Справа № 2а-1720/12/2770
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/32588/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Севастополя від 17 жовтня 2012 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року

у справі № 2а-1720/12/2770

за позовом ОСОБА_2

до Севастопольської міської Ради

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача

Комунальне підприємство
«Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17» Севастопольської
міської Ради

про визнання правового акту
незаконним та таким, що не відповідає
вимогам правових актів вищої юридичної
сили

В С Т А Н О В И В :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Севастополя з адміністративним
позовом до Севастопольської міської
Ради, третя особа Комунальне
підприємство «Ремонтно-експлуатаційне
підприємство № 17» Севастопольської
міської Ради про визнання правового
акту незаконним та таким, що не
відповідає вимогам правових актів
вищої юридичної сили.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 17.10.2012, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2013, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2
оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального права, прийняти
нове рішення - про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована
переважно тим, що, на думку скаржника,
Севастопольською міською державною
адміністрацією було прийнято рішення
від 10.07.2012 № 3503 «Про встановлення КП
«РЕП-17» Севастопольської міської Ради
тарифів на послуги по утриманню
житлових будинків та прибудинкових
територій (квартирна плата) для
населення», яке не відповідає вимогам
правових актів вищої юридичної сили.
Зазначає, що в рішенні не вказана
обов'язковість укладення договорів на
утримання будинку та прибудинкової
території, що робить неможливим
споживачу послуг укласти такі
договори, позбавляє його права на
контроль виконання обов'язків,
перерахунок за не надання послуг.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, установленому пунктом
першим частини першої статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, Севастопольською міською
Радою прийнято рішення від 10.07.2012 № 3503
«Про встановлення комунальним
підприємством
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17» Севастопольської міської Ради
тарифів на послуги по утриманню
житлових будинків та прибудинкових
територій (квартирна плата) для
населення.

14.07.2012 в газеті «Севастопольські вісті»
№ 55-56 було опубліковано рішення
Севастопольської міської Ради від
10.07.2012 № 3503.

Рішенням Севастопольської міської
Ради від 10.07.2012 № 3503 КП
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17» Севастопольської міської Ради
затверджено тарифи та структуру
тарифів на послуги по утриманню
житлових будинків та прибудинкових
територій (квартирна плата) для
населення.

Пунктом 3 оскаржуваного рішення
встановлено, що тарифи на послуги по
утриманню житлових будинків та
прибудинкових територій (квартирна
плата) для населення, затверджені даним
рішенням вводяться в дію з 01.08.2012.

Строки та порядок поточного ремонту
конструктивних елементів будинків
визначено пунктом 3 приміток до
оскаржуваного рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що відповідач при
прийнятті оскаржуваного рішення діяв
на підставі, у межах повноважень так у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України, з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано, з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення, та з дотриманням принципу
рівності перед законом.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначено Законом України
«Про житлово-комунальні послуги» від
24.06.2004 № 1875-IV (далі по тексту - Закон №
1875).

Статтею першою Закону № 1875 визначено,
що житлово-комунальні послуги -
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових
територій - господарська діяльність,
спрямована на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи щодо
забезпечення експлуатації та/або
ремонту жилих та нежилих приміщень,
будинків і споруд, комплексів будинків
і споруд, а також утримання прилеглої
до них (прибудинкової) території
відповідно до вимог нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил згідно із
законодавством.

Пункт четвертий частини першої статті 2
Закону № 1875 зазначає, що державна
політика у сфері житлово-комунальних
послуг базується на таких принципах,
зокрема, регулювання цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги, перелік
яких визначено цим Законом, з
урахуванням досягнутого рівня
соціально-економічного розвитку,
природних особливостей відповідного
регіону та технічних можливостей.

Відповідно до частини першої статті 7
Закону № 1875 до повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить:
затвердження та реалізація місцевих
програм у сфері житлово-комунального
господарства, участь у розробленні та
реалізації відповідних державних і
регіональних програм; встановлення
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги відповідно до закону;
затвердження норм споживання та якості
житлово-комунальних послуг, контроль
за їх дотриманням; визначення
виконавця житлово-комунальних послуг
відповідно до цього Закону в порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства;
управління об'єктами у сфері
житлово-комунальних послуг, що
перебувають у комунальній власності
відповідних територіальних громад,
забезпечення їх належного утримання та
ефективної експлуатації; забезпечення
населення житлово-комунальними
послугами необхідних рівня та якості;
встановлення зручного для населення
режиму роботи виробників та
виконавців; інформування населення
відповідно до законодавства про
реалізацію місцевих програм у сфері
житлово-комунального господарства, а
також щодо відповідності якості
житлово-комунальних послуг нормативам,
нормам, стандартам та правилам;
укладання договорів з підприємствами
різних форм власності на вироблення
та/або виконання житлово-комунальних
послуг; здійснення контролю за
дотриманням законодавства щодо
захисту прав споживачів у сфері
житлово-комунальних послуг; проведення
моніторингу виконання місцевих
програм розвитку житлово-комунального
господарства; вирішення інших питань у
сфері житлово-комунальних послуг
відповідно до законів.

Частиною першою статті 16 Закону № 1875
передбачено, що порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Відповідно до пункту другому частини
першої статті 20 Закону № 1875 споживач
має право одержувати в установленому
законодавством порядку необхідну
інформацію про перелік
житлово-комунальних послуг, їх
вартість, загальну вартість місячного
платежу, структуру ціни/тарифу, норми
споживання, порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх
споживчі властивості тощо.

Згідно з пунктом шостим частини другої
статті 22 Закону № 1875 виробник
зобов'язаний надавати в установленому
порядку необхідну інформацію про
перелік житлово-комунальних послуг, їх
вартість, загальну вартість місячного
платежу, структуру тарифів, норми
споживання, режим надання
житлово-комунальних послуг, їх
споживчі властивості тощо.

Частиною першою статті 31 Закону № 1875
передбачено що, порядок формування
тарифів на кожний вид
житлово-комунальних послуг другої
групи (пункт другий частини першої
статті 14 цього Закону) визначає Кабінет
Міністрів України.

Абзацом першим частини другої статті 31
Закону № 1875 передбачено, що
виконавці/виробники здійснюють
розрахунки економічно обґрунтованих
витрат на виробництво (надання)
житлово-комунальних послуг і подають
їх органам, уповноваженим здійснювати
встановлення тарифів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.06.2011 № 869 затверджено Порядок
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (далі по
тексту - Порядок № 869).

Відповідно до абзацу другого пункту 2
Порядку № 869 тариф на послуги
розраховується окремо за кожним
будинком залежно від запланованих
кількісних показників послуг, що
фактично повинні надаватися для
забезпечення належного
санітарно-гігієнічного,
протипожежного, технічного стану
будинків і споруд та прибудинкових
територій з урахуванням переліку
послуг згідно з додатком до цього
Порядку.

Додатком до Порядку визначений Перелік
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій. Цей перелік
послуг не є обов'язковим для всіх
житлових будинків на території України
та містить послуги які не можливо, чи не
треба надавати мешканцям певних
житлових будинків. Крім того, споживачі
можуть зменшити або збільшити
кількість послуг, що надаються шляхом
звернення з відповідними пропозиціями
до виконавця послуг та укладенням
договору.

Відповідно до частини другої статті 27
Закону № 1875 перелік
житлово-комунальних послуг, право на
здійснення яких виборюється на
конкурсних засадах, визначає орган
місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 631 затверджено
Порядок проведення конкурсу з надання
житлово-комунальних послуг (далі по
тексту - Порядок № 631).

Відповідно до пункту третього Порядку
№ 631 конкурс проводиться за умови:
включення органом місцевого
самоврядування послуги до Переліку
житлово-комунальних послуг, право на
надання яких виборюється на конкурсних
засадах; закінчення строку дії або
розірвання договору на надання послуг;
прийняття судом рішення щодо
проведення конкурсу.

Суд касаційної інстанції погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, що Законом не встановлено
обов'язковості визначення переліку
послуг, право на здійснення яких
виборюється на конкурсних засадах, та
включення до такого переліку послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій.

Наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 25.04.2005 № 60 затверджено
Порядок визначення виконавця
житлово-комунальних послуг у житловому
фонді (далі по тексту - Порядок № 60).

Відповідно до пунктів 1.4., 1.5 Порядку
виконавець житлово-комунальних послуг
визначається органами місцевого
самоврядування, крім випадків, коли
власник (власники) житлових будинків
бажає (бажають) визначити виконавця
житлово-комунальних послуг самостійно.
Органи місцевого самоврядування чи
власник (власники) житлових будинків
можуть визначати виконавців всіх або
окремих житлово-комунальних послуг.
Власник (власники) житлових будинків
може (можуть) уповноважити на
визначення виконавців
житлово-комунальних послуг виконавця
послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків.

Так, рішенням Севастопольської міської
Ради від 10.07.2012 № 3503 встановлено що,
виконавцем послуг з утримання будинків
позивачів та прибудинкових територій
визначено комунальне підприємство
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17» Севастопольської міської Ради.

Слід зазначити, що Севастопольською
міською Радою проект оскаржуваного
рішення було розміщено на офіційному
сайті відповідача та при його
прийнятті було проведено громадські
слухання.

Крім того, проект рішення
Севастопольської міської Ради було
розглянуто комісією з питань бюджету,
фінансів, соціально-економічного,
інвестиційного розвитку міста та
регуляторної полики, та з питань
міського господарства, транспорту
управління комунальною власністю,
якими рекомендовано внести певні зміни
до рішення та додатку до нього.

Севастопольською міською Радою
рішення від 10.07.2012 № 3503 «Про
встановлення комунальним
підприємством
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17» було прийнято з урахуванням
зауважень, зазначеної комісії.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з обґрунтованим
висновком судів попередніх інстанції,
що Севастопольською міською Радою під
час винесення рішення від 10.07.2012 № 3503
«Про встановлення комунальним
підприємством
«Ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 17» було дотримано порядок його
прийняття.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
установленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування рішень судів
попередніх інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Севастополя від 17 жовтня 2012 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29 травня 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.