Справа № 820/6463/13-а
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 р.
№ 820/6463/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.,

при секретарі судового засідання
Тайцеві А.Л.

за участю:

прокурора - Демченка Д.А.

представника позивача - Якимової І.І.

представника відповідача - Ємець О.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Харківського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіріус-1" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харків Міжрегіонального
головного управління Міндоходів, за
участю Прокуратури Харківської
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, ТОВ «Сіріус-1», звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові від 25.06.08 р. № /0.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від
11.11.2008 року позовні вимоги задоволено
повністю. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м.Харкові від 25.06.08 р. № /0.
Стягнути з державного бюджету на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіріус-1" (61166, м.
Харків пр. Леніна, 20, , 3
(три) грн. 40 коп. - судового збору.

Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03.03.2009 року апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
залишено без задоволення, постанову
Харківський окружний адміністративний
суд від 11.11.2008р. по справі№2-а-7032/08
залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 15.07.2013 року касаційні
скарги Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові та заступника прокурора
Харківської області задоволено
частково, постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
11.11.2008 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03.03.2009 у даній справі скасовано та
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У мотивувальній частині ухвали
Вищого адміністративного суду України
колегія суддів зазначила, що оскільки
наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного суб'єктивного
права позивача, то при розгляді даного
спору щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від
25.06.2008, судами має бути встановлено
правові підстави та повноваження на
звернення Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіріус-1» до
адміністративного суду з даним
позовом, а також чи є оскаржуване
податкове повідомлення-рішення таким,
що породжує саме для ТОВ «Сіріус-1»
настання будь-яких юридичних наслідків
і безпосередньо впливає на його права
та обов'язки у сфері публічно-правових
відносин.

Згідно висновків колегії суддів
Вищого адміністративного суду України
вищевказані обставини та фактичні дані
залишилися поза межами дослідження
судами першої та апеляційної
інстанцій, що з урахуванням
повноважень касаційного суду (які не
дають касаційній інстанції права
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні)
виключає можливість перевірити Вищим
адміністративним судом України
правильність висновків судів
попередніх інстанцій в цілому по суті
спору.

Представник позивача в письмових
поясненнях стосовно повноважень на
звернення Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіріус-1» до
адміністративного суду з даним позовом
зазначив, що на дату подання
адміністративного позову (04.07.2008 р. ) ТОВ
"Сіріус-1" був оператором спільної
діяльності за ДСД №17-2000 від 19.05.2000р.
Учасниками спільної діяльності за ДСД
№17-2000 від 19.05.2000 у цей період були ТОВ
"Сіріус-1", ДП НАК "Надра України"
"Полтавнафтогазгеологія" та НАК "Надра
України". Згідно зі ст. 1135 ЦК України,
положеннями ДСД №17-2000 від 19.05.2000 р. в
редакції Додаткової угоди №202/07 від
27.07.2007 р., ТОВ "Сіріус-1" як оператору
спільної діяльності за цим договором
були надані повноваження і права щодо
ведення спільних справ Учасників ДСД
№17-2000 від 19.05.2000 р., в тому числі
відкривати окремий рахунок спільної
діяльності, вести окремий
бухгалтерський баланс, призначений для
обліку активів і пасивів, пов"язаних із
веденням спільної діяльності, в тому
числі вкладів учасників, а також для
обліку господарських операцій зі
спільної діяльності і фінансових
результатів, включаючи прибутки та
збитки. Представник позивача, вважає ,
що у ТОВ "Сіріус-1" були всі підстави,
передбачені чинним законодавством
України, ДСД №17-2000 від 19.05.2000 р. та
довіреністю б/н від 13.05.2008 р. для
звернення до адміністративного суду.

З приводу обґрунтування позовних вимог
представником позивача було надано
додаткові пояснення, а саме вказано що
оскільки вклад оператора у Спільну
діяльність за ДСД №17-2000 від 19.05.2000 р. у
2007 році становив частку , що
перевищувала 50%, що унеможливлювало
застосування до оператора засобів
державного регулювання господарської
діяльності, що застосовується до
суб"єктів господарювання державного
сектора економіки; оскільки саме на
оператора, а не на інших учасників ДСД
№17-2000 від 19.05.2000 р. учасниками було
покладено обов"язок здійснення
реалізації видобутої в межах Спільної
діяльності вуглеводневої сировини,
позивач вважає, що є незаконною та
такою що суперечить Конституції
України та загальним засадам
цивільного та господарського
законодавства норма ст. З Закону
України від 19.12.2006 р. «Про Державний
бюджет України на 2007 рік», є такими, що
не поширювали свою дію на Оператора
спільної діяльності за ДСД №17-2000 від
19.05.2000 р. норма підпункту 1 пункту 2
Постанови Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 р. № 1729 «Про забезпечення
споживачів природним газом» та норма
абзацу 2 пункту 4 Порядку забезпечення
споживачів природним газом,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 р. № 1729
«Про забезпечення споживачів
природним газом».

Представник відповідача, стосовно
повноважень на звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сіріус-1»
до адміністративного суду з даним
позовом зазначив, що зазначений позов
щодо оскарження податкового
повідомлення-рішення №000070843/0 від 25.06.2008
року винесеного щодо Договору про
спільну діяльність №17-2000 від 19.05.2000 р.
:ТОВ "Сіріус-1", ДП НАК "Надра України"
"Полтавнафтогазгеологія" та НАК "Надра
України" про донарахування рентної
плати за видобуті нафту, природний і
газовий конденсат повинен бути поданий
виконавчим директором спільної
діяльності (або уповноваженою ним
особою). Натомість, на думку
представника відповідача, даний
адміністративний позов був поданий ТОВ
"Сіріус-1",як юридичною особою, яка
особисто представляє власні інтереси.

Прокурор в судове засідання з"явився,
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача, в судове
засідання прибув, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі,
посилаючись на суперечність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення фактичним
обставинам та вимогам чинного
законодавства.

Представник відповідача в судове
засідання прибув, підтримав доводи,
викладені в запереченні, просив
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Стосовно правових підстав та
повноважень на звернення Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сіріус-1»
до адміністративного суду з даним
адміністративним позовом, суд зазначає
наступне.

Матеріалами справи встановлено, що
регулювання спільної діяльності за
Договором про спільну діяльність (далі
по тексту ДСД) № 17-2000 від 19.05.2000 р.
здійснюється нормами глави 17
Цивільного кодексу України (далі - ЦК)
та умовами самого ДСД № 17-2000 від 19.05.2000
р.

Частиною 2 статті 1131 ЦК встановлено, що
умови договору про спільну діяльність,
у тому числі координація спільних дій
учасників або ведення їхніх спільних
справ, правовий статус виділеного для
спільної діяльності майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 1132 ЦК, за
договором простого товариства сторони
(учасники) беруть зобов'язання
об'єднати свої вклади та спільно діяти
з метою одержання прибутку або
досягнення іншої мети.

Стаття 1135 ЦК місить норми, що
регламентують ведення спільних справ
учасників. Так, частиною 1 статті 1135 ЦК
передбачено, що під час ведення
спільних справ кожний учасник має
право діяти від імені всіх учасників,
якщо договором простого товариства не
встановлено, що ведення справ
здійснюється окремими учасниками або
спільно всіма учасниками договору
простого товариства. У разі спільного
ведення справ для вчинення кожного
правочину потрібна згода всіх
учасників.

Згідно з частиною 2 статті 1135 ЦК, у
відносинах із третіми особами
повноваження учасника вчиняти
правочини від імені всіх учасників
посвідчується довіреністю, виданою
йому іншими учасниками, або договором
простого товариства.

Частиною 5 статті 1135 ЦК встановлено, що
рішення щодо спільних справ учасників
приймаються учасниками за спільною
згодою, якщо інше не встановлено
договором простого товариства.

Судом встановлено, що на дату подання
адміністративного позову та до 11.07.2012
року ДСД № 17-2000 від 19.05.2000 р. діяв у
редакції Додаткової угоди №202/07 від
27.07.2007 року із змінами, внесеними
Додатковою угодою від 01.12.2007 року.
Учасниками спільної діяльності за ДСД
№ 17-2000 від 19.05.2000 р. у цей період були ТОВ
«Сіріус-1», ДП НАК «Надра України»
«Полтавнафтогазгеологія» та НАК
«Надра України».

Згідно з вищенаведеними нормами ст. 1135
ЦК України та положеннями ДСД № 17-2000
від 19.05.2000 р. в редакції Додаткової
угоди №202/07 від 27.07.2007 р., ТОВ «Сіріус-1»
як оператору спільної діяльності за
цим договором були надані повноваження
і права щодо ведення спільних справ
Учасників ДСД № 17-2000 від 19.05.2000 р., в тому
числі відкривати окремий рахунок
спільної діяльності, вести окремий
бухгалтерський баланс, призначений для
обліку активів і пасивів, пов'язаних із
веденням спільної діяльності, в тому
числі вкладів Учасників, а також для
обліку господарських операцій зі
спільної діяльності і фінансових
результатів, включаючи прибутки та
збитки.

Відповідно до п. 6.3 ДСД № 17-2000 від 19.05.2000
р. в редакції Додаткової угоди №202/07 від
27.07.2007 р., спільне майно Учасників
відображається в Балансі спільної
діяльності, ведення якого здійснюється
Оператором.

Згідно з положеннями ДСД № 17-2000 від
19.05.2000 р. в редакції Додаткової угоди
№202/07 від 27.07.2007 р. «Визначення основних
термінів», Виконавчим директором
спільної діяльності є особа,
уповноважена Учасниками на вчинення
певних дій, пов'язаних з оперативним
керівництвом та представництвом
інтересів Учасників перед третіми
особами, яка діє на підставі
довіреності.

Така довіреність (генеральна за
правовою природою) була видана 13.05.2008
року Товариству з обмеженою
відповідальністю «Сіріус-1» в особі
Виконавчого директора спільної
діяльності за ДСД № 17-2000 від 19.05.2000 р.
Лісничого Антона Анатолійовича на
строк дії ДСД № 17-2000 від 19.05.2000 р.

Цією довіреністю, крім іншого, було
уповноважено Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сіріус-1» в особі
Виконавчого директора спільної
діяльності за ДСД № 17-2000 від 19.05.2000 р.
Лісничого Антона Анатолійовича
представляти інтереси учасників ДСД №
17-2000 від 19.05.2000 р. у підприємствах,
установах та організаціях всіх форм
власності.

Згідно з підпунктом 3.6.1 пункту 3.6 ДСД №
17-2000 від 19.05.2000 р. в редакції Додаткової
угоди №202/07 від 27.07.2007 р., Оператор має
право представляти інтереси Учасників
у взаємовідносинах з органами
державної влади та управління,
місцевого самоврядування, юридичними
та фізичними особами, в судових органах
з питань, що стосуються Спільної
діяльності. Згідно з пунктом 5.16 ДСД №
17-2000 від 19.05.2000 р. в редакції Додаткової
угоди №202/07 від 27.07.2007 р., саме Оператор
відповідає за ведення Спільної
Діяльності згідно чинного
законодавства.

Крім того, згідно з підпунктом 7.7.7
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, що діяла у 2007 році) та на дату
подання адміністративного позову, яким
передбачено встановлення центральним
податковим органом порядку
податкового обліку та звітності
результатів спільної діяльності,
наказом Державної податкової
адміністрації України від 30.09.2004 р. № 571
було затверджено форму Звіту про
результати спільної діяльності на
території України без створення
юридичної особи, Порядку його
складання та Порядку ведення
податкового обліку результатів
спільної діяльності.

Згідно з підпунктом 1.2 пункту 1 Порядку
складання Звіту про результати
спільної діяльності на території
України без створення юридичної особи,
цей Порядок застосовується особою, яка
уповноважена іншими сторонами згідно з
умовами договору про спільну
діяльність вести облік результатів
спільної діяльності .

Згідно з підпунктом 1.3 пункту 1 Порядку
складання Звіту, уповноважений платник
подає до податкового органу за своїм
місцем реєстрації Звіт про результати
спільної діяльності на території
України без створення юридичної особи.
Згідно з підпунктом 2.1 Порядку
складання Звіту, звіт та додатки до
нього подаються уповноваженим
платником незалежно від того, чи
виникло у звітному періоді у такого
платника податкове зобов'язання чи ні.
Звіт заповнюється за квартал, півріччя,
три квартали та рік наростаючим
підсумком з початку звітного року та
подається уповноваженим платником до
державного податкового органу для
реєстрації у терміни, установлені для
подання декларації з податку на
прибуток підприємства (підпункт 2.2
Порядку складання Звіту).

Податкові органи ведуть облік
договорів на підставі завірених
уповноваженим платником копій цих
договорів, які після їх укладення
направляються уповноваженим платником
до державного податкового органу за
його місцезнаходженням (підпункт 1.4
пункту 1 Порядку складання Звіту). У
разі внесення змін до договору
відповідні документи подаються
уповноваженим платником до державного
податкового органу за його
місцезнаходженням протягом 10
календарних днів від дня такого
внесення (підпункт 1.5 пункту 1 Порядку
складання Звіту).

Згідно з підпунктом 2.8 пункту 2 Порядку
складання Звіту, достовірність даних
підтверджується підписами керівника і
головного бухгалтера та засвідчується
печаткою підприємства.

У матеріалах справи наявні копії
звітів про результати спільної
діяльності на території України без
створення юридичної особи за Договором
17-2000 про спільну діяльність від 19.05.2000 р.
за 2007 рік та за півріччя 2008 року, які
подавалися уповноваженим платником -
ТОВ «Сіріус-1» (ідентифікаційний код
32239577) до податкового органу за своїм
місцем реєстрації за підписами
керівника та головного бухгалтера.

Згідно з підпунктом 1.11 пункту 1
Інструкції про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземних валютах,
клієнти можуть відкривати лише один
поточний рахунок (у національній та/або
іноземній валюті) за кожною угодою
сумісної (спільної) діяльності без
створення юридичної особи.

Відповідно до п.п. 4.1. пункту 4
Інструкції, з метою забезпечення таких
видів діяльності, як виробнича
кооперація, спільне виробництво та
інші види спільної діяльності, що
здійснюються на підставі договорів
(контрактів) без утворення юридичної
особи, у банку відкривається один
поточний рахунок.

Уповноважена учасниками договору
особа (особи) подає до банку такі
документи: заяву про відкриття
поточного рахунку (додаток 1), що
підписана уповноваженою учасниками
договору особою; копію договору про
ведення спільної діяльності,
засвідчену нотаріально; рішення
учасників договору про визначення
осіб, яким надається право
розпорядчого підпису під час
проведення грошових операцій за цим
рахунком, що оформляється у формі
довіреності; картку із зразками
підписів і відбитка печатки
(додаток 2), засвідчену нотаріально. У
картці наводяться зразки підписів
осіб, які мають право розпоряджатися
цим рахунком, і зразок відбитка печатки
учасника договору, якому за
довіреністю всіх учасників договору
про спільну діяльність надано право
розпорядчого підпису під час
проведення грошових операцій за цим
рахунком; копію документа, що
підтверджує взяття на облік в органі
державної податкової служби договору
про спільну діяльність без створення
юридичної особи, засвідчену органом, що
видав документ, або нотаріально чи
підписом уповноваженого працівника
банку.

Підпунктом 4.1. пункту 4 Інструкції,
визначено також, що кошти за цим
рахунком використовуються відповідно
до порядку, установленого для
використання коштів за поточними
рахунками суб'єктів господарювання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
що у ТОВ «Сіріус-1» були всі підстави,
передбачені чинним законодавством
України, ДСД № 17-2000 від 19.05.2000 р. та
довіреністю б/н від 13.05.2008 р. для
звернення до адміністративного суду з
даний адміністративним позовом,
оскільки ТОВ «Сіріус-1» є оператором
спільної діяльності за ДСД №17-2000 від
19.05.2000р. на підставі якого позивачу було
надано повноваження і права щодо
ведення спільних справ Учасників ДСД №
17-2000 від 19.05.2000 р., в тому числі
відкривати окремий рахунок спільної
діяльності, вести окремий
бухгалтерський баланс, призначений для
обліку активів і пасивів, пов"язаних із
веденням спільної діяльності, в тому
числі вкладів Учасників, а також
представляти інтереси учасників у
взаємовідносинах з органами державної
влади та управління, місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами, в судових органах з
питань , що стосується спільної
діяльності, у зв"язку з чим він є
належним позивачем по даній
адміністративній справі.

Щодо господарських правовідносин, суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що Спеціалізованою
державною податковою інспекцією по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові проведено документальну
невиїзну перевірку з питання
правильності нарахування рентної
плати за видобуті природний газ і
газовий конденсат за період з 01.01.2007
року по 31.12.2007 року по договору про
спільну діяльність № 17-2000 від
19.05.2000року, укладеного між ТОВ "Сіріус-1",
НАК "Надра України", ДП НАК "Надра
України" "Полтаванафтогазгеологія".

За результатами перевірки складено акт
№ 1375/43-010-580310445 від 25.06.2008 року, в якому
визначено порушення позивачем п. 3
розділу ІІ Прикінцевих положень Закону
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з питань
оподаткування" від 30.11.2006 року з
урахуванням вимог п. 4 Порядку
обчислення та внесення до Державного
бюджету України рентної плати за нафту,
природний газ і газовий конденсат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 256 від 22.03.2001 року.

На підставі зазначеного акту
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
прийнято податкове повідомлення -
рішення № /0 від 25.06.2008 року, в
якому донараховано податкові
зобов'язання по рентній платі за
видобуту нафту, природний газ і газовий
конденсат в сумі 8 851 049,10грн., в тому
числі 5 900 699,40грн. основний платіж та 2 950
349,70грн. штрафні санкції.

Суд зазначає, що підпунктом 1.1. п. 1 ч. 3
Прикінцевих положень Закону України
«Про внесення змін в деякі законодавчі
акти України з питань оподаткування»
від 30.11.2006 р. № 398-V передбачено, що
рентна плата за природний газ у 2007 році
складає 50 грн. за 1000 м3.

Пунктом 1 ч. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін в
деякі законодавчі акти України з
питань оподаткування» від 30.11.2006 р. №
398-V встановлено, що у випадку
здійснення підприємствами, частка
держави у статутному фонді яких
перевищує 50 відсотків, господарськими
товариствами, більш ніж 50 відсотків
акцій (часток, паїв) яких знаходиться у
статутних фондах інших господарських
товариств, акціонером яких є держава і
володіє в них контрольним пакетом
акцій, а також дочірніми
підприємствами, представництвами та
філіями таких підприємств і товариств,
учасниками договорів про спільну
діяльність та/або уповноваженими
особами договорами про спільну
діяльність, що укладені за участю
зазначених підприємств, операцій з
реалізації обсягів природного газу (у
тому числі нафтового (попутного) газу)
власного видобутку не для формування
ресурсу природного газу, що
використовується для потреб населення,
до зазначених обсягів видобутого
природного газу (у тому числі нафтового
(попутного) газу) застосовується
семикратний розмір рентної плати за
природний газ (у тому числі нафтовий
(попутний) газ).

Відповідно до п. 4 Порядку обчислення та
внесення до Державного бюджету України
рентної плати за нафту, природний газ і
газовий конденсат, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.03.2001 р. № 256, в редакції
Постанови Кабінету Міністрів України
від 29.12.2006 р. № 1850, до нересурсного
обсягу природного газу застосовується
семикратний розмір ставки рентної
плати за природний газ.

Згідно абз. 8 п. 1 Постанови № 256 від
22.03.2001 р. в редакції Постанови
Кабінету Міністрів України від 29.12.2006 р.
№ 1850, нересурсний обсяг природного
газу - це обсяг природного газу (у тому
числі нафтового (попутного) газу),
видобутого у звітному (податковому)
періоді на підставі спеціальних
дозволів на право користування надрами
підприємствами Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», Національної акціонерної
компанії «Надра України», відкритим
акціонерним товариством «Укрнафта»,
державним акціонерним товариством
«Чорноморнафтогаз», іншими
підприємствами та господарськими
товариствами, частка держави у
статутному фонді яких перевищує 50
відсотків, а також господарськими
товариствами, більше ніж 50 відсотків
акцій (часток, паїв) яких перебувають у
статутних фондах інших господарських
товариств, акціонером яких є держава і
володіє в них контрольним пакетом
акцій, а також дочірніми
підприємствами, представництвами та
філіями таких підприємств і товариств,
учасниками договорів про спільну
діяльність та/або уповноваженими
особами договорами про спільну
діяльність, що укладені за участю
зазначених підприємств, але не
реалізованого такими суб'єктами
господарювання у звітному
(податковому) періоді безпосередньо
НАК «Нафтогаз України» як окремій
юридичній особі на формування ресурсу
природного газу, що використовується
для задоволення потреб населення.

За таких обставин суд погоджується з
позицією ТОВ «Сіріус-1», яка
підтверджена висновком НЮАУ ім.
Я.Мудрого № 126-01-527 від 22.03.2007 р., що
положення Закону України «Про
внесення змін в деякі законодавчі акти
України з питань оподаткування» від
30.11.2006 р. № 398-V, а також Постанови №
256 від 22.03.2001 р., в редакції Постанови
Кабінету Міністрів України від 29.12.2006 р.
№ 1850, щодо семикратної рентної плати
поширюються тільки на тих суб'єктів
господарювання, які зобов'язані були
продавати у 2007 році обсяги природного
газу НАК «Нафтогаз України» для
задоволення потреб населення, але не
зробили цього.

Підпунктом 1 п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про забезпечення
споживачів природним газом» № 1729 від
27.12.2001 р. в редакції Постанови Кабінету
Міністрів України від 16.01.2007 р. № 31,
передбачено, що у 2007 році підприємства,
частка держави у статутному фонді яких
перевищує 50 відсотків, господарські
товариства, більш як 50 відсотків акцій
(часток, паїв) яких перебуває у
статутних фондах інших господарських
товариств, контрольним пакетом акцій
(часток, паїв) яких володіє держава, а
також дочірні підприємства,
представництва та філії таких
підприємств і товариств, учасниками
договорів про спільну діяльність,
укладених за участю зазначених
підприємств і товариств, та/або
уповноваженими ними особами
Національній акціонерній компанії
«Нафтогаз України», зобов'язані були
продавати обсяги природного газу НАК
«Нафтогаз України» для задоволення
потреб населення.

Абзацом 4 пп. 1 п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про забезпечення
споживачів природним газом» № 1729 від
27.12.2001 р. в редакції Постанови
Кабінету Міністрів України від 16.01.2007 р.
№ 31, передбачено, що реалізація
природного газу для задоволення потреб
населення здійснюється суб'єктами
господарювання, що мають ліцензію на
постачання природного газу за
регульованим тарифом, за роздрібними
цінами, встановленими Національною
комісією регулювання
електроенергетики.

Згідно пп. 2.2.1. Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з постачання природного газу за
нерегульованим тарифом, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань регуляторної політики та
підприємництва від 25.08.2005 р. № 73,
ліцензіат не має права провадити
господарську діяльність із зберігання,
транспортування природного газу
магістральними трубопроводами, його
розподілу та постачання за
регульованим тарифом.

Матеріалами справи встановлено, що
видобутий в результаті спільної
діяльності природний газ у 2007 році
реалізовувався на підставі ліцензії на
постачання природного газу за
неврегульованими тарифами. Весь
видобутий газ був реалізованийТОВ
«Сіріус-1» не для задоволення власних
виробничих потреб, а для подальшої його
реалізації споживачам.

З матеріалів справи також встановлено,
що між НАК «Надра України», ДП НАК
«Надра України»
«Полтавнафтогазгеологія» і ТОВ
«Сиріус-1» укладений Договір про
спільну діяльність № 17-2000 від 19.05.2000 р.(
зі змінами та доповненнями) метою
якого є геологічна розвідка та
науково-дослідна розробка окремих
блоків свердловин № 17, № 19 та № 151
Сахалінського родовища
Харківської області. У процесі
здійснення геологічного вивчення та
науково-дослідної розробки учасниками
за Договором про спільну діяльність №
17-2000 здійснюється видобуток природного
газу з подальшою його реалізацією на
промислових споживачів.

Таким чином, положення Постанови № 1729
від 27.12.2001 р., в редакції Постанови
Кабінету Міністрів України від 16.01.2007 р.
№ 31, якими учасників договорів про
спільну діяльність, укладених за
участю підприємств, частка держави у
статутному фонді яких перевищує 50
відсотків, та господарських товариств,
більш як 50 відсотків акцій (часток,
паїв) яких перебуває у статутних фондах
інших господарських товариств,
контрольним пакетом акцій (часток,
паїв) яких володіє держава, а також
дочірніх підприємств та філій таких
підприємств і товариств, зобов'язано
укладати договори купівлі-продажу
природного газу виключно НАК «Нафтогаз
України» для задоволення потреб
населення, не підлягають застосуванню
до ТОВ «Сіріус-1».

Стаття 19 Господарського кодексу
України, закріплюючи контролюючі та
наглядові функції держави за
здійсненням підприємницької
діяльності, разом з тим визначає
вичерпний перелік сфер, в яких держава
уповноважена здійснювати функції
контролю та нагляду. Право держави на
здійснення контролю та нагляду за
господарською діяльністю шляхом
визначення суб'єкта, з яким інші
суб'єкти господарювання вправі
укладати господарські договори, не
передбачено діючим законодавством
України.

Частиною 4 ст. 4 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо постанова
Кабінету Міністрів України суперечить
положенням цього Кодексу або іншому
закону, застосовуються відповідні
положення цього Кодексу або іншого
закону. Відповідно, положення
Постанови № 1729, а саме п.п. 1 п. 2
зазначеної постанови в редакції
Постанови Кабінету Міністрів України
від 16.01.2007 р. № 31, до господарської
діяльності ТОВ «Сіріус-1» не
застосовуються.

Також, суд приходить до висновку, що
положення Закону України «Про внесення
змін в деякі законодавчі акти України з
питань оподаткування» від 30.11.2006 р. №
398-V та Постанови № 256 від 22.03.2001 р., в
редакції Постанови Кабінету Міністрів
України від 29.12.2006 р. № 1850, щодо
семикратної рентної плати за видобутий
природний газ поширюються тільки на
тих суб'єктів господарювання, які
зобов'язані були продавати обсяги
природного газу виключно НАК «Нафтогаз
України» для задоволення потреб
населення, але не продали його вказаній
Компанії, ТОВ «Сіріус-1» не підпадає під
дію Постанови Кабінету Міністрів
України від 22.03.2001 р. № 256, в редакції
Постанови Кабінету Міністрів України
від 29.12.2006 р. № 1850, в частині сплати
семикратного розміру рентної плати
протягом 2007 року.

Також суд зазначає, що принципи
побудови системи оподаткування в
Україні, податки і збори (обов'язкові
платежі), а також їх ставки та механізм
справляння визначаються Законом
України "Про систему оподаткування", і
які не можуть встановлюватися або
змінюватися іншими законами України,
крім законів про оподаткування. В п. ст.
14 вказаного Закону до
загальнодержавних податків і зборів
віднесено рентні платежі, платником
яких є позивач відповідно до обраної
ним діяльності з видобутку нафти,
природного газу та газового
конденсату. В період виникнення
спірних відносин ставки рентної плати
визначені п. З р. II Закону України „Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань оподаткування"
від 30.11.2006 р. № 398-У.

Але ст. 14 Закону України «Про систему
оподаткування» містить вичерпний
перелік загальнодержавних податків і
зборів (обов'язкових платежів) і в п. 9 до
них віднесені «рентні платежі».

Відповідно п. 7 ст. 1 Закону України «Про
систему оподаткування» податки і збори
(обов'язкові платежі), справляння яких
не передбачено цим Законом, крім
визначених Законом України "Про
джерела фінансування дорожнього
господарства України" сплаті не
підлягають.

Законом України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань оподаткування" застосований
термін «рентна плата», який у ст. 14
Закону України «Про систему
оподаткування» не передбачений. Отже
"рентна плата" не може вважатись
податком, збором, обов'язковим платежем
оскільки її справляння не передбачено
Законом України "Про систему
оподаткування", як це встановлює ч. 7 ст.1
цього Закону; вона введена в дію
Законом України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань оподаткування", який вносить
зміни до законів про оподаткування і
сам по собі не є законом про
оподаткування, як цього вимагає ч. 8 ст.
1 Закону "Про систему оподаткування";
ставки та механізм її справляння
встановлено Законом України „Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань оподаткування",
який вносить зміни до законів про
оподаткування і не є законом про
оподаткування та Постановою КМУ № 256,
тобто нормативними актами які не є
законами про оподаткування, як це
передбачає ч. 3 ст. 1 Закону України «Про
систему оподаткування».

З системного аналізу вищенаведених
норм суд робить висновок стосовно того,
що чинне законодавство не визначає
"рентну плату" як внесок до державного
бюджету відповідного рівня, що
здійснюється платниками у порядку і на
умовах, визначених законами України
про оподаткування, як це передбачено
ст. 2 Закону України «Про систему
оподаткування», і які згідно зі ст. 9
Бюджетного кодексу України є
податковими надходженнями, до яких
відносяться доходи, які є джерелом
поповнення державного бюджету за
рахунок податків, зборів, обов'язкових
платежів, передбачених законами
України про оподаткування (ч. 2 ст. 9
Бюджетного Кодексу України).

Враховуючи те, що "рентна плата" введена
Указом Президента "Про встановлення
рентної плати за нафту, природний газ,
що видобуваються в Україні", Постановою
КМУ № 256, її ставки запроваджені
законами України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань оподаткування", "Про державний
бюджет України на 2007 рік" і вона
визначена в якості платежу до
загального фонду державного бюджету, а
порядок та умови її сплати визначені
законами та нормативними актами
України, які не є законами України про
оподаткування, то "рентна плата" згідно
з класифікацією доходів бюджету, яка
передбачена Бюджетним Кодексом
України, відноситься до інших
неподаткових надходжень.

Виходячи з наведеного, у відповідача
відсутні законні підстави
розповсюджувати положення Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників перед бюджетами
та державними цільовими фондами" на
"рентну плату", яка за своїм змістом не є
податковим зобов'язаннями, щодо її
нарахування та стягнення.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно розділу ІІ
Прикінцевих положень, який
безпосередньо регулює питання рентної
плати, то цим розділом не внесено змін
до жодного закону з питань
оподаткування. Тільки в п. 9 зупинена
дія Закону України "Про рентні платежі
за нафту, природний газ і газовий
конденсат".

У судовому засіданні суду
представником відповідача не були
надані обґрунтування стосовно того, в
який закон про оподаткування були
внесені зміни Законом України „Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань оподаткування"
відносно рентних платежів.

На підставі викладеного суд вважає, що
Закон України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань оподаткування" в частині
встановлення розміру рентної плати сам
по собі не може вважатись законом з
питань оподаткування.

Також слід відмітити, що визначення
поняття, розмірів та порядок сплати
рентних платежів за видобуті нафту,
природний газ і газовий конденсат в
Україні, контроль за правильністю їх
обчислення і сплати та
відповідальність платників таких
платежів були встановлені Законом
України „Про рентні платежі за нафту,
природний газ і газовий конденсат" від
05.02.04 р., дія якого у 2004 - 2006 р.р.
зупинялася законами України „Про
внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет України на 2004 рік" №
1801-IV від 17.06.04 р., „Про Державний бюджет
України на 2005 рік" № 2285-ІУ від 23.12.04р.,
„Про Державний бюджет України на 2006
рік" від 20.12.05 р.

На 2007 рік дію Закону України „Про
рентні платежі за нафту, природний газ
і газовий конденсат" зупинено згідно із
Законом України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань оподаткування" № 398-У від 30.11.06р.
Крім того, зазначеним Законом
встановлено, що у 2007 р. суб'єкти
господарювання, які здійснюють
видобуток природного газу (у тому числі
нафтового (попутного) газу) та газового
конденсату і нафти на підставі
спеціальних дозволів на право
користування надрами, вносять у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, до Державного
бюджету України рентну плату за
природний газ, нафту і газовий
конденсат у зазначених в ньому ставках
із застосуванням коригуючого
коефіцієнта, який визначається у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, та враховує
динаміку зміни цін на нафту по
відношенню до встановленого цим
порядком базового періоду.

Оскільки у постанові КМУ № 1850 від 29.12.06
р. відсутня будь - яка інформація про те,
що вона прийнята саме на виконання
Закону України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань оподаткування" від 30.11.2006 р.
№398-У, а тому відсутні підстави
пов'язувати ці нормативні акти.

На підставі викладеного суд вважає про
те, що на виконання вимог п. 3
прикінцевих положень Закону України
„Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з питань
оподаткування" № 398-У від 30.11.06 р.
Кабінетом Міністрів України не
прийнято відповідних нормативних
актів.

Також слід відмітити, що постановою
КМУ № 256 від 22.03.01 р. був затверджений
„Порядок обчислення та внесення до
Державного бюджету України рентної
плати за нафту, природний газ і газовий
конденсат", який поряд з іншими
положеннями визначає: платників
рентної плати (п. 2); об'єкт
оподаткування (п. З); порядок визначення
рентної плати (відповідно до обсягу
видобутої вуглеводневої сировини) з
врахуванням застосування коригуючого
коефіцієнту (з посиланням на
постанову КМУ № 599 від 04.04.00 р.) (п. 4);
порядок складання податкових
розрахунків (п. 6); порядок сплати
авансових платежів рентної плати до
Державного бюджету (п. 7); порядок
остаточної сплати рентної плати за
звітний період (п. 7); місце сплати
рентної плати (за місцезнаходженням
корисних копалин) (п. 7);
відповідальність за правильність
обчислення, повноту і своєчасність
внесення до Державного бюджету рентної
плати (п. 8); контроль за правильністю
обчислення, своєчасністю внесення до
Державного бюджету України рентної
плати (п. 9).

Оскільки ч. 3 ст. 1 Закону України „Про
систему оподаткування" встановлено, що
ставки, механізм справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів), за
винятком особливих видів мита, і пільги
щодо оподаткування, не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів
про оподаткування, тому постанови
Кабінету Міністрів України, які є
підзаконними нормативними актами, не
можуть вважатися законами про
оподаткування.

Крім того, відповідачем не взято до
уваги те, що відповідно до ч. 8 ст. 1 цього
ж Закону зміни і доповнення до інших
законів України про оподаткування
стосовно надання пільг, зміни податків,
зборів (обов'язкових платежів),
механізм їх сплати вносяться до цього
Закону, інших законів України про
оподаткування не пізніше, ніж за шість
місяців до початку нового бюджетного
року і набирають чинності з початку
нового бюджетного року. За таких
обставин Закон України „Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України з питань оподаткування",
прийнятий 30.11.06 р., не може регулювати
правовідносини в сфері оподаткування,
які виникають з 01.01.07 р.

Закон України „Про систему
оподаткування", Закон України „Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань оподаткування"
від 30.11.06 р. та постанова КМУ № 256 від
22.03.01 р., якою затверджений „Порядок
обчислення та внесення до Державного
бюджету України рентної плати за нафту,
природний газ і газовий конденсат",
припускають неоднозначне, множинне
трактування порядку регулювання
справляння зборів (обов'язкових
платежів), а саме рентної плати за
видобуті в Україні нафту, природний газ
і газовий конденсат у 2007 році, тобто
виникає конфлікт інтересів.

В п. 4.4.1 ст. 4 Закону України „Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
передбачено, що у разі коли норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
коли норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Тому за правилами наведеної норми
відповідач, здійснюючи перевірку
позивача щодо рентної плати за
видобуті нафту, природний газ і газовий
конденсат за 2007 р. мав застосувати
положення ст. 1 Закону України «Про
систему оподаткування».

Враховуючи викладене, у відповідача не
було законних підстав здійснювати
донарахування позивачу податкових
зобов'язання зі сплати рентної плати за
видобуті нафту, природний газ і газовий
конденсат за 2007 р.

Згідно п. 2 ст. 71 КАСУ в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Вимогами ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено , що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Як вбачається з
матеріалів справи, спірне повідомлення
- рішення від 25.06.08 р. № /0 було
прийняте відповідачем з порушенням
вимог чинного законодавства та без
врахування фактичних обставин справи,
порушує права та охоронювані законом
інтереси позивача.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги позивача
щодо скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові від 25.06.08 р. № /0
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 9, 11, 71, 72, 94, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сіріус-1"
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харків
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, за участю Прокуратури
Харківської області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові від 25.06.2008 р. №/0.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
на постанову суду протягом десяти днів
з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Суддя
Бідонько А.В.

Повний текст постанови виготовлений
17.02.2014 року.