Справа № 826/12988/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Дегтярова О.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про скасування
податкового повідомлення-рішення від
27.03.2013 р. № та визнання ОСОБА_2
такою, що не є платником земельного
податку.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 жовтня 2013 р. позов задоволено
частково.

Визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва
Державної податкової служби,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, від 27 березня
2013 року № .

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, представник Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 є власником нежилих приміщень
з № 1 по № 8 (групи приміщень № 16),
загальною площею 70,20 м2, що розташовані
за адресою: АДРЕСА_1 (в літ. «А»).

27 березня 2013 року відповідачем було
проведено нарахування ОСОБА_2
земельного податку на 2013 рік у розмірі 1
691, 50 грн. та відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3
ст. 54 і п. 286.5 ст. 286 ПК України прийнято
податкове повідомлення-рішення №
(форма «Ф») по платежу «земельний
податок з фізичних осіб» на суму
грошового зобов'язання в розмірі 1 691, 50
грн.

Об'єктом нарахування земельного
податку в розмірі 1 691, 50 грн. на 2013 рік є
земельна ділянка, розташована за
адресою за адресою: АДРЕСА_1.

Розрахунок сум земельного податку на
2013 рік був проведений наступним чином:
640,43 х 70,2 х 1,2 х 2,5 х 1.0% х 1,028 х 1,152 х 1,059 х 1,00
х 1,00 =1691,50 грн., де 1,028 - коефіцієнт
індексації нормативної грошової
оцінки відповідно до листа Державного
комітету України по земельним ресурсам
від 10.01.2008 року № 14-22-6/55; 1,152 - коефіцієнт
індексації нормативної грошової
оцінки відповідно до листа Державного
комітету України по земельним ресурсам
від 09.01.2009 року № 14-22-6/87; 1,059 - коефіцієнт
індексації нормативної грошової
оцінки відповідно до листа Державного
комітету України по земельним ресурсам
від 11.01.2010 року № 641 -22-6/10; 1,00 - коефіцієнт
індексації грошової оцінки, відповідно
до листа Державного комітету України
по земельним ресурсам від 14.01.2011 року №
603-22-6/11; 1,00 - коефіцієнт індексації
грошової оцінки, відповідно до листа
Держземагенства України від 12.01.2012 року
№ 355-22-6/12.

Згідно даних державного земельного
кадастру земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_1 відноситься до 107
економіко-планувальної зони. Грошова
оцінка в межах зони становить 640,43
грн./м2. Локальний коефіцієнт, що
враховує місцезнаходження земельної
ділянки застосовано 1,2. Коефіцієнт
функціонального використання
застосовано 2,5.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не було надано доказів на
набуття позивачем статусу власника або
землекористувача щодо частини
земельної ділянки площею 70,20 м2 під
багатоквартирним жилим будинком, де
знаходяться належні йому нежитлові
приміщення, доказів належності йому
вказаної земельної ділянки на праві
власності чи праві користування або
виділення її в якості прибудинкової
території, що свідчить про
необґрунтованість і, як наслідок,
протиправність донарахування позивачу
плати за землю спірним податковим
повідомленням-рішенням.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень (ст. 116 Земельного
кодексу України).

Відповідно до п. 3 ст. 125 ЗК України
приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється. Такими
документами згідно зі статтею 126
Кодексу є Державний акт на право
власності на земельну ділянку та
Державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою. Право
оренди землі оформляється договором,
який реєструється відповідно до
закону.

Таким чином, з даної норми випливає, що
право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами, а право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Статтею 42 ЗК України встановлено, що
земельні ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками.

Дані норми повністю узгоджуються
з нормами ПК України та викладені
наступним чином.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 цього Кодексу
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру. Відповідні органи виконавчої
влади з питань земельних ресурсів за
запитом відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 286.5 вказаної статті ПК України
визначено, що нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
органами державної податкової служби,
які видають платникові до 1 липня
поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному ст. 58 цього
Кодексу.

Статтею 14 Податкового кодексу України
встановлено, що дані державного
земельного кадастру - сукупність
відомостей і документів про місце
розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону (пп.
14.1.42. п. 14.1 цієї статті).

Земельний податок - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (пп. 14.1.72. п. 14.1 цієї
статті).

Землекористувачі - юридичні та фізичні
особи (резиденти і нерезиденти), яким
відповідно до закону надані у
користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73. п.
14.1 цієї статті).

Згідно зі ст. 269 цього Кодексу
платниками податку (плати за землю) є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв), та землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою (п. 287.1
ст. 287 Податкового кодексу України).

Аналізуючи зазначені правові норми,
колегія суддів прийшла до висновку, що
визначенню правомірності нарахування
земельного податку має передувати
встановлення факту виникнення права
позивача на користування даною
земельної ділянкою.

При дослідженні даних обставин,
судом першої інстанції встановлено, що
з листа Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації від
06.07.2010р. № 8253/01 (а. с. 11) випливає
наступне.

Згідно витягу з бази даних Державного
земельного кадастру станом на 30 червня
2010 року користувачем спірної земельної
ділянки є ДЕЖ-501 комунальне
підприємство по утриманню житлового
господарства (КП «Залізничний»
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної у м. Києві ради),
код ділянки 72:086:084.

В листі Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) від 31.10.2012 р. №
07-387/34532, наданого у відповідь на запит
позивача від 24.09.2012р., зазначається, що
станом на 26 жовтня 2012 року згідно з
даними автоматизованої системи ПК
«Кадастр» за ОСОБА_3 земельна ділянка,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 - не
зареєстрована (а. с. 10).

Даний факт, на думку колегії суддів,
підтверджує, що станом на 26.10.2012 року
позивач не мав правовстановлюючих
документів на зазначену земельну
ділянку, а отже, не був належним
землекористувачем в розумінні норм ПК
України.

Натомість, відповідачем ні під час
судового розгляду справи в суді першої
інстанції, ні під час розгляду справи в
апеляційному порядку не було надано
доказів, що вищезасвідчений стан
позивача по відношенню до земельної
ділянки змінився.

Разом з тим, висновки податкового
органу щодо визначення позивачу
податкового зобов'язання по платі за
землю ґрунтуються на тому, що позивач,
укладаючи договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення та набуваючи у
власність частину такого нежитлового
приміщення, одночасно набув права
користування землею, на якій таке
приміщення знаходиться, тому є
суб'єктом плати за землю та повинен
сплачувати земельний податок.

Всупереч даному твердженню, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо того, що єдиною
підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру.

Натомість, дана земельна ділянка
зареєстрована за іншим користувачем,
відмінним від позивача, що
підтверджується матеріалами справи.

Повноваженнями по вирішенню питання
про правомірність використання
земельних ділянок юридичними та
фізичними особами, які не мають
правовстановлюючих документів на ці
земельні ділянки, податковий орган не
наділений.

Докази того, що позивач внесений до
державного земельного кадастру як
землекористувач щодо земельної
ділянки, на якій розташований
багатоповерховий житловий будинок, а
також документи, які б підтверджували
право власності чи право користування
позивача земельною ділянкою під
багатоповерховим будинком, в
матеріалах справи відсутні, а тому
колегія суддів приходить до висновку,
що спірне податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 18 грудня 2012 року по справі
№ 2а-7897/09/2670.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог є правомірними та не
знайшли обґрунтованого відображення
протилежних за суттю висновків в
доводах апеляційної скарги.

В частині залишення судом першої
інстанції позовних вимог без
задоволення, колегія суддів зазначає,
що відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення в межах апеляційної
скарги.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дав належну оцінку всім
обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані та такі, що
підлягають частковому задоволенню.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими в частині
протиправності спірного
повідомлення-рішення та, відповідно,
його вимоги є такими, що підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі, були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.