Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2013-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 серпня 2013 року м. Київ
В/800/3497/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Ємельянової В.І.,

Кобилянського М.Г.,

Олендера І.Я.,

Стародуба О.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 16
травня 2013 року, постановленої за
результатами розгляду справи за
позовом ОСОБА_4 до Державної податкової
адміністрації в Луганській області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Луганській області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії,

встановила:

16 серпня 2013 року ОСОБА_4 в порядку
статті 239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
подав заяву про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 16
травня 2013 року у справі №К/9991/17947/13 з
мотивів неоднакового застосування
судами касаційної інстанції норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви додано судове
рішення Вищого адміністративного суду
України від 21 лютого 2012 року у справі
№К/9991/61808/11, у якому, на думку заявника,
по іншому ніж в оскаржуваній ухвалі,
застосовано положення Закону України
від 9 квітня 1992 року №2262-XII «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» (далі - Закон №2262-XII).

Перевіривши наведені в заяві доводи,
колегія суддів дійшла висновку про
відмову в допуску справи до перегляду
Верховним Судом України з урахуванням
наступного.

Статтею 237 КАС України наведено перелік
підстав для подання сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, заяви про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
Верховним Судом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
цієї статті заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

При цьому, під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права розуміється,
зокрема, таке:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Доводи, викладені в заяві про перегляд
судового рішення Верховним Судом
України, не дають підстав вважати, що
судами касаційної інстанції у подібних
правовідносинах неоднаково
застосовані одні й ті самі норми
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Аналіз рішень від 16.05.2013 року у справі
№К/9991/17947/12, від 21.02.2012 року №К/9991/61808/11 не
свідчить про наявність неоднакового
застосування норм матеріального права,
оскільки прийняття зазначених рішень
обумовлено іншими фактичними
обставинами, які встановлені під час
розгляду цих справ та застосуванням
законодавства.

Так, згідно ухвали від 16.05.2013 року, яка є
предметом оскарження, суд касаційної
інстанції, з посиланням на положення
указів Президента України від 24.04.2003
року №370, від 12.07.2003 року №595, постанов
Кабінету Міністрів України №45 від
13.02.2008 року, №268 від 09.03.2006 року, статті 99
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», прийшов до висновку,
що встановлення щомісячної надбавки за
безперервну службу працівникам
податкової міліції є правом, а не
обов'язком ДПА України, зазначена
надбавка могла встановлюватись за
наявністю високих результатів у
службовій діяльності. Позивачу така
надбавка не встановлювалась під час
проходження служби, тому вона не може
бути включена до грошового атестату та,
відповідно, до перерахунку пенсії. З
01.01.2007 року до компетенції Пенсійного
фонду України перейшли повноваження
щодо призначення (перерахунку) пенсії
військовослужбовцям. Виключення з
пенсії позивача 100% надбавки, надбавки
за умови служби та зниження надбавки за
учене звання здійснено у зв'язку з
втратою чинності нормативних актів,
зокрема постанов Кабінету Міністрів та
указів Президента, на підстав яких вони
призначались.

В ухвалі від 21.02.2012 року касаційний суд
вказав, що здійснюючи перерахунок
пенсії відповідно до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» було обмежено соціальний захист
прав позивача на отримання пенсії,
передбаченою Законом України від 09.04.1992
року №2262 «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу, осіб
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб», оскільки
прийняттям нових законів або внесення
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу прав та
свобод.

Отже, у зазначених справах не міститься
констатація матеріально-правової
норми, яку неоднаково застосовано
судами.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 235-240 КАС України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до перегляду
Верховним судом України справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Державної податкової адміністрації в
Луганській області, Головного
управління Пенсійного фонду України в
Луганській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Ємельянова

М.Г. Кобилянський

І.Я. Олендер

О.П. Стародуб