Справа № 607/9203/13-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
Справа №
876/15726/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

з участю секретаря судового засідання
Ливак М.М.,

за участю учасників процесу
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Тернопільської обласної організації
«Єврейська община», Іудейської
релігійної громади м.Тернополя на
постанову Тернопільського
міськрайонного суду від 27 листопада 2013
року у справі за позовом
Тернопільської обласної організації
«Єврейська община», Іудейської
релігійної громади м.Тернополя до
Тернопільської районної ради
Тернопільського району, третьої особи
без самостійних вимог Тернопільського
районного територіального медичного
об'єднання про визнання недійсним та
скасування рішення №212 від 23.05.2012р.,-

В С Т А Н О В И В :

24.05.2013р. Тернопільська обласна
організація «Єврейська община»,
Іудейська релігійна громада
м.Тернополя звернулися з
адміністративним позовом в суд, в якому
просять визнати недійсним та
скасування рішення шостої сесії
Тернопільської районної ради
(далі-Рада) №212 від 23.05.2012р., яким
безпідставно відмовлено у передачі
позивачам приміщення для відправи
культових потреб.

В порядку ст.36-1 Закону України «Про
прокуратуру» у справу вступив прокурор
Тернопільського району.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду від 27 листопада 2013
року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції Тернопільська обласна
організації «Єврейська община» та
Іудейська релігійна громада
м.Тернополя оскаржили його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі апелянти просять постанову
Тернопільського міськрайонного суду
від 27.11.2013р. скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовують тим,
що судом першої інстанції порушено
норми процесуального права,
неправильно надано оцінку доказам у
справі, що сприяло виникненню мотивів
ухвалення рішення, що не відповідає
фактичним обставинам. В обгрунтування
доводів апеляційної скарги зазначають,
що суд залишив поза увагою ту
обставину, що предметом звернення
позивачів до органу місцевого
самоврядування було питання надання в
оренду частини будівлі
Тернопільського районного
територіального медичного об'єднання
(колишньої районної лікарні
Тернопільського району), що перебуває у
її складовій частині забудови, однак не
використовується вже тривалий час
взагалі ні для яких потреб. Покликання
відповідача та третьої особи щодо
бажання розмістити медичне обладнання
у приміщенні яке не використовується,
не знайшли свого підтвердження під час
розгляду справі. Також судом не оцінено
критично надання законних переваг у
праві на оренду частини площі будівлі
комерційній установі - ПП «УкрМедика»,
яка не є структурним підрозділом
закладу комунальної медицини
Тернопільського району.

В судовому засіданні представники
апелянта апеляційну скаргу підтримали,
представник відповідача та прокурор
апеляційну скаргу заперечили з
підстав, викладених у заперечення,
третя особа повноважного представника
не забезпечила, повідомлена належним
чином про розгляд справи, що у
відповідності до вимог ч.4 ст.196 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі-КАС України) не є перешкодою
судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали,
доводи апеляційної скарги та
заперечення що неї в їх сукупності, на
основі наявних у справі доказів,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що судом не здобуто доказів, які б
стверджували про те, що вирішуючи
питання про передачу позивачам
приміщення по вул. Князя Острозького, 9
Радою порушено вимоги ст.2 КАС України.
Окрім того, обґрунтування звернення до
Ради №61 від 07.03.2012р., про вимогу
повернути лікарняний молитовний дім по
вул. Князя Острозького,9, де знаходяться
районна лікарня, аптека та вільні
приміщення, та обґрунтування позову, в
якому позивачі покликались на те, що
мали на увазі лише передачу в
користування приміщення на першому
поверсі будівлі, що перебуває на
балансі третьої особи та не
використовується в інтересах
лікарського закладу, оскільки
зачинено, суперечать між собою.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 березня 2012 року позивачі звернулись
до голови Ради, з вимогою №61, копію якої
надіслали голови Тернопільської
районної державної адміністрації в
якій, покликаючись на ст.17 Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації», Указ
Президента України від 21.03.2002р. №279/2002,
вимагали повернути будинок з колишньої
єврейської власності - лікарняний
молитовний дім по вул. Князя
Острозького №7, сучасний №9 де
знаходяться районна поліклініка,
аптека та вільні приміщення у
власність.

Згідно архівної довідки державного
архіву Тернопільської області від
01.02.2012р. вбачається, що в будинках №7 та
№9 на вул. Князя Острозького у
м.Тернополі знаходились відповідно
лікарняний молитовний дім та
молитовний дім Лінаса Гацедека.

Питання передачі позивачам приміщення
по вул. Князя Острозького,9 у
м.Тернополі було предметом розгляду на
засіданні постійної комісії Ради з
питань охорони здоров'я, сім'ї,
материнства та дитинства 17-21 травня 2012
року, а також на засіданні комісії з
питань житлово-комунального
господарства, побутового і
територіального обслуговування та
соціального захисту населення від
17.05.2012р. на яких вирішили рекомендувати
сесії Ради відмовити позивачам у
передачі спірних приміщень ТРТМО по
вул. Князя Острозького,9.

Рішенням шостої сесії №212 від 23.05.2012р.,
відповідно до Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації», враховуючи соціальну
значимість даного об'єкта щодо надання
належної медичної допомоги жителям
Тернопільського району, розміщення в
даній будівлі підрозділів
Тернопільського районного
територіального медичного об'єднання
(далі-ТРТМО): відділення швидкої
медичної допомоги, флюорографічного
кабінету, різнопрофільних лабораторій,
аптеки, враховуючи рішення постійних
комісій Рада вирішила відмовити
позивачам у передачі приміщення ТРТМО
за адресою м.Тернопіль вул. Князя
Острозького,9 під приміщення для
відправи культових заходів.

Отже, враховуючи регламент Ради,
затверджений 10.12.2010р. рішенням Ради №7 з
наступними змінами від 21.11.2011р. згідно
рішення Ради №143, процедура прийняття
рішення Радою була дотримана.

Питання передачі культових споруд у
користування та власність релігійним
організаціям врегульовано приписами
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації» (далі-Закон №987)
та Постановою Верховної Ради України
Про порядок введення в дію Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації» (далі-Постанова
№988).

Статтею шостою Постанови №988
передбачено, що обласним, Київській та
Севастопольській міським державним
адміністраціям необхідно забезпечити
«повернення у власність чи передачу у
безоплатне користування релігійним
громадам культових будівель і майна з
урахуванням: прав релігійних громад,
яким належали ці будівлі і майно на
момент їх переходу у власність держави;
прав релігійних громад, які
користуються цими будівлями і майном у
встановленому законом порядку;
вкладення коштів релігійними
громадами у спорядження,
переобладнання культової будівлі і
тривалості користування нею; наявності
у даному населеному пункті (місцевості)
інших культових будівель та їх
використання релігійними громадами
відповідних віровизнань; інших
суттєвих обставин у їх сукупності.
Рішення відповідного державного
органу має буди мотивованим».

Статтею 17 Закону №987 встановлено, що
релігійні організації мають право
використовувати для своїх потреб
будівлі і майно, що надаються їм на
договірних засадах державними,
громадськими організаціями або
громадянами. Культові будівлі і майно,
які становлять державну власність,
передаються організаціями, на балансі
яких вони знаходяться, у безоплатне
користування або повертаються у
власність релігійних організацій
безоплатно за рішеннями обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій, а в
Республіці Крим -Уряду Республіки Крим.

Згідно з розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 07.05.1998 «Щодо
забезпечення поетапного повернення
релігійним організаціям культових
будівель, які не використовуються або
використовуються не за призначенням»
обласним державним адміністраціям
забезпечити згідно з законодавством
України поетапне повернення
релігійним організаціям культових
будівель, які не використовуються або
використовуються не за призначенням до
01.07.98р. подати Кабінету Міністрів
України повний перелік культових
будівель, які перебувають у державній
та комунальній власності і не
використовуються або використовуються
не за призначенням з зазначенням
термінів та умов повернення їх
релігійним організаціям.

Виходячи зі змісту вищенаведених
нормативних актів, культові будівлі
повертаються у власність релігійних
громад, яким вони належали на момент їх
переходу у власність держави або
передаються у безоплатне користування
на підставі рішення відповідного
місцевого органу виконавчої влади.

До введення в дію Закону №987, все майно
церковних і релігійних громад в
Україні було визнано державною
власністю згідно зі ст. 366
Адміністративного кодексу Української
PCP 1927 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.03.1996р. розпорядженням голови обласної
державної адміністрації №119
приміщення по вул. Князя Острозького,9
передане у комунальну власність
Тернопільського району для розміщення
Тернопільської центральної районної
лікарні.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України
«Про свободу совісті та релігійні
організації» релігійними
організаціями в Україні є релігійні
громади, управління і центри,
монастирі, релігійні братства,
місіонерські товариства (місії),
духовні навчальні заклади, а також
об'єднання, що складаються з
вищезазначених релігійних
організацій. Релігійні об'єднання
представляються своїми центрами
(управліннями).

Згідно зі ст.13 вказаного Закону України
релігійна організація визнається
юридичною особою з дня її державної
реєстрації. Релігійна організація як
юридична особа користується правами і
несе обов'язки відповідно до чинного
законодавства і свого статуту
(положення).

Як вбачається з матеріалів справи,
15.05.2000р. державним реєстратором
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради проведено державну
реєстрацію юридичної особи -
Релігійної організації «Іудейська
релігійна громада м.Тернополя».

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, позивач - ТОО «Єврейська
община» зареєстровано як юридична
особа - громадське об'єднання 03.08.1998р.

Згідно відповідді ТОО «Єврейська
община» Фонд комунального майна
Тернопільської районної ради від
19.03.2012р. повідомляв, що приміщення по
вул. Князя Острозького,9 у м.Тернополі
використовуються за призначенням і
надається медична допомога жителям
району та громадянам України, що
звертаються за допомогою. Дане
приміщення як цілісний майновий
комплекс знаходиться на балансі
комунального закладу Тернопільського
районного територіального медичного
об'єднання (далі-ТРТМО), що є спільною
власністю територіальної громади
району.

З поданих суду письмових доказів
вбачається, що в приміщеннях ТРТМО
знаходяться поліклінічні та
стаціонарні відділення, тому для
зручності хворих частина (135,3 м кв.)
передана в оренду для приміщення
аптеки згідно договору оренди,
надходження від орендної плати є для
закладу охорони здоров'я додатковими
коштами та використовуються згідно
чинного законодавства. За період 2008-2013
років на ремонтні роботи спірних
приміщень затрачено капіталовкладень
та проведено ремонтних робіт на 10 167
992,00грн. Всі приміщення ТРТМО необхідні
для роботи медзакладу, мета якого
охорона здоров'я.

Рішенням Тернопільської ради №320 від
27.09.2013р. затверджено перелік об'єктів
спільної власності територіальних
громад Тернопільського району, згідно
якого значиться будівлі та споруди
ТРТМО, що по вул. Князя Острозького,9 у
м.Тернополі.

Виходячи із вищевикладено колегія
суддів вважає, що враховуючи
законодавчо врегульований механізм
передачі культових споруд
держадміністраціями, та ті обставини,
що спірні споруди раніше ніколи не
перебували у власності чи користуванні
позивачів - Релігійної організації
«Іудейська релігійна громада
м.Тернополя» 2000 року держреєстрації та
ТОО «Єврейська община» - громадського
об'єднання 1998 року держреєстрації, на
момент розгляду питання про повернення
у власність спірні приміщення
перебували не в державній власності, а
передані згідно розпорядження голови
облдержадміністрації №119 від 20.03.1996р. у
комунальну власність Тернопільського
району, рішення Ради №212 від 2.05.2012р.
містить мотиви та обґрунтування, в
зв'язку з чим такі споруди не можуть
бути передано позивачам для відправи
культових заходів, а тому Рада
правомірно з дотриманням вимог п.30 ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та
передбачених ст.2 КАС України принципів
відмовила у передачі приміщень по вул.
Князя Острозького,9 у м.Тернополі.

Окрім того, суд першої інстанції
відмовляючи в позові правильно
зазначив, що протиправність рішення
№212 від 25.03.2012р. в суді позивачі
обґрунтовували тим, що клопотали про
передачу приміщення на першому поверсі
у будівлі по вул. Князя Острозького,9 у
м.Тернополі, яке тривалий час не
використовується в інтересах
лікарського закладу, для користування,
що не відповідає фактичним обставинам
звернення №61 від 20.03.2012р. згідно якого,
звертаючись до Ради позивачі вимагали
повернути будинок з колишньої
єврейської власності - лікарняний
молитовний дім по вул. Князя
Острозького №7, сучасний №9 де
знаходяться районна поліклініка,
аптека та вільні приміщення у
власність.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до вимог ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської
обласної організації «Єврейська
община», Іудейської релігійної громади
м.Тернополя залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського
міськрайонного суду від 27 листопада 2013
року у справі №607/9203/13а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Ухвали виготовлено
18.02.2014р.