Справа № 2-а-142/09/03/2018
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К-468/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючий,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2009 року у справі за її позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Київської районної в
місті Харкові ради, Харківського
обласного центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації про стягнення допомоги
при народженні та допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку,

в с т а н о в и л а :

У січні 2009 року ОСОБА_4 звернулася в суд
з адміністративним позовом, в якому
зазначала, що відповідно до статей 13, 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» має право на допомогу
при народженні дитини у сумі кратній 22,6
розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років та допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку у розмірі встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років. Проте відповідач протягом
2007-2009 років сплачував зазначену
допомогу в іншому розмірі, внаслідок
чого виникла заборгованість, яку
просила стягнути. Також просила
стягнути невиплачену частину допомоги
при народженні дитини.

Постановою Київського районного суду
міста Харкова від 23 червня 2009 року
позов задоволено частково: зобов'язано
управління праці та соціального
захисту населення Київської районної у
місті Харкові призначити та здійснити
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку з 06 вересня по 31 грудня 2007 року та з
22 травня по 31 грудня 2008 року у розмірі
встановленому законом прожитковому
мінімуму для дітей віком до шести
років; зобов'язано Харківський
обласний центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації виплатити недоотриману
суму допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку з 06
вересня по 31 грудня 2007 року у розмірі 1
251,05 грн. та з 22 травня по 31 грудня 2008
року у розмірі 2 849,74 грн.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2009 року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині задоволення
позовних вимог та в цій частині
ухвалено нове про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач вказує,
зокрема, на те, що апеляційний суд
безпідставно застосував норми
Державного бюджету України на
відповідний рік. Просила скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має дитину
ІНФОРМАЦІЯ_1 й з вересня 2007 року
перебуває на обліку в управлінні праці
та соціального захисту населення
Київської районної в місті Харкові
ради та відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» з 01 липня 2007 року по 01 липня
2008 року призначено виплату допомоги
при народжені дитини в розмірі 8 500 грн.
та з 06 вересня 2007 року призначено
щомісячну державну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Частково задовольняючи позов районний
суд виходив з того, що на час здійснення
виплат спірної допомоги підлягали
застосуванню норми статті 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», а не законів про державний
бюджет на відповідний рік. Розмір
стягуваної допомоги було обчислено
відповідно до прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6 років,
встановленого законодавством на 2007-2008
роки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове
апеляційний суд виходив з того, що
позивачем без поважних причин
пропущено строк звернення до суду з
позовними вимогами за 2007 рік та їй
обґрунтовано призначено щомісячну
допомогу відповідно до положень Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». Оскільки протягом 2008 року
позивач не подавала документи на
перерахунок грошової допомоги для
збільшення її розміру, то і в цій
частині позовні вимоги є
необґрунтованими.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до довідки управління праці
та соціального захисту населення
Київської районної в місті Харкові
ради ОСОБА_4 взято на облік на термін її
відпустки по догляду за дитиною з 06
вересня 2007 року як застраховану в
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
особу, тому зазначені правовідносини
регулюються Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», а не Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» як
було встановлено апеляційним судом.

Відповідно до статті 41 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога при народженні
дитини надається у сумі, кратній 22,6
розміру прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, встановленого на
день народження дитини. Виплата
допомоги здійснюється одноразово у
дев'ятикратному розмірі прожиткового
мінімуму при народженні дитини, решта -
протягом наступних 12 місяців у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

При нарахуванні та виплаті зазначеного
виду допомоги у 2007 році відповідач
керувався положеннями абзацу 2 частини
другої статті 56 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік», згідно
якого допомога при народженні дитини
виплачувалась у розмірі 8 500 грн.
Виплата допомоги здійснювалась
одноразово при народженні дитини в
сумі 3 400 грн., решта - протягом наступних
12 місяців рівними частинами по 425 грн. у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Норми абзацу 2 частини другої статті 56
Закону України «Про Державний бюджет
на 2007 рік» такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) не визнавались і
підлягали застосуванню, тому допомога
при народженні дитини нарахована та
виплачена відповідачем відповідно до
діючого законодавства.

Статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства Укра їни, в редакції чинній
на час розгляду справи, було
встановлено, що адміністратив ний
позов може бути подано в межах строку
звер нення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
зако нами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, сво бод та інте ресів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встанов лено інше, обчи слюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була діз натися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення
до адмініст ративного суду, визна чені
статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства Укра їни. Пропущення
строку звернення до адміністративного
суду було підставою для відмови у
задово ленні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін (частина перша). Якщо суд
визнає причину пропущення строку
звернення до суду поваж ною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, вста новленому
цим Кодексом (частина друга).

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині позовних вимог за 2007 рік
апеляційний суд прийшов до
обґрунтованого висновку про пропуск
позивачем строку звернення до суду з
позовними вимогами за цей період.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створення мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 01 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13), та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», який поширював свою дію на
застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, статтею 43
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога надається застрахованій
особі у розмірі, що встановлюється
правлінням Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Станом на 01 січня 2008 року також діяли
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№1751, та Порядок призначення і виплати
допомоги при народженні дитини та
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку особам,
застрахованим в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 січня 2007 року № 13.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням». Зокрема, згідно зі
змінами, внесеними до статті 13 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», дію цього Закону поширено на
всіх осіб, які є учасниками
правовідносин, пов'язаних із виплатою
допомоги, а згідно зі змінами,
внесеними до статті 15 та пункту 3
Прикінцевих положень цього Закону,
встановлено розмір допомоги та
алгоритм її визначення у 2008- 2010 роках.
Водночас із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було, зокрема, виключено
статтю 43. Пункт 2 розділу ІІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
передбачав, що розділцього Закону діє
до 31 грудня 2008 року.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
у тому числі й пункт 25 розділу II
зазначеного Закону, згідно з яким із
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», зокрема, було виключено
статтю 43.

Таким чином, з часу проголошення
Конституційним Судом України Рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію положення
статті 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», а з 1 січня 2009 року
відновили свою дію попередні редакції
статей 13, 15 та пункту 3 Прикінцевих
положень Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», які діяли до
внесення до них змін Законом України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Таким чином, з 01 січня по 22 травня 2008
року розмір допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку для осіб, застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулювався
статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», а з моменту
втрати чинності положень підпункту 12
пункту 25 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» зазначені
правовідносини регулювалися також і
статтею 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Задовольняючи позовні вимоги за 2008 рік
суд першої інстанції помилково виходив
з того, що у період з 22 травня по 31
грудня він повинен бути обчисленим з
урахуванням розміру прожиткового
мінімуму на одну особу в розрахунку на
місяць для дітей віком до 6 років.

Апеляційний суд скасовуючи рішення
суду попередньої інстанції в цій
частині також помилково посилався на
Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751, оскільки цей порядок визначає
умови призначення і виплати видів
державної допомоги сім'ям з дітьми,
передбачених Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Крім того, районний суд безпідставно
визначив конкретну суму допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, що підлягає виплаті
позивачу, оскільки обов'язок визначати
розмір виплат належить до повноважень
відповідача, а не суду.

Допущені судами порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи відповідно до частини
другої статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій і направлення справи на
новий судовий розгляд в частині
позовних вимог за 2007-2008 роки.

Щодо відмови у задоволенні вимог про
стягнення допомоги при народженні
дитини, то в цій частині судові рішення
є законними та обґрунтованими і
відповідають вимогам закону.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 листопада
2009 року та постанову Київського
районного суду міста Харкова від 23
червня 2009 року в частині позовних вимог
за 2007-2008 роки скасувати, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/