Справа № 1003/3057/2012 (2а/357/354/13)
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа:№ 1003/3057/2012
(2а/357/354/13)Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної
Н.М., Архіповій Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Київській
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернувся до Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
з адміністративним позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Київській області про
визнання дій щодо обмеження пенсії
позивача протиправними та зобов'язання
перерахувати та виплатити пенсію у
повному обсязі з 01 січня 2006 року по 08
вересня 2009 року.

Постановою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 31 жовтня 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_5 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Київській
області в частині визнання дій
відповідача протиправними та
покладення на нього обов'язку
перерахувати та виплатити пенсію за
період з 01 січня 2006 року по 08 вересня 2008
року - залишено без розгляду. У
задоволенні адміністративного позову
в частині визнання дій відповідача
протиправними та покладення на нього
обов'язку перерахувати та виплатити
пенсію за період з 08 вересня 2008 року по
08 вересня 2009 року - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, рішенням Апеляційного суду
м. Києва від 14 листопада 2005 року у
справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 липня 2005 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ГУ МВС
України в Київській області про
перерахунок розміру пенсії, апеляційну
скаргу - задоволено частково. Рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 липня 2005 року в частині
відмови у перерахуванні пенсії з
урахуванням пенсійної доплати,
передбаченої Указом Президента
України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року -
скасовано та ухвалено нове. Зобов'язано
ГУ МВС України в Київській області
перерахувати ОСОБА_5 пенсію з 01 січня 2005
року з урахуванням надбавки,
передбаченої Указом Президента
України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року.

З матеріалів справи вбачається, що з 01
січня 2006 року пенсія виплачувалась
позивачу з урахуванням всіх належних
доплат та надбавок, проте у розмірі, що
не перевищував 12 мінімальних пенсій за
віком, з урахуванням того, що за
оскаржуваний період прийнято Закони
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік», «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», «Про Державний
бюджет України на 2008 рік», згідно з
якими максимальний розмір пенсій не
може перевищувати 12 мінімальних пенсій
за віком.

Крім того, Головним управлінням
Пенсійного фонду України в Київській
області проведено перерахунок пенсії
позивача з урахуванням 50 % надбавки,
встановленої Указом Президента
України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року з 01
січня 2005 року по 01 січня 2007 року. Сума
перерахунку склала 34 445, 11 грн. та була
виплачена позивачу у серпні 2009 року.

Не погоджуючись з діями відповідача
щодо обмеження пенсії позивача та
вважаючи такі дії протиправними,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», особи офіцерського складу,
прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на
пенсію за цим Законом, при наявності
встановленої цим Законом вислуги на
військовій службі, службі в органах
внутрішніх справ і в державній
пожежній охороні, службі в Державній
службі спеціального зв'язку та захисту
інформації України, в органах і
підрозділах цивільного захисту,
податкової міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби України
мають право на довічну пенсію за
вислугу років.

За змістом ч. 1 ст. 1-1 вказаного Закону,
законодавство про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб, які мають право на пенсію за цим
Законом, базується на Конституції
України і складається з цього Закону,
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та інших
нормативно-правових актів України,
прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ст. 1-2 вказаного Закону,
право на пенсійне забезпечення на
умовах цього Закону мають звільнені зі
служби: а) особи офіцерського складу,
прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом; б) особи начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ України, особи начальницького
складу податкової міліції, особи
начальницького і рядового складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, особи начальницького і
рядового складу органів і підрозділів
цивільного захисту; в) особи із числа
військовослужбовців Збройних Сил,
інших військових формувань, органів
державної безпеки і внутрішніх справ
колишнього Союзу РСР, Національної
гвардії України, Прикордонних військ
України, військ цивільної оборони
України; г) особи начальницького і
рядового складу державної пожежної
охорони, особи начальницького і
рядового складу Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України; д) громадяни інших
держав із числа військовослужбовців
збройних сил та інших військових
формувань, утворених відповідно до
законодавства цих держав, які постійно
проживають в Україні, і відповідно до
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, їх пенсійне
забезпечення здійснюється згідно із
законодавством держави, на території
якої вони проживають; е) особи,
зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону; є)
особи із числа військовослужбовців
строкової служби та члени сімей осіб
офіцерського складу, прапорщиків і
мічманів, військовослужбовців
надстрокової служби і військової
служби за контрактом та деяких інших
осіб, які мають право на пенсію за цим
Законом, у передбачених цим Законом
випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 2 вказаного Закону,
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, які
мають право на пенсійне забезпечення,
пенсії відповідно до цього Закону
призначаються і виплачуються після
звільнення їх зі служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», пенсії особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби та військової
служби за контрактом, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей обчислюються з розміру
грошового забезпечення, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством, та у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 63 вказаного Закону,
перерахунок раніше призначених пенсій
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей у зв'язку із введенням в
дію цього Закону провадиться за
документами, що є у пенсійній справі, а
також додатковими документами,
поданими пенсіонерами на час
перерахунку.

За змістом ч. 3 ст. 63 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» визначено, що усі призначені за
цим Законом пенсії підлягають
перерахунку у зв'язку зі зміною розміру
хоча б одного з видів грошового
забезпечення відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, або у
зв'язку із введенням для зазначених
категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
встановлених законодавством.
Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок
пенсій і провадиться у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, у строки, передбачені частиною
другою статті 51 цього Закону. У разі
якщо внаслідок перерахунку пенсій,
передбаченого цією частиною, розміри
пенсій звільненим зі служби
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, є
нижчими, зберігаються розміри раніше
призначених пенсій.

Згідно з п. 10 Постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року «Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), встановлено,
зокрема, що максимальний розмір пенсій
(з урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, сум індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством), призначених
(перерахованих) відповідно до Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» не може
перевищувати 12 мінімальних розмірів
пенсії за віком, встановленої згідно з
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України № 19-рп/2009 від 08 вересня 2009 року,
положення пункту 10 постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Згідно з п. 2 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1261 від 24
жовтня 2007 року, Пенсійний фонд України
у своїй діяльності керується
Конституцією і законами України,
указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України, актами Кабінету
Міністрів України, іншими
нормативно-правовими актами, а також
цим Положенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України» № 279-VI
від 16 травня 2008 року, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин,
Кабінет Міністрів України на основі та
на виконання Конституції і законів
України, актів Президента України
видає обов'язкові для виконання акти -
постанови і розпорядження.

Згідно зі ст. 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України», рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що дії відповідача щодо
нарахування та виплати пенсії позивачу
у період з 08 вересня 2008 року по 08
вересня 2009 року у розмірі, що не
перевищував 12 мінімальних пенсій за
віком, є правомірними, засновані на
нормах права та відповідають наведеним
законодавчим нормам, чинним на час
виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій щодо нарахування та
виплати пенсії позивачу у період з 08
вересня 2008 року по 08 вересня 2009 року у
розмірі, що не перевищував 12
мінімальних пенсій за віком, що
підтверджується наведеними
законодавчими нормами та наявними
матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_5 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Київській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії в частині визнання дій
відповідача протиправними та
покладення на нього обов'язку
перерахувати та виплатити пенсію за
період з 08 вересня 2008 року по 08 вересня
2009 року.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України (у
редакції, яка підлягає застосуванню до
спірних правовідносин), для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи щомісячний період
здійснення доплати до пенсії,
необхідно вважати, що позивач
дізнавався про порушення своїх прав
кожного місяця відповідного року під
час отримання пенсії.

Таким чином, вірним є висновок суду
першої інстанції про залишення без
розгляду позовних вимог ОСОБА_5 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Київській області в частині
визнання дій відповідача
протиправними та покладення на нього
обов'язку перерахувати та виплатити
пенсію за період з 01 січня 2006 року по 08
вересня 2008 року.

Проте, колегія суддів зазначає, що
судом першої інстанції під час
ухвалення судового рішення допущено
порушення ч. 4 ст. 160 КАС України, згідно
з якою окремим документом викладаються
ухвали з питань, зокрема, залишення
позовної заяви без розгляду.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 200 КАС України,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів вважає
допущене судом першої інстанції
порушення норм процесуального права
таким, що не призвело до неправильного
вирішення справи.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без
задоволення, постанову
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 31 жовтня 2013 року -
без змін.

Повний тест ухвали виготовлений 18
лютого 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.