Справа № К/9991/7435/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року м.
Київ К/9991/7435/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
начальника Талалаївського відділення
Державної автомобільної інспекції
Співака Володимира Анатолійовича про
скасування постанови, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Талалаївського районного суду
Чернігівської області від 2 червня 2010
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до начальника Талалаївського
відділення Державної автомобільної
інспекції Співака В. А. про скасування
постанови.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17
березня 2010 року відповідач прийняв
постанову, якою його притягнув до
адміністративної відповідальності за
частиною 1 статті 140 КУпАП.

Вважаючи це рішення протиправним і
таким, що порушує його права, а тому
посилаючись на ці обставини ОСОБА_4
просив про задоволення позову.

Постановою Талалаївського районного
суду Чернігівської області від 2
червня 2010 року, залишеної без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати
та задовольнити позов.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд, на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що рішення відповідача про притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності відповідає закону.

Як убачається з матеріалів справи, 17
березня 2010 року відповідач прийняв
постанову, відповідно до якої ОСОБА_4
притягнуто до адміністративної
відповідальності за частиною 1 статті
140 КУпАП.

Судами встановлено, що 10 лютого 2010 року
позивач будучи селищним головою
Талалаївки не забезпечив безпеки
дорожнього руху з утримання вулиць, чим
порушив статтю 12 Закону України «Про
дорожній рух». Ці обставини слугували
підставами для прийняття
оскаржуваного рішення і притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності.

За приписами частини 1 статті 140 КУпАП
порушення правил, норм і стандартів, що
стосуються забезпечення безпеки
дорожнього руху при утриманні
автомобільних доріг і вулиць,
залізничних переїздів, інших дорожніх
споруд, невжиття заходів щодо
своєчасної заборони або обмеження руху
при виникненні умов, які загрожують
безпеці руху, або неприйняття
своєчасних заходів до відновлення
безпечних умов для руху тягнуть за
собою накладення штрафу на посадових
осіб від шістдесяти до вісімдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Відповідно до статті 16 Закону України
«Про дорожній рух» вулиці і дороги міст
та інших населених пунктів знаходяться
у віданні органів місцевого
самоврядування і є комунальною
власністю.

Згідно статті 21 зазначеного Закону
органи місцевого самоврядування, що
управляють функціонуванням та
розвитком вулиць і доріг та інших
населених пунктів, відповідають за
стан вулиць і доріг міст та інших
населених пунктів відповідно до діючих
норм у тому числі щодо безпеки руху
транспортних засобів і пішоходів.

Статтею 12 Закону України «Про дорожній
рух» визначено обов'язки посадових
осіб у забезпеченні безпеки дорожнього
руху та зобов'язує посадових осіб, які
відповідають за будівництво,
реконструкцію, ремонт, експлуатацію та
облаштування автомобільних доріг,
вулиць забезпечувати утримувати їх у
стані, що відповідає встановленим
вимогам щодо забезпечення безпеки
дорожнього руху.

Ця норма закону кореспондується з
вимогами частини 4 статті 42 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», відповідно до якої сільський,
селищний, місцевий голова забезпечує
здійснення у межах наданих законом
повноважень органів виконавчої влади
на відповідній території додержання
конституції та законів України та
відповідних органів виконавчої влади.

Суди дійшли правильного висновку, що
порушення позивачем статті 12 Закону
України «Про дорожній рух» доведено в
повному обсязі, такі висновки
ґрунтуються на вимогах частини 1 статті
69 Кодексу адміністративного
судочинства України відповідно до якої
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Рішення судів відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для скасування судових
рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Талалаївського районного суду
Чернігівської області від 2 червня 2010
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.