Справа № 806/5063/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2014 року
м. Київ К/800/54367/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області

на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2013 року

у справі № 806/5063/13-а

за поданням Державної податкової
інспекції у м. Житомирі Житомирської
області Державної податкової служби

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Нафта»

про підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна,

встановив:

Державна податкова інспекція у м.
Житомирі Житомирської області
Державної податкової служби
звернулась до суду з поданням до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Нафта» про
підтвердження обґрунтованості
адміністративного арешту майна
платника податків.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18.07.2013 року
подання задоволено. Підтверджено
обґрунтованість адміністративного
арешту майна Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Нафта» згідно
рішення начальника Державної
податкової інспекції у м.Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби про накладення
адміністративного арешту майна № 2/0/66-13
від 02.01.2013 року.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 10.10.2013 року
постанову суду першої інстанції
скасовано, прийнято нову постанову,
якою у задоволенні подання та вимог
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі Житомирської області
Державної податкової служби про
визнання правомірним та обґрунтованим
рішення № 2/0/66-13 від 02.01.2013 року про
застосування тимчасового
адміністративного арешту майна
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Нафта»
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити без змін рішення суду
апеляційної інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
фактичної перевірки щодо дотримання
порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому
числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів господарської
одиниці АЗС № 6, що належить позивачу,
відповідачем складено акт від 29.12.2012
року № 0001/06/30/22/37151670. В ході перевірки
було знято залишки
товарно-матеріальних цінностей (ПММ) та
відібрані з них проби.

За результатами проведених досліджень
відібраних проб паливно-мастильних
матеріалів Центральним митним
управлінням лабораторних досліджень
та експертної роботи надано висновок
від 28.12.2012 року № 19/2-12.3/10068 про
невідповідність досліджених проб ДСТУ
4063-2001 «Бензини автомобільні. Технічні
умови» за показниками «концентрація
фактичних смол», «сумарний вміст
ароматичних вуглеводнів»,
«детонаційна стійкість».

На підставі вказаного висновку
податковим органом зроблено висновок,
що наявні у відповідача ПММ за своїми
якісними характеристиками не
відповідають якісним показникам, що
відображені у первинних документах
(сертифікатах та паспортах якості),
наданих відповідачем до перевірки.

На підставі чого податковим органом
складено протокол про тимчасове
затримання майна від 29.12.2012 року № 1.

На підставі п. 94.7 ст. 94 Податкового
кодексу України начальником Державної
податкової інспекції у м. Житомирі
Житомирської області Державної
податкової служби прийнято рішення №
2/0/66-13 від 02.01.2013 року про накладення
адміністративного арешту майна
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Нафта».

Підставою для прийняття такого рішення
став висновок податкового органу про
те, що оскільки якість
паливно-мастильних матеріалів АЗС № 6
не відповідає якісним показникам та
вимогам ДСТУ, документів про їх
походження немає, а відтак власник
паливно-мастильних матеріалів
відсутній та товари не обліковані у
встановленому законом порядку.

Задовольняючи подання суд першої
інстанцій прийшов до висновку, що
тимчасове затримання і
адміністративний арешт нафтопродуктів
на АЗС № 6 Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Нафта»
здійснено правомірно, з підстав
передбачених п. 94.7 ст. 94 Податкового
кодексу України, як майна власник якого
не встановлений.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
подання позивача, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що підстави,
передбачені п. 94.7 ст. 94 Податкового
кодексу України для застосування
адміністративного арешту майна
відповідача відсутні.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується з таким
висновком суду апеляційної інстанції з
огляду на наступне.

Пунктом 94.1 ст. 94 Податкового кодексу
України передбачено, що
адміністративний арешт майна платника
податків є винятковим способом
забезпечення виконання платником
податків його обов'язків, визначених
законом.

Відповідно до п. 94.7 ст. 94 Податкового
кодексу України арешт майна може бути
також застосований до товарів, які
виготовляються, зберігаються,
переміщуються або реалізуються з
порушенням правил, визначених митним
законодавством України чи
законодавством з питань оподаткування
акцизним податком, та товарів, у тому
числі валютних цінностей, які
продаються з порушенням порядку,
визначеного законодавством, якщо їх
власника не встановлено.

Рішення про накладення
адміністративного арешту майна
приймається керівником органу
державної податкової служби або його
заступником на підставі протоколу
тимчасового затримання майна,
складеного посадовою особою
відповідного податкового органу.

Нормою п. 94.10 ст. 94 Податкового кодексу
України передбачено, що
обґрунтованість рішення керівника
податкового органу (його заступника)
про накладення адміністративного
арешту повинно бути перевірено судом.

За змістом норми п. 94.7 ст. 94 Податкового
кодексу України органам державної
податкової служби надано повноваження
накладати адміністративний арешт
майна платника податків за таких
фактичних обставин: товари
виготовляються, зберігаються,
переміщуються або реалізуються з
порушенням правил, визначених митним
законодавством України чи
законодавством з питань оподаткування
акцизним податком; товари, в тому числі
валютні цінності, продаються з
порушенням порядку, визначеного
законодавством, якщо їх власника не
встановлено.

Обов'язковою умовою застосування
адміністративного арешту, згідно із п.
94.7 ст. 94 Податкового кодексу України,
продаж товарів із порушенням
законодавчо визначеного порядку, якщо
їх власника не встановлено, є
невстановлення власника майна, що
продається з порушенням законодавчо
визначеного порядку.

Норми податкового законодавства не
регулюють питання встановлення права
власності на майно. Для цілей
застосування адміністративного арешту
в порядку п. 94.7 ст. 94 Податкового
кодексу України в частині порядку
визначення майна застосовуються норми
Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною другою ст. 328
Цивільного кодексу України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.
Отже, за відсутності норм, які
забороняють перебування певних
об'єктів у власності окремих осіб, для
спростування факту належності особі
майна на праві власності необхідно
довести, що відповідне майно набуте
цією особою незаконно.

Відповідно до частини третьої ст. 398
Цивільного кодексу України фактичне
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не випливає із
закону або не встановлено рішенням
суду. Отже, перебування певного майна у
володінні особи є правомірним за
відсутності доведення зворотного,
зокрема, в судовому порядку та на
підставі відповідних законодавчих
норм, що регулюють питання набуття,
здійснення та втрати права власності.
Відтак, річ, яка знаходиться у
правомірному володінні особи не може
розглядатися як така, що не має
власника або власник якої не відомий.

Враховуючи презумпцію правомірності
набуття права власності або
правомірності володіння майном, для
визначення речей (майна) такими, що не
мають власника або власник яких
невідомий, та для застосування з цих
мотивів адміністративного арешту на
підставі п. 94.7 ст. 94 Податкового кодексу
України податковий орган повинен
спростувати правомірність володіння
платником податків певним майном.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, право власності
відповідача на нафтопродукти, які
знаходилися в резервуарах АЗС № 6,
підтверджується первинними
документами: прибутковими,
товарно-транспортними накладними,
паспортами якостями та сертифікатами
відповідності, угоди з постачання
нафтопродуктів, додаткові угоди,
податкові та видаткові накладні,
платіжні доручення, витяг із журналу
обліку надходження нафтопродуктів,
змінні звіти.

Податковим органом не спростовано
відсутності у відповідача права
власності на залишки ПММ, не надано на
підтвердження зазначеного належних та
допустимих доказів.

При цьому, судом апеляційної інстанції
вірно зазначено, що фізичні
властивості самих товарів, у тому числі
невідповідність товару вимогам ДСТУ,
не можуть вважатися достатніми
доказами відсутності у особи права
власності на нього.

Колегія суддів зазначає, що не можуть
бути визнано достатніми доказами
відсутності у особи права власності на
майно виявлені проведеної на
замовлення податкового органу
експертизою невідповідності фізичних
властивостей товару, що фактично
знаходиться у володінні платника
податків, та товару, який обліковується
у такого платника згідно з наявними
первинними документами.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку щодо
відсутності підстав для визнання
обґрунтованим рішення № 2/0/66-13 від
02.01.2013 року про накладення
адміністративного арешту майна
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еліт Нафта»
відповідно до п. 94.7 ст. 94 Податкового
кодексу України, оскільки податковим
органом не спростовано відсутності у
відповідача права власності на
паливно-мастильні матеріали.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновку суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного судом
апеляційної інстанції ухвалене
законне і обґрунтоване рішення, що
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.
Підстав для його скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
відхилити.

Постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 10.10.2013 року у справі № 806/5063/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук