Справа № К-22278/10-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" січня 2014 р. м. Київ
К-22278/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючий,

Кобилянського М.Г.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року в справі за його позовом до
Першотравенського міського відділу
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області про
стягнення заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

У травні 2008 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з вказаним адміністративним позовом, в
якому зазначав, що проходив службу в
органах внутрішніх справ й протягом
2004-2007 років залучався до виконання
надурочних робіт, проте відповідач не
виплатив за це відповідну компенсацію
та компенсацію за невикористану
відпустку.

Уточнивши позовні вимоги просив
стягнути 30 527,70 грн. недоплаченого
грошового забезпечення, 3 492,12 грн.
компенсації за невикористану
відпустку за 2007 рік, 1 000,00 грн. витрат на
оплату юридичної допомоги та
відшкодувати моральну шкоду в сумі 30 000
грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
січня 2009 року позов задоволено
частково: стягнуто 30 527,70 грн. грошового
забезпечення та судові витрати на
правову допомогу 1 000 грн.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02 лютого 2010 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 25 лютого 2002 року
ОСОБА_4 проходив службу в органах
внутрішніх справ на посаді помічника
начальника-оперативного чергового
чергової частини Першотравенського
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області, з якої був
звільнений 19 червня 2007 року у відставку
за підпунктом «а» пункту 65 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР (за
віком).

Згідно з графіками чергувань добового
наряду, позивач проходив службу у три
зміни. Виплата його грошового
забезпечення здійснювалась відповідно
до Указу Президента України від 04
жовтня 1996 року №926/96 «Про умови
грошового забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплати праці
працівників органів внутрішніх справ».

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач фактично працював як у робочі
так і у святкові дні, а тривалість
робочого часу оперативного чергового
перевищувала норму, встановлену
пунктом 21 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи
у задоволенні позовних вимог,
апеляційний суд виходив з того, що
позивач до роботи, що не входить до кола
його обов'язків не залучався та
понаднормово не працював, отже
підстави для виплати йому відповідної
компенсації відсутні.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Порядок проходження публічної служби в
органах внутрішніх справ регулюється
Законами України «Про міліцію», «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» та
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів Української РСР від 29 липня
1991 року №114.

Відповідно до статті 22 Закону України
«Про міліцію» для працівників міліції
встановлюється 41-годинний робочий
тиждень. У необхідних випадках особи
рядового і начальницького складу
несуть службу понад встановлену
тривалість робочого часу, а також у
вихідні та святкові дні. Оплата праці в
надурочний і нічний час, у вихідні та
святкові дні провадиться відповідно до
вимог законодавства.

Залучення працівників органів
внутрішніх справ до надурочних робіт
здійснювалось відповідно до
Інструкції про порядок залучення
працівників органів внутрішніх справ
України до несення служби понад
установлений законодавством робочий
час, у дні щотижневого відпочинку та
святкові дні і надання відповідних
компенсацій, затвердженої наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 17 грудня 1991 року №730, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин.

Згідно з цією Інструкцією, особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ до несення
служби понад установлений
законодавством робочий час, у дні
щотижневого відпочинку і святкові дні
можуть залучатися тільки для виконання
невідкладних завдань щодо боротьби зі
злочинністю й охорони громадського
порядку за особливих оперативних умов.

Такими завданнями є: участь у
проведенні заходів з розкриття тяжких
злочинів, розшуку особливо небезпечних
злочинців, звільнення заручників,
попередження та припинення масових
безпорядків і групових дій, які
порушують роботу транспорту, зв'язку,
підприємств, установ і організацій,
ліквідації наслідків стихійних лих,
аварій, катастроф, епідемій або
епізоотій, а також виконання інших
невідкладних робіт, від терміновості
виконання яких залежить нормальне
функціонування органу внутрішніх
справ.

За умовами пункту 3 Інструкції,
підставами залучення працівників
органів внутрішніх справ до надурочної
служби чи служби у дні щотижневого
відпочинку та святкові дні є: письмові
накази (вказівки) керівників органів
внутрішніх справ; графіки нарядів,
чергувань, затверджені керівниками;
для водіїв-співробітників - вказівки у
подорожньому листі, зроблені
начальником (командиром) органу
(підрозділу) внутрішніх справ, у
розпорядженні якого знаходиться даний
автомобіль.

В наказі вказуються причини, що
викликали необхідність залучення
працівників до надурочної служби,
служби у дні щотижневого відпочинку та
святкові дні, перелік працівників, які
залучаються до її виконання,
тривалість служби. Як виняток, у
невідкладних випадках керівники
органів внутрішніх справ можуть давати
вказівки про залучення працівників до
роботи в надурочний час, дні
щотижневого відпочинку та святкові дні
і в усній формі з подальшим оформленням
письмового наказу не пізніше трьох
днів (пункт 4 Інструкції).

Як вбачається з довідки
Першотравенського міського відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Дніпропетровській області від 13 січня
2009 року №206 за період з 01 січня 2004 року
по 19 червня 2007 року накази про
залучення осіб рядового та
начальницького складу зазначеного
підрозділу до несення служби понад
встановлений законодавством час у дні
щотижневого відпочинку та святкові дні
не видавались.

Апеляційним судом встановлено, що
ОСОБА_4 ніс службу відповідно до своїх
службових обов'язків, для виконання
невідкладних завдань за особливих
оперативних умов не залучався, а
загальнорічний відпрацьований ним час
та норма вихідних та святкових днів не
перевищувала загальних нормативів.
Таким чином, в матеріалах справи
відсутні будь-які підтвердження роботи
позивача понадурочно.

За таких обставин апеляційний суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості по виплаті грошової
компенсації за надурочну службу.

Враховуючи те, що вимоги щодо стягнення
витрат на оплату юридичної допомоги та
відшкодування моральної шкоди є
похідними від вимог про стягнення
заборгованості по грошовому
забезпеченню, підстави для скасування
судового рішення в цій частині також
відсутні.

Судове рішення ухвалено з додержанням
норм процесуального та матеріального
права, передбачених статтею 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для його скасування та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції немає.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а по- станову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02 лютого 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ М.Г.
Кобилянський /підпис/ В.В. Юрченко
/підпис/ З оригіналом згідно Помічник
судді:
В.М.Коваленко