Справа № 821/3092/13-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3092/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Морська Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді - Джабурія
О.В.

суддів - Крусяна
А.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою Новокаховської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Бериславський машинобудівний завод»
до Бериславського відділення
Новокаховської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство
«Бериславський машинобудівний завод»
(далі - позивач, ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод») звернулось до
суду з адміністративним позовом до
Новокаховської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області (далі - відповідач, ДПІ) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
13.05.2013 року: №, яким збільшено суму
податку на прибуток за основним
платежем на 48 101,00 грн., за фінансовими
санкціями - 24 050,00 грн.; №, яким
збільшено суму податку на додану
вартість за основним платежем на 42 121,00
грн., за фінансовими санкціями на 21 060,00
грн.; №, яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 3 690,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновок відповідача про
безтоварність господарських операцій
між ПАТ «Бериславський машинобудівний
завод» та ТОВ «Технопромгруп» у період
лютий, березень, листопад 2012 року
ґрунтується виключно на акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента ТОВ
«Технопромгруп» щодо підтвердження
господарських відносин із його
контрагентами
підприємствами-продавцями та
підприємствами-покупцями, у зв'язку із
відсутністю ТОВ «Технопромгруп» за
юридичною адресою. При цьому факт
поставки підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, на
підставі яких позивачем правомірно
сформовано витрати та податковий
кредит підприємства.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував зазначивши, що в ході
проведення перевірки позивача не було
підтверджено реальність здійснення
господарських операцій між ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»
та ТОВ «Технопромгруп» на підставі
акту про неможливість проведення
зустрічної звірки контрагента щодо
підтвердження господарських відносин
із підприємствами-продавцями та
підприємствами-покупцями за період
лютий, березень, листопад 2012 року.
Відповідач посилався на те, що вказаним
актом встановлено відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з придбання
товарів (комплектуючі матеріали) у
підприємств-постачальників та по
операціях з продажу цих товарів
підприємствам-покупцям. Відповідно,
позивач не мав можливості здійснювати
оприбуткування товару від ТОВ
«Технопромгруп», не мав права на
формування податкового кредиту у
лютому 2012 року на суму ПДВ 20 813,93 грн., у
березні 2012 року на 21 306,67 грн., у
листопаді 2012 року на 3 690 грн. та витрат
на загальну суму 229 055,00 грн. За таких
обставин представник відповідача
просив відмовити у задоволенні позову
ПАТ «Бериславський машинобудівний
завод».

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 18.11.2013 року
позовні вимоги ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 13.05.2013 року
№, №0, №.

На зазначену постанову Новокаховською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Херсонській області подано апеляційну
скаргу. Апелянт просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт посилається на те, що у зв'язку
з відсутністю доказів фактичного
відвантаження матеріальних цінностей
ТОВ «Технопромгруп» неможливо
встановити зв'язок даних обсягів
продажу з веденням господарської
діяльності підприємства. Тому апелянт
вважає, що по ТОВ «Технопромгруп»
відсутній факт реального вчинення
господарських операцій з 01.01.2012 року по
31.11.2012 року. У зв'язку з цим у ТОВ
«Технопромгруп» відсутній об'єкт
оподаткування податком на додану
вартість операцій з
підприємствами-покупцями у розумінні
ст. 188 ПК України, у ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» відсутнє прво на
формування валових витрат по операціях
з підприємством-постачальником у
розумінні пп. 14.1.27 ПК України та
податкового кредиту по ПДВ.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання не прибули сторони, які
беруть участь у справі, про те про
розгляд справи були належним чином
повідомлені.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що
Бериславською міжрайонною Державною
податковою інспекцією Херсонської
області проведено документальну
невиїзну перевірку ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
контрагентом-постачальником ТОВ
«Технопромгруп» за період лютий,
березень, листопад 2012 року, за
результатами якої складено акт від
23.04.2013р. № 103/22/00211004.

За результатами перевірки встановлені
наступні порушення, допущені
позивачем:

- п. 138.2, пп. 14.1.27 ПК України, в результаті
чого завищено валові витрати, на суму
229055,0 грн., донараховано податок на
прибуток на суму 48101,5 грн.;

- п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1-200.2 ст. 200 ПК
України, що призвело до завищення
податкового кредиту та, відповідно, до
заниження задекларованої суми
позитивного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та
податкового кредиту поточного періоду,
та відповідно суми, нарахованої до
сплати відповідно за звітний період
лютий 2012 року на суму 20814,0 грн.,
березень 2012 року на суму 21307,0 грн.;
завищення задекларованої суми
від'ємного значення різниці між сумою
податкового значення та податкового
кредиту за листопад 2012 року на суму
3690,0 грн. та, відповідно, від'ємного
значення, яке враховано до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду.

Під час перевірки податковим органом
використані акти про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Технопромгруп» (код 37301047) ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
від 15.02.2013 року № 653/226/37301047 та №
648/226/37301047. Податковим органом не
підтверджено факт реалізації товарів
на адресу ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод», оскільки
фінансово-господарські операції ТОВ
«Технопромгруп» з придбання цього ж
товару у відповідних періодах є
недійсними, а угоди нікчемними.

За матеріалами ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська зустрічну
звірку неможливо провести у зв'язку з
тим, що ТОВ «Технопромгруп» не
знаходиться за юридичною адресою: м.
Дніпропетровськ, Ленінський р-н, вул.
Щорса, буд.1.

На підставі зазначеного Бериславською
МДПІ зроблено висновок про те, що ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»
неправомірно віднесено до складу
витрат витрати по придбанню товарів,
які не підтверджені первинними
документами.

За таких обставин ДПІ вважає, що
господарські операції ТОВ
«Технопромгруп» містять ознаки
фіктивності, а відповідно фіктивними є
і всі подальші угоди у ланцюгу до
вигодонабувача. Тому апелянт вважає
безпідставним віднесення позивачем до
податкового кредиту податку на додану
вартість за господарськими операціями
з ТОВ «Технопромгруп» та відповідних
сум до валових витрат. На підставі акту
перевірки від 23.04.2013р. № 103/22/00211004
податковим органом 13.05.2013 року
винесені: податкове
повідомлення-рішення № , яким
збільшено суму податку на прибуток за
основним платежем на 48 101,0 грн., за
фінансовими санкціями - 24050,0 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено суму податку на
додану вартість за основним платежем
на 42121,0 грн., за фінансовими санкціями
на 21060,0 грн., № , яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
3690,0 грн.

Не погодившись з таким висновком
податкового органу ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» звернулось до
суду з позовом про визнання
протиправними та скасування
вищезазначених податкових
повідомлень-рішень.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження,
суд першої інстанції дійшов до
висновку про необхідність задоволення
позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до положень Податкового
кодексу України до витрат та
податкового кредиту платника податків
можуть бути віднесені витрати платника
податку у зв'язку з веденням
господарської діяльності та
сплаченого (нарахованого) при цьому
ПДВ, які підтверджені бухгалтерськими
документами та податковими накладними.

Для встановлення обґрунтованості
декларування податкового кредиту
встановленими мають бути також
наступні обставини: реальність
здійснення господарських операцій,
суми за якими віднесені до податкового
кредиту та витрат; наявність у
продавців товарів, робіт (послуг), які
видавали податкові накладні,
спеціальної податкової
правосуб'єктності; віднесення до
складу витрат та податкового кредиту
лише сум, сплачених (нарахованих) у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
що підлягають використанню у
господарській діяльності платника
податку.

Згідно до вимог пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витрати - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 ПК України).

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України визначено, що
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами
адміністративної справи, ПАТ
«Бериславський машинобудівний завод»
уклало договір поставки № 369 від 03.01.2012
року з ТОВ «Технопромгруп», згідно
якого у 2012 році отримувало
комплектуючі матеріали та сплачувало
узгоджену сторонами за договором суму
коштів.

Факт виконання умов договору
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами:
видатковими накладними, прибутковими
ордерами, податковими накладними.

Транспортування придбаного у ТОВ
«Технопромгруп» товару здійснювалось
ПП ОСОБА_2, що підтверджується
товарно-транспортною накладною від
30.03.2012р. відповідно до якої замовником
та вантажоодержувачем товару (краска
«Дюкер») є ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод»,
вантажовідправник ТОВ
«Технопромгруп».

Крім того, позивач самостійно
здійснював доставку товару від ТОВ
«Технопромгруп», на підтвердження чого
позивачем надані товарно-транспортна
накладна від 29.11.2012р., копії наказу № 98
від 27.02.2012р. про відрядження у м.
Запоріжжя товарознавця ОСОБА_3, водія
ОСОБА_4 для оформлення документів та
отримання товару від ТОВ «Сакура» та
ТОВ «Технопромгруп», посвідчень про
відрядження, дорожнього листа,
прибуткового ордеру та видаткової
накладної, відповідно до яких було
здійснено перевезення товару (кільця
гумові).

Розрахунки між ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» та ТОВ
«Технопромгруп» проведено у
безготівковій формі згідно
представлених платіжних доручень.

Придбаний у ТОВ «Технопромгруп» товар
призначений для використання у власній
господарській діяльності, а саме: для
виготовлення деталей, що
підтверджується відомостями про рух
деталей за листопад, грудень 2012р.,
матеріальним звітом за грудень 2012р.,
лімітними картками за 2012, 2013 рр.

Первинні документи, надані позивачем,
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а тому є
належними і допустимими доказами, що
фіксують господарські операції та є
підставою для включення зазначених у
них сум до складу витрат з податку на
прибуток підприємств.

Аналіз наданих позивачем податкових та
видаткових накладних,
товарно-транспортних накладних, інших
первинних та платіжних документів
свідчить про дотримання позивачем
спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
витрат та податкового кредиту по
операціях з
контрагентом-постачальником, які були
предметом перевірки.

Обставиною визнання угоди позивача
такою, що не відбулася, податковий
орган вказує на відсутність ТОВ
«Технопромгруп» за юридичною адресою.

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції стосовно
помилковості позиції відповідача про
відсутність ТОВ «Технопромгруп» за
юридичною адресою.

Так, згідно матеріалів ДПІ у
Ленінському районі м. Дніпропетровська
зустрічну звірку неможливо провести у
зв'язку з тим, що ТОВ «Технопромгруп» не
знаходиться за юридичною адресою: м.
Дніпропетровськ, Ленінський р-н, вул.
Щорса, буд. 1. Однак, у договорі поставки,
укладеному між АТ «БМЗ» та ТОВ
«Технопромгруп» № 369 вказана інша
адреса постачальника - м. Запоріжжя,
вул. Південне шосе, буд. 57, офіс 35.

Відповідно до пояснень представника
позивача, ТОВ «Технопромгруп» на
момент здійснення господарських
відносин з ПАТ «Бериславський
машинобудівний завод» було
зареєстровано за адресою м. Запоріжжя,
вул. Південне шосе, буд. 57, офіс 35. Факт
того, що підприємство протягом
лютого-листопада 2012 р. зареєстровано за
вказаною адресою підтверджується
витягом з єдиного державного реєстру
від 05.11.2013р. Також саме із м. Запоріжжя
від ТОВ «Технопромгруп» позивачу були
відвантажені товари у лютому, березні,
листопаді 2012 р., що підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами. Відповідачем не було
представлено суду належних доказів
того, що ТОВ «Технопромгруп» не
знаходилось за юридичною адресою на
час здійснення господарської операції
із позивачем. Акт ДПІ у Ленінському
районі м. Дніпропетровська про
неможливість проведення зустрічної
звірки не є належним доказом, оскільки
складений у лютому 2013 року, вже після
завершення господарських операцій.

Колегією суддів встановлено, що у
ЄДРПОУ станом на 01.10.2013р. статус
відомостей про юридичну особу ТОВ
«Технопромгруп» підтверджено,
інформація про відсутність за
місцезнаходженням відсутня, що також
не заперечувалось представником
відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає помилковими обставини,
викладені в акті від 23.04.2013р. № 103/22/00211004,
оскільки вони не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Судом першої інстанції вірно
визначено, що податковий орган при
прийнятті рішення про зменшення витрат
позивачу на суму придбаних у ТОВ
«Технопромгруп» комплектуючих, не
з'ясував використання позивачем
придбаного товару у власній
господарській діяльності.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Отже, суми витрат на матеріали,
придбані у ТОВ «Технопромгруп», до
складу витрат відносяться не на дату їх
придбання (оприбуткування або списання
коштів із рахунку у банку), а в періоді
отримання доходів від реалізації
продукції, виготовленої з цих
матеріалів.

Як було встановлено, позивач придбав у
ТОВ «Технопромгруп» у лютому, березні,
листопаді матеріали на загальну суму 229
053,00 грн.

Однак, як вбачається з представленої
інформації щодо використання та
включення до складу витрат виробництва
матеріалів, отриманих позивачем від
ТОВ «Технопромгруп», товариство у 2012 р.
лише частково використало у
виробництві власної продукції
придбані від ТОВ «Технопромгруп»
матеріали та включило до витрат у
податковій декларації з податку на
прибуток за 2012 р., а саме: на суму 132 303,51
грн. Решта матеріалів на суму 96 750,48 грн.
не використані у виробництві продукції
2012 р. і залишились у залишках станом на
31.12.2012 р. у механоскладальному,
ливарному цехах, на матеріальному
складі № 1.

Таким чином податковим органом
зменшено витрати на матеріали, які
фактично не були включені
підприємством до складу собівартості
реалізованої продукції та інших витрат
2012р. на суму 92 936,0 грн. та, відповідно,
донараховано податок на ще не
отриманий прибуток від реалізації
продукції.

Враховуючи викладені обставини
колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду вважає вірним
висновок суду першої інстанції про те,
що доводи відповідача про
безтоварність укладених позивачем
правочинів є помилковими, оскільки
базуються лише на припущеннях
податкового органу. Однак суд не може
ухвалювати рішення на основі
припущень.

Судова колегія вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що постанова
підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення та надання відповідних доказів
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. Отже, в адміністративному
процесі, як виняток із загального
правила, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його винуватості.
Презумпція винуватості покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Такий
обов'язок відсутній, якщо відповідач
визнає позов. Відповідач, який є
суб'єктом владних повноважень, свою
позицію суду не доказав та не
обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Новокаховської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
надіслання її копії особам, що беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Головуючий:
О.В.Джабурія

Суддя:
А.В.Крусян

Суддя:
О.І.Шляхтицький