
Експедитором на суму 14 507,30 грн. без ПДВ.

При цьому, як вірно зазначив суд першої
інстанції, що наявний у матеріалах
справи коносамент (Bill of Lading) №NGBLEG1304023B
свідчить про укладення договору
перевезення вантажу морським шляхом,
по якому перевізник зобов'язується
доставити вантаж проти надання
документів; засвідчує прийняття
вантажу для перевезення; є
товаросупроводжуючим документом,
оскільки дає право на одержання
вантажу тому, на кого він виписаний.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про порушення Відповідачем вимог
чинного законодавства при прийнятті
рішення про коригування митної
вартості товарів.

З урахуванням наведеного судова
колегія вважає за необхідне зазначити,
що відповідно до ст. 27 МК України якщо
задоволення скарги на рішення, дії або
бездіяльність органів доходів і зборів
або їх посадових осіб пов'язане з
виплатою грошових сум, їх виплата
здійснюється за рахунок державного
бюджету органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, на підставі рішення суду,
органу чи посадової особи щодо
задоволення скарги повністю або
частково в порядку, визначеному
законом.

Враховуючи, що після сплати Позивачем
податку на додану вартість судом було
зроблено висновок про неправомірність
застосування митної вартості товару,
обрахованої Відповідачем за шостим
(резервним) методом, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що сума надміру
сплаченого податку на додану вартість
в загальному розмірі 17 366,56 грн.
підлягає поверненню з Державного
бюджету через ГУ ДКС України в м. Києві
на користь ТОВ «НЛ-Імпорт».

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 25 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«НЛ-Імпорт» до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
третя особа - Головне управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві, про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів,
стягнення суми надмірно сплаченого
податку на додану вартість - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.