Справа № 2а/0370/3759/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/47942/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 серпня 2013 року

у справі № 2а/0370/3759/12

за позовом Дочірнього
підприємства «Рибгосп «Маневичі»
Відкритого акціонерного товариства
«Волиньрибгосп»

до Маневицької
районної державної адміністрації
Волинської області

третя особа Відкрите акціонерне
товариство «Волиньрибгосп»

про визнання
протиправним та скасування
розпорядження

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2012 року Дочірнє
підприємство «Рибгосп «Маневичі»
Відкритого акціонерного товариства
«Волиньрибгосп» (далі по тексту ДП
«Рибгосп «Маневичі») звернулося до
Волинського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Маневицької районної державної
адміністрації Волинської області,
третя особа Відкрите акціонерне
товариство «Волиньрибгосп» про
визнання протиправним та скасування
розпорядження Маневицької районної
державної адміністрації Волинської
області «Про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою за межами населених пунктів
Новорудівської сільської ради» від
28.05.2012 № 247.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 23.11.2012,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21.08.2013, позов задоволено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2
оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального права, прийняти
нове рішення - про відмову у
задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що, на думку скаржника,
судами не врахований той факт, що існує
рішення спостережної ради товариства
про відмову від права користування
спірною земельною ділянкою, яке було не
надано суду під час розгляду справи
позивачем.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом
першим частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, земельна ділянка площею 163, 17
га була надана ДП «Рибгосп «Маневичі»
рішенням Новорудівської сільської
ради народних депутатів від 22.06.1999 № 7/3
для потреб рибного господарства за
межами населених пунктів
Новорудівської сільської ради.

16.12.1999 Новорудівською сільською радою
народних депутатів видано ДП «Рибгосп
«Маневичі» державний акт серії І-ВЛ
№000297 на право постійного користування
земельною ділянкою площею 163,17 га та
зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею.

Право постійного землекористування є
безстроковим і може бути припинене
лише з підстав передбачених
законодавством.

Стаття 141 Земельного кодексу України,
зазначає, що підставами припинення
права користування земельною ділянкою
є:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Відповідно до статті 142 Земельного
кодексу України припинення права
власності на земельну ділянку у разі
добровільної відмови власника землі на
користь держави або територіальної
громади здійснюється за його заявою до
відповідного органу.

2. Органи виконавчої влади або органи
місцевого самоврядування у разі згоди
на одержання права власності на
земельну ділянку укладають угоду про
передачу права власності на земельну
ділянку. Угода про передачу права
власності на земельну ділянку підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

3. Припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
добровільної відмови землекористувача
здійснюється за його заявою до
власника земельної ділянки.

4. Власник земельної ділянки на
підставі заяви землекористувача
приймає рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації.

За клопотанням ВАТ «Волиньрибгосп»
щодо вилучення з постійного
користування ДП «Рибгосп «Маневичі»
земельної ділянки площею 163,17 га
розпорядженням Маневицької районної
державної адміністрації Волинської
області від 28.05.2012 № 247 «Про
припинення права постійного
користування земельною ділянкою за
межами населених пунктів
Новорудівської сільської ради» було
припинено право постійного
користування даної земельної ділянки
позивачем.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що Маневицькою районною державною
адміністрацією Волинської області при
прийняті оскарженого розпорядження не
перевірено правомірність подання
клопотання ВАТ «Волиньрибгосп» ОСОБА_3,
який діяв з перевищенням наданих
Статутом повноважень. Вказане
клопотання не можна вважати таким, що
відповідає волевиявленню позивача як
землекористувача.

Стаття 19 Конституції України, визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надаючи оцінку діям та
рішенням суб'єкта владних повноважень,
які є предметом оскарження, суд
перевіряє чи прийняті (вчинені) вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Пунктом 7.3 Статуту ДП «Рибгосп
«Маневичі» передбачено, що
спостережна рада є органом управління
дочірнього підприємства, який має
право приймати рішення в межах
повноважень наданих статутом
Товариства, а саме: прийняття рішення
щодо здійснення підприємством
землекористування та
водокористування.

Такого рішення, про добровільну
відмову від права користування
земельною ділянкою в розмірі 163,17 га для
потреб рибного господарства
спостережна рада Товариства не
приймала.

Крім цього, відповідно до пункту 8.3.2
Статуту Відкритого акціонерного
товариства «Волиньрибгосп» до
компетенції спостережної ради входить:
прийняття рішення щодо здійснення
землекористування та
водокористування, голова правління
такими повноваженнями не наділений.

Отже, враховуючи вищевикладене колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає обґрунтованими
висновки судів попередніх інстанцій,
що розпорядження Маневицької районної
державної адміністрації Волинської
області «Про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою за межами населених пунктів
Новорудівської сільської ради» від
28.05.2012 № 247 є протиправним та підлягає
скасування. Крім того відповідачем не
доведено правомірність винесеного ним
розпорядження.

Також, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що Протокол
засідання спостережної ради ВАТ
«Волиньрибгосп» від 04.10.2011 № 6, не може
бути прийнятий судом як належний доказ,
оскільки відсутній його оригінал.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2012 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 серпня 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.