Справа № 802/263/14-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2014 р.
Справа № 802/263/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Федчук Т.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача:
ОСОБА_2,

відповідача:
Мураховського А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1

до: Бершадської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів (Чечельницького
відділення)

про: визнання протиправною та
скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
Бершадської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів (Чечельницького
відділення) (далі - Бершадська ОДПІ ГУ
Міндоходів) про визнання протиправною
та скасування вимоги.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає, що 30.12.2013р. отримала
вимогу Бершадської ОДПІ ГУ Міндоходів
№Ф-629-02 від 16.12.213р. про сплату боргу
(недоїмки) у сумі 9844,61 грн. ОСОБА_1,
скористалась правом оскарження
вказаного рішення суб'єкта владних
повноважень у адміністративному
порядку, проте рішенням ГУ Міндоходів у
Вінницькій області від 17.01.2014р.
№757/10/10-02-20-10 скаргу позивача залишено
без розгляду. Вважаючи зазначену
вимогу протиправною, оскільки
являється пенсіонером за віком та на
підставі ст. 4 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільнена від
сплати єдиного внеску, ОСОБА_1
звернулась до суду з адміністративним
позовом з вимогами скасувати вимогу
відповідача №Ф-629-02 від 16.12.213р. та
зобов'язати Бершадську ОДПІ ГУ
Міндоходів припинити нарахування
єдиного соціального внеску позивачеві
як особі, що перебуває на пенсії за
віком.

У судовому засіданні позивач,
представник позивача надали пояснення,
що відтворюють зміст позовної заяви.
Позовні вимоги просили задовольнити
повністю.

Відповідач заперечив щодо заявлених
позовних вимог, просив суд відмовити в
їх задоволенні з підстав викладених у
письмових запереченнях (вх.№3319 від
19.02.2014р.). Додатково пояснив суду, що
позивачеві ОСОБА_1 з 23.04.2008р. призначено
пенсію за віком як матері інваліда з
дитинства відповідно ч.1 ст.17 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".
Разом з тим, на переконання
відповідача, лише після досягнення
пенсійного віку позивач буде звільнена
від сплати єдиного внеску.

Дослідивши подані сторонами документи,
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення сторін, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку щодо часткового
задоволення заявленого
адміністративного позову з огляду на
наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
перебуває на обліку в УПФУ у
Чечельницькому районі Вінницької
області та згідно Свідоцтва НОМЕР_3 з
01.01.2012р.є платником єдиного податку.

З листа УПФУ у Чечельницькому районі
Вінницької області №72-06/44 від 10.02.2014р.
вбачається, що з 23.04.2008р. ОСОБА_1
відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" призначено
пенсію за віком як матері інваліда з
дитинства.

Згідно копії пенсійного посвідчення
позивача НОМЕР_2, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
призначена пенсія за віком довічно (
а.с.8).

В порушення норм Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", на думку
позивача, Бешадською ОДПІ ГУ
Міндоходів протиправно здійснено
нарахування мінімального страхового
внеску за 2013 рік та винесено вимогу про
сплату боргу №Ф-629-02 від 16.12.2013р.

Позивач скористалась процедурою
адміністративного оскарження вимоги
№Ф-629-02 від 16.12.2013р. Однак, рішенням
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області №75710/10-02-10 від
17.01.2014р., винесеним в межах процедури
узгодження вимоги, скаргу ФОП ОСОБА_1
залишено без розгляду (а.с.14-15).

Оскаржуючи правомірність винесення
вимоги про сплату боргу №Ф-629-02 від
16.12.2013р., позивач звернулась до суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів., оскільки, у
відповідності до норм Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільнена від
сплати єдиного внеску.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (надалі - Закон),
страхові внески - кошти
відрахувань на соціальне
страхування, збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування та
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
сплачені (які підлягають сплаті) згідно
із законодавством, що діяло раніше;
надходження від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що
спрямовуються на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Згідно пункту четвертого статті 4 "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування" (надалі - Закон
№2464-VI), платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Частиною четвертою цієї ж норми
встановлено, що особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно визначення, наведеного у статті
1 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Отже, чинним законодавством
передбачено, що для отримання пільги
щодо не сплати єдиного внеску
необхідно одночасне існування
наступних умов:

- наявність статусу фізичної
особи-підприємця, яка обрала спрощену
систему оподаткування;

- наявність статусу пенсіонера за віком
або інвалідністю;

- отримання відповідно до закону пенсії
або соціальної допомоги;

- відсутність статусу учасника
добровільної системи
загальнообов`язкового державного
соціального страхування.

Так, ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична
особа-підприємець з присвоєнням їй
ідентифікаційного номеру НОМЕР_1, що
підтверджується копією картки
платника податків (а.с.9), перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного фонду
України у Чечельницькому районі та на
податковому обліку у Бершадській ОДПІ.

Окрім того, матеріали справи не містять
доказів того, що ОСОБА_1 у відповідності
до статті 12 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування" (далі Закон №1058-IV) уклала з
Пенсійним фондом України у
Чечельницькому районі Вінницької
області договір про добровільну участь
у системі загальнообов`язкового
державного соціального страхування.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 отримує
пенсію за віком, а частина 4 статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов`язкове
державне соціальне страхування" не
містить застережень щодо її
незастосування до осіб, яким пенсію за
віком призначено на пільгових умовах,
зокрема, на підставі статті 17 Закону
України "Про пенсійне забезпечення", а
тому підстави для нарахування єдиного
внеску у податкового органу у відсутні.

Щодо посилань відповідача на те, що
ОСОБА_1 отримує пільгову пенсію за
віком як мати інваліда з дитинства,
відповідно до статті 17 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", а тому не
звільняється від сплати єдиного
внеску, суд зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" встановлено чітке
посилання на зменшення, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", пенсійного віку певної
категорії громадян. Зокрема, це
стосується осіб, які утримують дитину -
інваліда з дитинства.

Крім того, вищезазначене
підтверджується довідкою виконавчого
комітету Білокамінської сільської
ради №127 від 22.04.2013 року про те, що
ОСОБА_1 виховувала дитину інваліда
ОСОБА_5 та є її опікуном, а також
довідкою управління Пенсійного фонду
України у Чечельницькому районі
Вінницької області про те, що позивач з
23.04.2008 року отримує пенсію за віком.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 призначено
пенсію за віком.

З огляду на викладене, суд критично
оцінює посилання відповідача на те, що
пільги щодо сплати єдиного внеску не
можуть мати особи, які не досягли
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону №1058-IV, оскільки, як вже
зазначалось, законодавець не пов'язує
такий (вік) зі сплатою єдиного внеску.
Закон не містить обмежень в залежності
від виду отримуваної пенсіонером
пенсії (за віком, по інвалідності, в
разі втрати годувальника чи за вислугу
років).

Разом з тим, суд зазначає, що вказані
обставини встановлені постановою
Вінницького окружного
адміністративного суду від 15.10.2013р. у
справі №802/38469/13-а, яка залишена без змін
ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 19.11.2013р.

В силу частини 1 статті 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, ОСОБА_1 є фізичною особою -
підприємцем, яка обрала спрощену
систему оподаткування, є пенсіонером
за віком, а отже на позивача
поширюються положення ч.4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" щодо звільнення
від сплати за себе єдиного внеску.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов`язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією
та законами України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з нормами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 КАС України оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього
Кодексу в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, враховуючи, що
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, що
звільняє її від сплати єдиного внеску,
суд дійшов висновку, що вимога
Бершадської ОДП ГУ Міндоходів
(Чечельницького відділення) №Ф-629-02 від
16.12.2013р., про сплату недоїмки в розмірі
9844,61 грн. є протиправною та підлягає
скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Бершадської ОДПІ ГУ Міндоходів
(Чечельницького відділення) припинити
нараховування єдиного соціального
внеску ОСОБА_1 як особі, що отримує
пенсію за віком, суд відмовляє в їх
задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з нормами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

З наведених норм права вбачається, що
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, діями
або бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Разом з тим, ці рішення дії
або бездіяльність повинні бути такими,
які породжують, змінюють або
припиняють права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин.

Так як наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного суб'єктивного
права позивача, то у разі незгоди з
діями чи рішеннями контролюючого
органу, рішення про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу №Ф-629-02 від 16.12.2013 року має
своїм правовим наслідком захист прав
позивача. Разом з тим, суд не вправі
зобов'язувати суб'єкта владних
повноважень утримуватись від вчинення
будь-яких дій на майбутнє. Відтак
заявлені позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача є обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Частиною першою статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі необхідності
спосіб, строки і порядок виконання
можуть бути визначені у самому
судовому рішенні.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ (Постанова N 845) встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та/або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, стягнути судові
витрати із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунка суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
21.11.2011 р. N 2135/11/13-11.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Бершадської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про сплату недоїмки
№Ф-629-02 від 16.12.2013 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код - НОМЕР_1) понесені нею судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
109 (сто дев'ять) грн. 62 коп. шляхом їх
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Бершадської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір у сумі 1644 грн. 30 коп. (одну
тисячу шістсот сорок чотири гривні 30
коп.) шляхом його безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Бершадської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Томчук Андрій Валерійович