Справа № 2а-2391/10/2170
Суддя: Федоров М.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м. Київ
К/9991/40058/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Федорова М.О.

суддів: Островича С.Е.

Степашка О.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Генічеському
районі Херсонської області

на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 02.08.2010 та

ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011

у справі 2а-2391/10/2170

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової
інспекції у Генічеському районі
Херсонської області

про визнання нечинним рішення про
застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Державної податкової інспекції у
Генічеському районі Херсонської
області звернулось до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Генічеському районі
Херсонської області про визнання
нечинним рішення про застосування
штрафних санкцій.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 02.08.2010 позов
задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2010
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 02.08.2010
залишено без змін.

Не погоджуючись з зазначеним рішеннями
суду першої та апеляційної інстанції,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку. В скарзі просить скасувати
оскаржувані рішення, ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Касаційна скарга вмотивована тим, що
судами першої та апеляційної інстанцій
при вирішення спору по даній справі
порушено норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем листопаді 2009 року
державною податковою інспекцією у
Генічеському районі Херсонської
області було проведено документальну
планову перевірку позивача за період з
01.07.2006 по 30.06.2009, про що складено
відповідний акт № 811 від 17.11.2009.

Під час перевірки було виявлено, що
позивач порушив п.2.6 Положення № 637, а
саме не оприбуткував у книзі обліку
доходів та витрат кошти, що надійшли на
його розрахунковий рахунок в установі
банку.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки відповідачем до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 застосовані
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
32730,75 грн. За результатами
адміністративного оскарження даної
санкції, сума штрафу була зменшена на
6180,75 грн. в частині неоприбуткування
комісійної винагороди.

Підпункт 2.2 Постанови
Національного Банку України «Про
затвердження положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні»№637 від 15.12.2004, порушення
якого було встановлено актом перевірки
передбачає, що підприємства
(підприємці) здійснюють розрахунки
готівкою між собою і з фізичними
особами (громадянами України,
іноземцями, особами без громадянства,
які не здійснюють підприємницької
діяльності) через касу як за рахунок
готівкової виручки, так і за рахунок
коштів, одержаних із банків. Зазначені
розрахунки проводяться також шляхом
переказу готівки для сплати
відповідних платежів. Підприємства
(підприємці) здійснюють облік операцій
з готівкою у відповідних книгах обліку.

Згідно з пунктом 2.6 вказаного
Положення, уся готівка, що надходить до
кас, має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. Оприбуткуванням
готівки в касах підприємств, які
проводять готівкові розрахунки з
оформленням їх касовими ордерами і
веденням касової книги відповідно до
вимог глави 4 цього Положення, є
здійснення обліку готівки в повній
сумі її фактичних надходжень у касовій
книзі на підставі прибуткових касових
ордерів. У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
Підприємствам, яким Законом України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» надано право проводити
розрахунки готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку. Суми готівки, що
оприбутковуються, мають відповідати
сумам, визначеним у відповідних
касових (розрахункових) документах.

Отже, оприбуткуванням готівки є
внесення запису до касової книги.

Згідно з пунктами 4.1 та 4.2
вищезазначеного положення, з метою
забезпечення здійснення розрахунків
готівкою підприємства повинні мати
касу, а їх керівники мають забезпечити
належне облаштування цієї каси та
надійне зберігання готівкових коштів у
ній. Якщо з вини керівників не були
створені належні умови для
забезпечення схоронності коштів під
час їх зберігання і транспортування, то
вони несуть за це відповідальність у
встановленому законодавством України
порядку. Зберігання в касі готівки та
інших цінностей, що не належать цьому
підприємству, забороняється. Усі
надходження і видачу готівки в
національній валюті підприємства
відображають у касовій книзі. Кожне
підприємство (юридична особа), що має
касу, веде одну касову книгу для обліку
операцій з готівкою в національній
валюті (без урахування кас
відокремлених підрозділів).
Відокремлені підрозділи підприємств,
які проводять операції з приймання
готівки за продану продукцію (товари,
роботи, послуги) з оформленням її
прибутковим касовим ордером, а також з
видачі готівки на виплати, пов'язані з
оплатою праці, виробничі (господарські)
потреби, інші операції з оформленням їх
видатковими касовими ордерами і
відомостями, ведуть касову книгу.

При цьому абзацом другим пункту 4.2
вказаного Положення визначено, що
фізичні особи-підприємці касової книги
не ведуть.

Отже, позивач не мав обов'язку
вносити записи до касової книги,
оскільки не був зобов'язаний її вести,
на підставі чого позовні вимоги про
скасування рішення вбачаються
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Таким чином, норми пункту 2.6.
Положення до позивача не
застосовуються, отже, зазначення
відповідачем в рішенні таких підстав
застосування фінансових санкцій, а
саме п. 2.6. Положення, є необґрунтованим,
а тому, і самі санкції на підставі Указу
Президента України №436/95 від 12.06.1995 «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм регулювання обігу
готівки» застосовані неправомірно.

Крім того, колегія суддів зазначає,
що відповідно до статті 238
Господарського кодексу України за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності до суб'єктів
господарювання можуть бути
застосовані уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідації його
наслідків. Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються статтею 239
цього Кодексу, іншими законодавчими
актами. Адміністративно-господарські
санкції можуть бути встановлені
виключно законами.

Згідно з частиною першою статті 239
Господарського кодексу України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх
повноважень та у порядку,
встановленому законом, можуть
застосовувати до суб'єктів
господарювання таку
адміністративно-господарську санкцію
як адміністративно-господарський
штраф.

Статтею 241 Господарського кодексу
України передбачено, що
адміністративно-господарський штраф -
це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності. Перелік
порушень, за які з суб'єкта
господарювання стягується штраф,
розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено правопорушення.
Адміністративно-господарський штраф
може застосовуватися у визначених
законом випадках одночасно з іншими
адміністративно-господарськими
санкціями, передбаченими статтею 239
цього Кодексу.

З урахування викладеного, штрафні
(фінансові) санкції за порушення вимог
підпункту 2.2 та підпункту 2.6 пункту 2
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15.12.2004
№637, застосовані на підставі абзацу 2
статті 1 Указу Президента України від
12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» є
адміністративно-господарськими
санкціями у розумінні статей 238, 239 та 241
Господарського кодексу України, а отже,
повинні застосовуватися у межах
строків, визначених статтею 250 цього
Кодексу.

Статтею 250 Господарського кодексу
України встановлено обмеження строків
застосування
адміністративно-господарських
санкцій: адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що порушення позивачем
було допущено у липні 2007 року. Виявлено
дане порушення було під час проведення
перевірки 17 листопада 2009 року. Штрафні
санкції застосовано рішенням від
04.12.2009р. № , отже час що пройшов від
вчинення правопорушення, до
застосування податковим органом
санкцій, становить понад один рік.

Враховуючи вищевикладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Генічеському районі Херсонської
області на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
02.08.2010 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011 у
справі 2а-2391/10/2170 слід відхилити, а
судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 2201, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Генічеському
районі Херсонської області відхилити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 02.08.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011 у
справі 2а-2391/10/2170 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2392 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий М.О. ФедоровСудді С.Е.
Острович О.І. Степашко