Справа № 2а-4347/11/0212
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2014 р.
м.Київ К/9991/38506/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя
Голяшкін О.В. (доповідач),

судді
Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Подільського управління капітального
будівництва Міністерства оборони
України на постанову Ленінського
районного суду м.Вінниці від 23 січня 2012
року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2012 року у справі за позовом
військового прокурора Вінницького
гарнізону, діючого в інтересах держави
в особі Подільського управління
капітального будівництва Міністерства
оборони України до Вінницької міської
ради про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання до
вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року військовий прокурор
Вінницького гарнізону, діючого в
інтересах держави в особі Подільського
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України
звернувся до суду з позовом до
Вінницької міської ради, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив визнати протиправним та
скасувати п.3 Додатку №3 до рішення
Вінницької міської ради від 24 грудня 2008
року №2219; визнати протиправним та
скасування рішення Вінницької
міської ради 53 сесії 5 скликання від 29
жовтня 2010 року № 3022 «Про відмову
Подільському УКБ МО України в
продовженні терміну дії договору
оренди земельної ділянки по
вул.Свердлова - пров.Толстого»;
зобов'язати Вінницьку міську раду
прийняти рішення, яким продовжити дію
договору оренди земельної ділянки по
вул.Свердлова - пров.Толстого в
м.Вінниці.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор зазначив про неналежне
виконання Вінницькою міською радою
договірних зобов'язань за договором
оренди земельної ділянки від 26 квітня
2006 року, порушення встановленого
законом порядку припинення права
користування земельною ділянкою,
неправомірність та безпідставність
оскаржуваних рішень відповідача про
скасування рішення про надання
земельної ділянки в оренду для
будівництва житлового будинку та про
відмову у продовженні терміну дії
договору оренди, які порушують права та
охоронювані законом інтересі позивача.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Вінниці від 23 січня 2012 року позов
військового прокурора Вінницького
гарнізону, діючого в інтересах держави
в особі Подільського управління
капітального будівництва Міністерства
оборони України до Вінницької міської
ради в частині визнання протиправним
та скасування п.3 Додатку №3 до рішення
Вінницької міської ради від 24 грудня 2008
року № 2219 залишено без розгляду з
посиланням на пропуск позивачем строку
звернення до адміністративного суду.

Постановою Ленінського районного суду
м.Вінниці від 23 січня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 17 травня 2012 року, в задоволенні
позовних вимог прокурора про визнання
протиправним та скасування рішення
Вінницької міської ради від 29 жовтня 2010
року № 3022 та зобов'язання до вчинення
дій відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій
мотивовані тим, що строк дії договору
оренди закінчився, позивач будівництва
багатоквартирного будинку не здійснив,
мав право на продовження договору
оренди тільки на підставі рішення
відповідача про це, а поновлення права
користування земельною ділянкою за
відсутності відповідного рішення є
порушенням виключного, передбаченого
Конституцією України, права
відповідача на здійснення права
власності від імені Українського
народу та управління землями, яке
підлягає захисту.

Не погоджуючись із вказаними
рішеннями, Подільське управління
капітального будівництва Міністерства
оборони України звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
судів першої та апеляційної інстанції
скасувати.

У касаційній скарзі зазначає про
неврахування судами встановленого
законом порядку припинення права
користування землею та процедури
припинення договору оренди, а також
положень п.6 ст.3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва». Вказує про
неправомірність оскаржуваних рішень
Вінницької міської ради.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, рішенням Вінницької міської
ради 39 сесії 4 скликання від 02 грудня 2005
року № 1600 (п.3) передано Подільському
управлінню капітального будівництва
Міністерства Оборони України в оренду
на період будівництва за умови
закінчення будівництва протягом трьох
років земельну ділянку на
вул.Свердлова - пров.Л.Толстого для
будівництва житлового будинку з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
торговельного призначення з підземним
паркінгом, площею 0,8254 га.

26 квітня 2006 року між Вінницькою міською
радою (орендодавець) та Подільським
управлінням капітального будівництва
Міністерства Оборони України (орендар)
укладений договір оренди земельної
ділянки площею 0,8254 га по вул.Свердлова -
пров.Л.Толстого для будівництва
житлового будинку з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
торговельного призначення з підземним
паркінгом. Договір зареєстровано у ВРФ
ДП «Центр державного земельного
кадастру при Держкомземі України» 25
липня 2006 року, запис № 88. За актом
прийому передачі від 25 липня 2006 року
земельна ділянка передана позивачу.

24 грудня 2008 року Вінницькою міською
радою прийнято рішення № 2219,
відповідно до п.3 додатку №3 якого, в
зв'язку з порушенням умови, викладеної
в п.3 рішення Вінницької міської ради
від 02 грудня 2005 року №1600, визнано таким,
що втратив чинність п.3 рішення
Вінницької міської ради від 02 грудня 2005
року №1600, про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та передачі її в оренду
Подільському управлінню капітального
будівництва Міністерства Оборони
України.

Рішенням Вінницької міської ради від 29
жовтня 2010 року №3022 відмовлено
Подільському управлінню капітального
будівництва Міністерства Оборони
України в продовженні терміну дії
договору оренди від 26 липня 2006 року №
88, укладеного на земельну ділянку
по вул.Свердлова - пров.Л.Толстого,
площею 0,8254 га для будівництва
житлового будинку з
вбудовано-прибудованими приміщеннями
торговельного призначення з підземним
паркінгом.

Ухвала Ленінського районного суду
м.Вінниці від 23 січня 2012 року про
відмову в задоволенні клопотання
позивача про поновлення строку
звернення до суду та залишення без
розгляду позову прокурора в частині
визнання протиправним та скасування
рішення Вінницької міської ради від 24
грудня 2008 року № 2219 ні прокурором, ні
позивачем оскаржена не була і
перегляду в касаційному порядку не
підлягає.

Висновки судів попередніх інстанцій
про відмову у задоволенні позовних
вимог в частині оскарження рішення
відповідача від 29 жовтня 2010 року №3022 та
зобов'язання вчинити дії, з посиланням
на правомірність вказаного рішення та
дій міської ради, є передчасними, не
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам закону, а рішення
судів не відповідають вимогам ст.159 КАС
України щодо їх законності та
обґрунтованості.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, яким керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Зокрема,
відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається зі змісту рішення від 29
жовтня 2010 року №3022, радою відмовлено у
продовженні терміну дії договору
оренди земельної ділянки у зв'язку із:
невиконанням позивачем п.26 умов
договору оренди земельної ділянки;
порушенням п.4 ст.416 ЦК України;
закінченням терміну дії договору
оренди земельної ділянки 02 грудня 2008
року (з моменту прийняття рішення
міською радою № 1600 від 02 грудня 2005 року
на період здійснення будівництва
протягом трьох років).

Разом з цим, судами попередніх
інстанцій правомірність обставин,
зазначених відповідачем в
обґрунтування підстав для відмови у
поновленні договору оренди, не
перевірена, як і не надана оцінка
доводам позовної заяви щодо
необґрунтованості вказаних радою
причин такої відмови.

Зокрема, умовами п.26 договору оренди
передбачено закінчення орендарем
будівництва протягом трьох років. При
цьому, судами не з'ясовано та у рішеннях
не наведено, чи є незакінчення
позивачем будівництва належною
підставою для відмови у продовженні
строку договору оренди земельної
ділянки. Судами не встановлені
обставини та дійсні причини
незакінчення позивачем будівництва у
обумовлений строк та не надана оцінка
обґрунтованості доводів відповідача
щодо вказаної обставини.

Судами не з'ясовано, в чому саме за
позицією відповідача полягає
порушення положень п.4 ч.1 ст.416
Цивільного кодексу України, якою
передбачено припинення права
користування земельною ділянкою для
забудови у разі невикористання
земельної ділянки для забудови
протягом трьох років підряд, не
встановлені фактичні обставини
використання або невикористання
позивачем орендованої земельної
ділянки.

З урахуванням положень ст.18 Закону
України «Про оренду землі», ч.3 ст.640
Цивільного кодексу України (у чинних на
момент укладення договору оренди
редакціях), він вважається укладеним та
набрав чинної з моменту його державної
реєстрації 25 липня 2006 року, про що
правильно зазначено у рішеннях судами
попередніх інстанцій, проте не надано
належної оцінки оскаржуваному рішенню
відповідача в частині висновку про
закінчення терміну дії договору оренди
02 грудня 2008 року.

Судами попередніх інстанцій
безпідставно не враховані положення ч.6
ст.3 Закону України «Про запобігання
впливу світової фінансової кризи на
розвиток будівельної галузі та
житлового будівництва», якою
встановлено, що договори оренди
земельних ділянок державної та
комунальної власності, на яких
здійснюється будівництво
багатоквартирних житлових будинків (у
тому числі із вбудовано-прибудованими
приміщеннями соціального призначення)
та на яких виконуються
будівельно-монтажні роботи, укладені
до набрання чинності цим Законом,
підлягають поновленню на ті самі
строки і на тих самих умовах, що були
передбачені цими договорами у порядку,
встановленому законом.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити про недопустимість вільного
трактування судами положень закону та
порядку його застосування.

Частиною 6 ст.3 Закону № 800-VI
передбачається поновлення укладених
до набрання чинності цим Законом
договорів оренди земельних ділянок,
наданих для будівництва житла, як захід
з підтримки будівельної галузі та
житлового будівництва в умовах
світової фінансової кризи. При цьому
конкретної вказівки про те, що
поновлення договорів допускається
лише за умови обов'язкового здійснення
будівництва та виконання
будівельно-монтажних робіт, вказана
норма не містить.

Також, судами не враховані положення ч.3
ст.33 Закону України «Про оренду землі»
у редакції, чинній на момент виникнення
спірних відносин, згідно якої у разі
якщо орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди, то за
відсутності письмових заперечень
орендодавця протягом одного місяця
після закінчення строку договору він
підлягає поновленню на той самий строк
і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Письмове
заперечення здійснюється
листом-повідомленням.

При цьому слід відмітити, що ні
положення ч.6 ст.3 Закону України «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва», ні вказані положення ч.3
ст.33 Закону України «Про оренду землі»,
прийняття органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування
рішення про поновлення договору оренди
землі без зміни його умов, прямо не
передбачають.

Відповідно до ч.2 ст.227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки судами порушені вимоги щодо
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження усіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, що призвело до
ухвалення рішень, яке не відповідає
вимогам щодо законності та
обґрунтованості і таке неправильне
вирішення справи не може бути усунено
судом касаційної інстанції, рішення
судів попередніх інстанцій підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд.

Під час нового розгляду судам слід
врахувати вищенаведене та прийняти
обґрунтоване та законне рішення за
результатами повного, всебічного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи в їх сукупності.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Подільського
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України
задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду
м.Вінниці від 23 січня 2012 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2012
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді