Справа № 821/3946/13-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 821/3946/13-а

Категорія: 5.4 Головуючий в 1 інстанції:
Циганій С.І.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

за участю сторін:

представника позивача - Іванюту О.Д.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу
Державної інспекції України з контролю
за цінами на постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 01
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «АРІС ЛТД»
до Державної інспекції України з
контролю за цінами про визнання
нечинним та скасування рішення про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «АРІС ЛТД»
(надалі - ТОВ «ВКФ «АРІС ЛТД», позивач)
звернулося до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати нечинним та
скасувати рішення Державної інспекції
України з контролю за цінами (надалі -
відповідач, Інспекція) №30 від 03 жовтня
2013 року, відповідно до якого вирішено
вилучити у позивача в дохід Державного
бюджету України необґрунтовано
отриману виручку в сумі 36 036,79 грн. та
штрафу в сумі 36 036,79 грн.

В обґрунтування позивач зазначив, що
оскаржуване рішення відповідача
суперечить вимогам п.2 Порядку
декларування зміни оптово-відпускних
цін на продовольчі товари,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 17 жовтня 2007 року
№1222 (надалі - Порядок №1222), а тому є
необґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2013 року адміністративний позов -
задоволено.

Суд визнав нечинним та скасував
рішення Державної інспекції України з
контролю за цінами №30 від 03 жовтня 2013
року щодо вилучення у товариства з
обмеженою відповідальністю «Виробничо
- комерційна фірма «АРІС ЛТД» в дохід
держбюджету необґрунтовано отриманої
виручки в сумі 36 036 грн. 79 коп. та штрафу
в сумі 36 036 грн. 79 коп.

В апеляційній скарзі Державної
інспекції України з контролю за цінами
ставиться питання про скасування
судового рішення у зв'язку з порушенням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Так, апелянт вказує на те, що позивачем,
з 01 листопада 2012 року по 31 грудня 2012
року, підвищено оптово-відпускні ціни
на борошно пшеничне вищого ґатунку
протягом місяця більш ніж на 1% без
декларування їх зміни, чим порушено п.2
Порядку №1222.

В судове засідання до суду апеляційної
інстанції представник Державної
інспекції України з контролю за цінами
не з'явився, надав до суду письмову
заяву, в якій просив слухати справу за
його відсутністю та задовольнити
апеляційну скаргу.

Представник позивача у судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
заперечив проти задоволення
апеляційної скарги та просив рішення
суду залишити без змін.

Справа розглянута судом апеляційної
інстанції у відповідності до вимог ч.4
ст. 196 КАС України.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції було
встановлено, що за результатами
перевірки дотримання позивачем вимог
щодо формування, встановлення та
застосування державних регульованих
цін відповідачем складено акт за №57
від 30 вересня 2013 року.

Актом перевірки встановлено, що
позивачем з 01 листопада 2012 року по 31
грудня 2012 року підвищено
оптово-відпускні ціни на борошно
пшеничне вищого ґатунку протягом
місяця більш ніж на 1 відсоток без
декларування їх зміни, що є порушенням
п.2 Порядку №1222 та п.2 Розпорядження
голови облдержадміністрації від 22
квітня 2011 року №269 «Про запровадження
державного регулювання цін на окремі
види продовольчих товарів в області»,
що призвело до завищення
оптово-відпускних цін на борошно
вищого ґатунку, вагою 50 кг, від 0,281 грн.
до 0,781 грн. за 1кг.

Загальна сума необґрунтовано
отриманої виручки в результаті
завищення оптово-відпускних цін на
борошно вищого ґатунку, вагою 50 кг, в
період з 01 листопада по 31 грудня 2012 року
склала 36 036,79 грн.

За результатами розгляду акту
Державною інспекцією України з
контролю за цінами прийнято рішення
про застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін
№30 про вилучення у позивача в доход
держбюджету 36 036,79 грн. необґрунтовано
отриманої виручки та 36 036,79 грн. штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції погодився з доводами
позивача та зазначив, що Інспекція
необґрунтовано визнала у діях позивача
порушення вимог чинного законодавства,
а тому, прийняте відповідачем рішення
про стягнення штрафу підлягає
скасуванню, як таке, що винесено без
повного дослідження фактичних
обставин справи.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що при
постановленні рішення, судом першої
інстанції було дотримано вимоги ст. 159
КАС України у зв'язку із наступним.

Так, в акті перевірки міститься перелік
питань, які були перевірені
відповідачем. Одним із таких питань
(п.4.3 акту перевірки) є обґрунтованість
статей витрат собівартості продукції,
робіт і послуг, врахування при їх
визначенні обсягів виробництва
продукції (надання послуг, виконання
робіт), норм (нормативів) податків і
зборів тощо.

Відповідно до планової калькуляції
позивача на виробництво борошна
пшеничного вищого ґатунку планова
оптово-відпускна ціна на борошно
вищого ґатунку, вагою 50 кг, за 1 кг
становила: у березні 2011 року - 4,77 грн.,
станом на 01 серпня 2012 року - 4,92 грн., на 01
грудня 2012 року - 5,23 грн.

З акту перевірки вбачається, що
відповідач не встановив порушень в
діях позивача при складанні планової
калькуляції оптово-відпускної ціни
товару.

Однак, відповідач, погодившись з
визначенням підприємством
оптово-відпускної ціни, вибірково взяв
за визначення базової ціни накладну із
найнижчою ціною на борошно вищого
ґатунку, вагою 50 кг, (накладна РН-0000293
від 13 травня 2011 року, згідно якої
позивачем реалізовано 600 кг борошна ПП
Нескреба за ціною 3,45 грн. за 1 кг).

Згідно вимог ст.ст.10, 11 Закону України
«Про ціни та ціноутворення», суб'єкти
господарювання під час провадження
господарської діяльності
використовують вільні ціни, державні
регульовані ціни. Вільні ціни
встановлюються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі товари, крім тих, щодо
яких здійснюється державне
регулювання цін.

У відповідності до вимог «Порядку
формування цін на продовольчі товари,
щодо яких запроваджено державне
регулювання», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 квітня 2008 року №373 (надалі -
Порядок №373), оптова ціна продовольчого
товару-економічно обґрунтована
вартість одиниці продовольчого товару,
розрахована на підставі повної
планової собівартості виробництва з
урахуванням визначеного уповноваженим
органом з регулювання цін нормативу
рентабельності без податку на додану
вартість або інших податків, зборів, що
нараховуються суб'єкту господарювання
- покупцеві товару.

Згідно п.6 Порядку №373 встановлено, що
формування цін на продовольчі товари
здійснюється з урахуванням
планованого обсягу їх виробництва,
економічно обґрунтованих планованих
витрат, визначених на підставі
галузевих технологічних нормативів
(норм) матеріальних витрат,
техніко-економічних розрахунків та
кошторисів, ставок податків і зборів
(обов'язкових платежів) та цін у
планованому періоді, визначених на
підставі прогнозних індексів зміни цін
виробників.

Планування собівартості продукції для
підприємств є складовою частиною
планування діяльності промислового
підприємства і являє собою систему
техніко-економічних розрахунків, які
відображають величину (зміну величини)
поточних витрат, що включаються до
складу собівартості валової продукції,
а також величину витрат, що склалися
протягом усього промислового циклу,
які включаються до складу собівартості
товарної продукції.

Метою планування собівартості є
економічно обґрунтоване визначення
величини витрат, необхідних у
планованому періоді для виробництва і
збуту кожного виду та всієї
промислової продукції підприємства, що
відповідає вимогам щодо її якості. Саме
розрахунки планової собівартості
використовуються для формування цін.

До того ж, Міністерством економіки
України у Методичних вказівках «Щодо
застосування норм деяких
нормативно-правових актів з
регулювання цін на продовольчі товари»
(надалі - Методичні вказівки) від 05
листопада 2008 року №3804-24/34 надані
роз'яснення щодо поняття
оптово-відпускної ціни, визначеної у
Порядку №373.

Так, «оптово-відпускна ціна» за своєю
економічною суттю відповідає поняттю
«оптова ціна виробника», як база для
нарахування торговельних
(постачальницько-збутових) надбавок
(націнок) та знижок.

Тобто, це не ціна конкретної накладної,
договорів поставки, а ціна, встановлена
підприємством (базова ціна реалізації
(оптова ціна виробника)), яка, з
урахуванням вказаних норм є
визначальною для обрахунку зміни
оптово-відпускних цін у відсотковому
значенні, з урахуванням надбавок та
знижок.

При цьому, у випадку надбавки (націнки)
базової ціни реалізації, така надбавка
може бути здійснена не більш як на 1% на
місяць, без обов'язкового її
декларування, відповідно до вимог
Порядку №1222.

З системного аналізу наведених вимог
чинного законодавства, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що Порядком
№373 не визначено право відповідача
застосовувати при перевірці, як базову
ціну продукції для розрахунків,
будь-яку ціну на свій розсуд, та не
встановлено, що підприємство має
декларувати зміну по кожному
споживачу, щодо якого буде мати місце
збільшення ціни більш ніж на 1% відносно
ціни, за яку він купував продукцію у
поточному (попередньому) місяці.

Окрім того, жодним нормативно-правовим
актом не надано відповідачу право
самостійно визначати умовно
задекларовані оптово-відпускні ціни.

Представником позивача були наданні
пояснення у судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, щодо реалізації
600 кг борошна ПП Нескреба за ціною 3,45
грн. за 1 кг., відповідно до яких, у
зв'язку із недолікам якості борошна,
для покупця була зроблена знижка.

У методичних рекомендаціях, з цього
приводу зазначено, що декларуванню не
підлягають оптово-відпускні ціни на
продовольчі товари при застосуванні їх
нижчими від задекларованих.

Також, не підлягають декларуванню
оптово-відпускні ціни у випадку їх
підвищення після заниження, але не вище
ніж задекларовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що реалізація
позивачем борошна за ціною, нижче, ніж
задекларована, тобто застосування
знижки, є законним правом підприємства
і не заборонено законодавством, а
відповідач при здійсненні перевірки
необґрунтовано визначив позивачу
оптово-відпускну ціну за 1 кг борошна
вищого ґатунку, вагою 50 кг, в розмірі 3,45
грн., як базову ціну, що є порушенням
Порядку №1222.

Твердження апелянта, що позивачем
підвищено оптово-відпускні ціни на
борошно пшеничне вищого ґатунку, вагою
50 кг, протягом місяця з 01 листопада по 31
грудня 2012 року більш ніж на 1% без
декларування їх зміни, до уваги
колегією суддів апеляційного суду,
також, не беруться, оскільки
спростовуються наведеними вище
нормами законів та матеріалами справи.

Так, згідно додатку №3 до акту
перевірки, оптово-відпускна ціна
позивача на борошно пшеничне вищого
ґатунку у листопаді 2012 року становила в
межах 3,80 грн. - 4,20 грн.; у грудні 2012 року
становила в межах 3,80 грн. - 4,30 грн. при
встановленій плановій калькуляції 4,92
грн., станом на 01 серпня 2012 року та 5,23
грн., станом на 01 грудня 2012 року.

Отже, виходячи зі встановлених
відповідачем цін на продукцію у
листопаді-грудні 2012 року не вбачається
перевищення ціни на 1% у грудні 2012 року у
порівнянні з листопадом 2012 року, так і
взагалі, у порівнянні зі встановленою
плановою калькуляцією.

Зважаючи на зазначене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
суду першої інстанції про те, що ТОВ
«ВКФ «АРІС ЛТД»» не порушувало п.2
Порядку №1222 та п.2 розпорядження голови
облдержадміністрації від 22 квітня 2011
року №269 «Про запровадження державного
регулювання цін на окремі види
продовольчих товарів в області», а
відтак, рішення Державної інспекції
України з контролю за цінами за №30 від
03 жовтня 2013 року, відповідно до якого
вирішено вилучити у позивача в дохід
держбюджету необґрунтовано отриману
виручку в сумі 36 036,79 грн. та штрафу в
сумі 36 036,79 грн. є незаконним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції
України з контролю за цінами - залишити
без задоволення.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 01 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-комерційна фірма «АРІС ЛТД»
до Державної інспекції України з
контролю за цінами про визнання
нечинним та скасування рішення про
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за порушення державної дисципліни цін -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
негайно після її проголошення та може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Повний текс рішення виготовлено 17.02.2014
року.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова