Справа № 816/196/14
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Полтава Справа №
816/196/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Дрижирук М.І.,

представника позивача - Білецької М.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Полтавського міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
коштів, -

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2014 року Полтавський міський
центр зайнятості (далі - Полтавський
МЦЗ, позивач) звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою (з урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог) до ОСОБА_2
(далі - ОСОБА_2, відповідач) про
стягнення коштів у розмірі 2888,44 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що ОСОБА_2 у період
перебування на обліку у Полтавському
МЦЗ одночасно був зареєстрований як
фізична особа-підприємець з 17.11.2003, що
призвело до незаконного отримання ним
за період з 12.11.2012 по 23.05.2013 допомоги по
безробіттю.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги (з
урахуванням їх зменшення)
підтримувала, просила суд їх
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог
заперечував. У письмових запереченнях
на позов відповідач вказував на те, що
вкінці 2004 року, в зв'язку з припиненням
своєї підприємницької діяльності він
звернувся до органів податкової служби
та здійснив оформлення відповідних
документів з метою закриття свого
підприємництва. При цьому, податковий
інспектор повідомив його, що всі
необхідні документи оформлені і
підприємницька діяльність останнього
закрита. У зв'язку із цим, при
постановці на облік до Полтавського
МЦЗ у листопаді 2012 року відповідач
вважав, що його знято з реєстрації в
якості суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи. З кінця 2004
року по теперішній час, тобто й у період
перебування на обліку в центрі
зайнятості (з 12.11.2012 по 23.05.2013),
підприємницькою діяльністю останній
не займався та доходів не отримував.
Про факт свого перебування
зареєстрованим в якості фізичної особи
- підприємця відповідач дізнався в
серпні 2013 року в центрі зайнятості та
відразу оформив всі необхідні
документи для остаточного закриття
своєї підприємницької діяльності.

Розглянувши подані сторонами
документи, заслухавши пояснення
представника позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.11.2012 ОСОБА_2
звернувся до Полтавського МЦЗ із
заявою про надання статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю. У поданій заяві він
зазначив, що в даний час не має
постійного або тимчасового заробітку,
в тому числі за договорами
цивільно-правового характеру, права на
пенсію за віком, у тому числі на
пільгових умовах, на пенсію за вислугу
років або інших передбачених
законодавством доходів, не є членом
особистого селянського господарства,
не є фермером або членом сім'ї фермера,
що бере участь у виробництві, не
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, йому не призначена
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-річного (6-річного)
віку.

Наказом Полтавського МЦЗ від 12.11.2012 №
НТ121112 відповідачу надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю.

Відповідно до витягу з наказів
Полтавського МЦЗ, ОСОБА_2 знято з обліку
в Полтавському МЦЗ на підставі наказу
від 23.05.2013 №НТ130523, у зв'язку з поданням
безробітним заяви про відмову від
послуг ДСЗ.

Згідно довідки Полтавського МЦЗ від
21.08.2013 №2835 за період з 12.11.2012 по 23.05.2013
ОСОБА_2 отримано допомогу по безробіттю
у розмірі 2988,44 грн.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про зайнятість населення" № 803-ХІІ від
01.03.1991 (чинного на час виникнення
спірних правовідносин щодо
призначення допомоги по безробіттю,
далі - Закон № 803-ХІІ) безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Підпунктом "б" пункту 3 статті 1 Закону №
803-ХІІ передбачено, що до зайнятого
населення належать громадяни, що
проживають на території держави на
законних підставах, які самостійно
забезпечують себе роботою, включаючи
підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство".

Відповідно до статті 1 чинного Закону
України "Про зайнятість населення" від
05.07.2012 №5067-VI безробіття -
соціально-економічне явище, за якого
частина осіб не має змоги реалізувати
своє право на працю та отримання
заробітної плати (винагороди) як
джерела існування; безробітний - особа
віком від 15 до 70 років, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, готова та
здатна приступити до роботи.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону
України "Про зайнятість населення" до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Механізм проведення розслідування
страхових випадків та обґрунтованості
виплат матеріального забезпечення
відповідно до пункту 5 частини другої
статті 12 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", пункту 16 частини першої
статті 11 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" та частини
третьої статті 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначає Порядок
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затверджений наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 №60/62, постановою
правління Пенсійного фонду України від
13.02.2009 №7-1 та зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 12.03.2009 за
№232/16248.

Відповідно до пунктів 1, 2 вказаного
Порядку розслідування згідно з цим
Порядком здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені в документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Перевірка проводиться районними,
міськрайонними, міськими та районними
у містах центрами зайнятості, на які
покладено виконання функцій робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, за місцем
реєстрації роботодавця як платника
внесків на загальнообов'язкове
соціальне страхування на випадок
безробіття, зокрема, у разі, коли подані
застрахованою особою документи дають
їй право на одержання допомоги по
безробіттю відповідно до частини
першої статті 22 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Пунктом 4 Порядку встановлено, що для
проведення перевірки центри
зайнятості взаємодіють з Державною
податковою адміністрацією України та
Пенсійним фондом України шляхом обміну
інформацією про отримані особами, які
перебувають на обліку в державній
службі зайнятості як безробітні,
доходи від провадження
підприємницької діяльності, виконання
робіт за трудовим договором, у тому
числі за сумісництвом, під час роботи
за кордоном, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно-правовими
договорами.

З метою з'ясування наявності підстав,
необхідних для поновлення ОСОБА_2
статусу безробітного та призначення
йому допомоги по безробіттю, позивачем
проведено перевірку, за результатами
якої складено акт від 21.08.2013 №337
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття". Так, у вказаному
акті зафіксовано, що в період
перебування на обліку в Полтавському
МЦЗ ОСОБА_2 був зареєстрований як
фізична особа-підприємець.

Згідно з висновками акту від 21.08.2013 №337
у відповідності до Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку осіб,
які шукають роботу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№198 від 20.03.2013, громадянину ОСОБА_2
необхідно повернути допомогу по
безробіттю за весь період перебування
на обліку в Полтавському МЦЗ як
безробітного.

Про факт перебування ОСОБА_2
зареєстрованим в якості фізичної особи
- підприємця у період перебування
останнього на обліку у Полтавському
МЦЗ свідчить також наявний у
матеріалах справи витяг з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців від 03.02.2014.
Так, зі змісту вказаного витягу слідує,
що ОСОБА_2 був зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа 17.11.2003 і підприємницька
діяльність останнього припинена за
його власним рішенням лише 21.11.2013, номер
запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем 2
031638.

Пунктом 4 частини 2 статті 44 чинного
Закону України "Про зайнятість
населення" визначено, що зареєстровані
безробітні зобов'язані інформувати
територіальний орган центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
протягом трьох робочих днів про
обставини припинення реєстрації,
визначені у частині першій статті 45
цього Закону.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті
45 вказаного Закону реєстрація
безробітного в територіальному органі
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, припиняється у разі
встановлення факту подання особою
недостовірних даних та документів, на
підставі яких було прийнято рішення
про надання їй статусу безробітного,
призначення (виплати) матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
надання соціальних послуг.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Судом встановлено, що відповідачем у
заяві про надання статусу безробітного
з виплатою допомоги по безробіттю від
12.11.2012 були вказані недостовірні
відомості про те, що він не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, що
призвело до безпідставного надання
йому статусу безробітного, призначення
та виплати допомоги по безробіттю у
розмірі 2988,44 грн.

В ході розгляду справи відповідач
вказував на безпідставність звернення
Полтавського МЦЗ до суду з даним
адміністративним позовом про
стягнення з нього коштів у розмірі 2988,44
грн, оскільки в кінці 2004 року, у зв'язку
з припиненням своєї підприємницької
діяльності він звернувся до органів
податкової служби та здійснив
оформлення відповідних документів з
метою закриття свого підприємництва.
Таким чином, при постановці на облік до
Полтавського МЦЗ у листопаді 2012 року
ОСОБА_2 вважав, що його знято з
реєстрації в якості суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи. Зазначав, що з кінця 2004 року по
теперішній час, тобто й у період
перебування на обліку в центрі
зайнятості (з 12.11.2012 по 23.05.2013),
підприємницькою діяльністю останній
не займався та доходів не отримував, а
про факт свого перебування
зареєстрованим в якості фізичної особи
- підприємця дізнався лише в серпні 2013
року в центрі зайнятості та відразу
оформив всі необхідні документи для
остаточного закриття своєї
підприємницької діяльності.

Однак, судом такі доводи відповідача
оцінюються критично з огляду на
наступне.

Так, згідно з пунктом 11 статті 47 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" від 15.05.2003 №755-IV для
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем за її
рішенням фізична особа - підприємець
або уповноважена нею особа не раніше
закінчення строку пред'явлення вимог
кредиторів, зазначеного у заяві про
припинення підприємницької
діяльності, подає державному
реєстраторові особисто (надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення) або через уповноважену
особу такі документи: - заповнену
реєстраційну картку на проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем за її рішенням; -
довідку відповідного органу доходів і
зборів про відсутність заборгованості
із сплати податків, зборів; - довідку
відповідного органу Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості із сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України та
фондів соціального страхування.

У реєстраційній картці на проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця така фізична особа -
підприємець або уповноважена нею особа
письмово зазначає та підтверджує своїм
особистим підписом, що нею вчинено всі
передбачені законодавством дії
стосовно порядку припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця, включаючи
завершення розрахунків з кредиторами
(у тому числі із сплати податків,
зборів, обов'язкових платежів, єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України та
фондів соціального страхування).

Відповідно до частини 3 статті 46
вказаного Закону фізична особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Як слідує із наявного у матеріалах
справи витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців від 03.02.2014, ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) був
зареєстрований в якості фізичної особи
- підприємця 17.11.2003. Підприємницька
діяльність останнього припинена за
його власним рішенням лише 21.11.2013, номер
запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичною особою-підприємцем 2
031638.

Відповідачем до матеріалів справи не
надано доказів на підтвердження того,
що в кінці 2004 року він звертався до
органів податкової служби чи
безпосередньо до державного
реєстратора з відповідною заявою та
документами для здійснення припинення
його підприємницької діяльності.

Посилання ОСОБА_2 на те, що з кінця 2004
року по дату припинення, тобто й у
період перебування на обліку в центрі
зайнятості, підприємницькою
діяльністю він не займався та доходів
не отримував, судом відхиляються,
оскільки вказане не спростовує факт
реєстрації його як суб'єкта
підприємницької діяльності та
невиконання вимог статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" щодо своєчасного
подання відомостей про обставини, що
впливають на умови виплати йому
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Таким чином, оскільки відповідач як на
момент надання йому статусу
безробітного - 12.11.2012, так і у період
перебування на обліку в Полтавському
МЦЗ (з 12.11.2012 по 23.05.2013) мав статус
фізичної особи-підприємця, то
відповідно допомогу по безробіттю у
розмірі 2988,44 грн ним отримано
незаконно.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

21.08.2013 Полтавським МЦЗ видано наказ №265
про повернення ОСОБА_2 виплаченої йому
допомоги по безробіттю в сумі 2988,44 грн.
Копію вказаного наказу відповідач
отримав особисто 28.08.2013, про що свідчить
його підпис в наказі.

Судом встановлено, що на момент
розгляду справи відповідачем на
користь Полтавського МЦЗ було
добровільно сплачено 100,00 грн в рахунок
погашення незаконно отриманої
допомоги по безробіттю. Таким чином,
розмір неповернутої ОСОБА_2 на користь
Полтавського МЦЗ допомоги по
безробіттю становить 2888,44 грн.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 вказаного
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази
приходить до висновку про те, що вимоги
позивача є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Полтавського
міського центру зайнятості до ОСОБА_2
про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) на користь Полтавського
міського центру зайнятості (р/р
3202, банк ГУДКСУ в Полтавській
області м. Полтава, МФО 831019, ЗКПО 2253403)
суму допомоги по безробіттю в розмірі
2888 (дві тисячі вісімсот вісімдесят
вісім) гривень 44 (сорок чотири) копійки.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 18
лютого 2014 року.

Суддя
О.В. Гіглава