Справа № П/805/65/14
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Михайлик А.С.
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
справа №П/805/65/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Яковенко М.М.

судді:
Ханова Р.Ф., Гайдар А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 14
січня 2014 року по адміністративній
справі № П/805/65/14 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату недоїмки,
-

В С Т А Н О В И
В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату недоїмки
з єдиного внеску в розмірі 9 852,74 грн. від
7 грудня 2013 року № Ф-29099-17.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що оскаржувана вимога
прийнята відповідачем із порушенням
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" в редакції
Закону України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" № 3609-VI, що
набрав чинності 06 серпня 2011 року.
Посилаючись на відсутність обов'язку
сплачувати єдиний внесок позивач
зауважував на незаконності
нарахування відповідачем недоїмки з
єдиного внеску в розмірі 9 852,74 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року по адміністративній справі №
П/805/65/14 позов задоволений (а.с.25-26).

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Красноармійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області від 7 грудня 2013 року
№ Ф-29099-17.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач пославшись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
(а.с.29-30).

Розгляд справи здійснювався, з
урахуванням приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС
України в порядку письмового
провадження. Від позивача надійшла
письмова заява та заперечення проти
апеляційної скарги. Просила провести
розгляд справи у її відсутність.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрована
Виконавчим комітетом Красноармійської
міської ради 9 квітня 2003 року, номер
запису про державну реєстрацію
0000526, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії
НОМЕР_1, копія якого наявна в матеріалах
справи (арк. справи 6). 25 червня 2012 року
Державною податковою службою України
на ім'я ОСОБА_2 виписано свідоцтво
платника єдиного податку серії НОМЕР_2
(арк. справи 7).

7 грудня 2013 року Красноармійською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
сформовано вимогу № Ф-29099-17 про сплату
недоїмки з єдиного внеску в сумі 9 852,74
грн. Згідно розрахунків відповідача
зазначена недоїмка виникла через
несплату позивачем єдиного внеску за
період з серпня 2011 року по грудень 2011,
2012 рік, січень - вересень 2013 року (арк.
справи 10-11, 22-23). У наданій відповідачем
картці особового рахунку станом на 31
жовтня 2013 року обліковується недоїмка
з єдиного внеску в сумі 9 852,74 грн. (арк.
справи 22, 23).

Правомірність визначення відповідачем
недоїмки позивача за єдиним внеском,
наявність підстав для формування
вимоги є спірним питанням цієї справи.

Статтею 67 Конституції України
встановлений обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначається
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-6, про що зазначено в
його преамбулі (надалі Закон України
2464).

Статтею 4 цього закону визначені
платники єдиного внеску. З урахуванням
статті другої, пункту четвертого
частини першої статті 4 Закону № 2464, дія
цього закону поширюється на позивача,
як на платника єдиного внеску - фізичну
особу підприємця, як особу, що обрала
спрощену систему оподаткування.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609-VI (далі - Закон № 3609)
внесено зміни до Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI, згідно з якими статтю
четверту цього Закону доповнено
частиною четвертою такого змісту:
«особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням змін, внесених Законом №
3609, зокрема пенсіонери за віком -
приватні підприємці, більше не є
платниками єдиного внеску, в частині
сплати цього внеску за себе у зв'язку з
тим, що тепер вони не належать до числа
застрахованих осіб (в обов'язковому
порядку). Зміни, внесені Законом № 3609,
набули чинності 6 серпня 2011 року.

Крім того, колегія суддів зазначає на
необхідності надати правову оцінку
спірним правовідносинам з урахуванням
норм Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"від
08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464),
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі
- Закон № 1058), Законом України "Про
пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від
05.11.1991 року (далі - Закон № 1788).

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788, за цим
Законом призначаються трудові пенсії:
за віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 12 Закону № 1788, право на
пенсію за віком мають жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
№ 1058. Відповідно до п. 16 розділу XV
"Прикінцеві положення" цього Закону, до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (1788-12) застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Статтею 1 Закону № 1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття
"пенсія", як - щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058, за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком
визначені статтею 26 Закону №1058

Згідно ст. 26 Закону №1058 (в редакції до
08.07.2011 року) особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Таким чином, на час виникнення
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску та прийняття
спірної вимоги позивач був пенсіонером
за віком (більше 55 років) у розумінні
наведених норм законодавства.

Стосовно посилання відповідача в
апеляційній скарзі про отримання
позивачем пенсії у зв'язку із втратою
годувальника на час прийняття спірної
вимоги, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 37 Закону України
№ 1788, право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: батько, мати, дружина,
чоловік, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

З аналізу зазначеної статті
вбачається, що однією з вимог для
призначення пенсії в разі втрати
годувальника є непрацездатність особи,
якій така пенсія призначається.
Відповідно до зазначеної норми,
непрацездатним членом сім'ї вважається
також дружина, якщо вона досягла
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", тобто є пенсіонером за
віком.

З наведених положень законодавства та
встановлених обставин справи
вбачається, що позивач мала статус
пенсіонера за віком (позивач
ІНФОРМАЦІЯ_1), в зв'язку з досягненням
нею пенсійного віку, визначеного
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"(в редакції до 08.07.2011 року),
скористалась наданим їй правом обирати
вид пенсійного забезпечення та
перейшла на пенсію по втраті
годувальника. При цьому, статус
"пенсіонера за віком" позивачем не
втрачений, оскільки умовою такого
переходу законом визначено набуття
права на пенсію за віком на загальних
підставах, що також підтверджується
пенсійним посвідченням в якому
зазначено вид пенсії "за віком".

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що вказаний закон
пов'язує звільнення від сплати за себе
єдиного внеску у випадку, якщо особа є
пенсіонером за віком, тобто закон не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску з отриманням пенсії за віком, що
спростовує посилання апелянта.

У згаданій нормі законодавцем
визначено особу яка звільняється від
сплати єдиного внеску, як особу, що
здобула статус пенсіонера за віком,
вказана норма не виключає осіб, які
досягли пенсійного віку, тобто є
пенсіонерами за віком, проте, отримують
пенсію по втраті годувальника, з кола
осіб, що звільняються від сплати
єдиного внеску. В даному випадку, з
огляду на вік позивача, вид отримуваної
пенсії не впливає на обов'язок сплатити
єдиний внесок.

Позивач набула статус пенсіонером "за
віком", по досягненню нею загального
пенсійного віку, скористалась наданим
їй правом обирати вид пенсійного
забезпечення та перейшла на пенсію по
втраті годувальника, при цьому, статус
"пенсіонера за віком" позивач не
втратила, оскільки умовою такого
переходу законом визначено набуття
права на пенсію за віком на загальних
підставах, та відповідно до ч.4 ст.4
Закону № 2464, підлягає звільненню від
сплати єдиного внеску.

Таким чином, відповідач, приймаючи
спірну вимогу безпідставно нарахував
позивачці суму єдиного внеску в
розмірі 9852,74 грн. та протиправно виніс
вимогу від 07 грудня 2013 року № Ф-29099-17 у
про сплату вказаної суми.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судова колегія вважає, що рішення суду
першої інстанції є обґрунтованим,
прийняте на підставі з'ясованих та
встановлених обставинах справи, які
підтверджуються доказами, та ухвалив
постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності прийнятого
рішення.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195,
197, 198, 200, 205, 206, 211, 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Донецькій області -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
М.М. Яковенко

Судді
Р.Ф. Ханова

А.В. Гайдар