Справа № 812/70/14
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 лютого 2014 рокуЛуганськСправа № 812/70/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді:
Солоніченко О.В.

при секретарі:
Калашнікові Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області про
визнання незаконними дій щодо
складення вимоги № ф 2386 від 12.08.2013, -

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2014 року Луганським окружним
адміністративним судом відкрито
провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
про визнання незаконними дій щодо
складення вимоги № ф 2386 від 12.08.2013.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачем зазначено, що відповідачем
без наявності відповідних повноважень
вчинено дії щодо складення вимоги про
сплату боргу. Так, на думку позивача,
Управління Пенсійного фонду в м.
Сєвєродонецьку є приватною юридичною
особою, ніколи не утворювалась
Пенсійним фондом України та відповідно
до відомостей Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України зареєстрована як суб'єкт
господарської діяльності. Позивач
вважає фіктивною державну реєстрацію
УПФУ в м. Сєвєродонецьку, оскільки
відповідно до довідки з ЄДРПОУ станом
на 10.06.1994 ніяких управлінь у Пенсійного
фонду не існувало, а станом на 13.11.2002
(дата реєстрації відповідно до витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців) не
існувало жодного розпорядчого
документа про утворення такого органу
Пенсійного фонду України як суб'єкт
підприємницької діяльності - УПФУ в м.
Сєвєродонецьку.

Також позивач з посиланням на
норми Положення про Єдиний державний
реєстр підприємств та організацій
України, навів перелік суб'єктів
господарської діяльності, які
підлягають включенню до ЄДРПОУ, та
вказав, що такої форми господарювання,
як орган державної влади не
передбачено. Тому органи державної
влади, виходячи зі ст. 8 господарського
кодексу України, не є суб'єктами
господарювання та не могли бути
внесені до реєстру. Таким чином, на
думку позивача, реєстрація у ЄДРПОУ
прямо доводить, що суб'єкт
підприємницької діяльності УПФУ в м.
Сєвєродонецьку не є і не може бути
органом державної влади.

Крім того, наводячи норми
Положення про державну реєстрацію
нормативно-правових актів, вказує, що
відповідач не має підстав посилатися
на створення Управління відповідно до
постанов Правління ПФУ № 8-1 та № 8-2 від
30.04.2002, оскільки вказані постанови ПФУ
взагалі не існують, тому що не пройшли
відповідної державної реєстрації з
огляду на їх явну невідповідність
вимогам законодавства України. Крім
того, ці постанови ПФУ не містять
рішення про створення УПФУ в м.
Сєвєродонецьку.

Позивач вважає, що таким чином, не
існує жодного документального доказу
існування такого органу ПФУ як СПД УПФУ
в м. Сєвєродонецьку, то є очевидним, що
дії відповідача, вчинені щодо
складення у відношенні позивача вимоги
про сплату боргу є незаконними.

Позивач у судове засідання не
прибув, про дату, час та місце судового
розгляду справи повідомлений належним
чином, просив суд розглянути справу за
його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином. Надав
суду письмові заперечення проти
позову, в яких просив суд розглядати
справу за його відсутності, та серед
іншого, з посиланням на норми Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», Інструкції про
порядок нарахування і оплати єдиного
внеску від 27.09.2010 № 212-5, Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України» від 17.01.2002, постанови КМ
України від 11.04.2002 № 497 «Про
забезпечення виконання функцій з
призначення і виплати пенсій органами
Пенсійного фонду України», Постанов
Правління Пенсійного фонду України від
30.04.2002 № 8-1 та 8-2, наказу управління
Пенсійного фонду України в Луганській
області № 161 від 22.07.2002 зазначив про
безпідставність заявлених позивачем
вимог.

Дослідивши заявлений позов,
заперечення відповідача та матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1
(і.н. НОМЕР_1) зареєстрована в якості
фізичної особи-підприємця Виконавчим
комітетом Сєвєродонецької міської
ради Луганської області 19.11.2001 та
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області.

12 серпня 2013 року Управлінням
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області у
відношенні ОСОБА_1 складено вимогу про
сплату недоїмки № ф/2386 у сумі 2388,03 грн.
Вказану вимогу складено відповідачем у
зв'язку з несплатою ОСОБА_1 єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. (а.с.7)

28 серпня 2013 року рішенням Управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області №
10871/03-16/1 заяву ОСОБА_1 про узгодження
вимоги № ф/2386 від 12.08.2013 залишено без
задоволення. (а.с.8)

05.11.2013 позивачем до Пенсійного фонду
України направлено скаргу на рішення
УПФУ в м. Сєвєродонецьку № 10871/03-16/1 від
28.08.2013. (а.с.9-11)

28 листопада 2013 року рішенням
Управління Пенсійного фонду України №
32205/09-10 скаргу ОСОБА_1 на рішення УПФУ в
м. Сєвєродонецьку № 10871/03-16/1 від 28.08.2013
залишено без розгляду. (а.с.13)

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а також, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України від 08.07.2010 №2464-УІ «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
№2464).

Згідно з п. 3 розділу VIII Прикінцеві та
перехідні положення Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, з дня набрання чинності цим
Законом платники страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування вважаються платниками
єдиного внеску.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платники
єдиного внеску зобов'язані своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону
встановлено, що платник єдиного внеску
зобов'язаний, зокрема, подавати
звітність до територіального органу
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом за погодженням з відповідними
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Згідно п. 8 ст. 9 цього Закону платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Базовим
звітним періодом для відповідача є
календарний місяць.

Статтею 25 Закону № 2464-VI передбачено, що
суми недоїмки стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
штрафів. Територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом.

Відповідачем, у зв'язку з тим, що станом
на 31.07.2013 за позивачем обліковувалась
заборгованість зі сплати єдиного
внеску та на виконання приписів п. 4 ст.
25 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» на
адресу ОСОБА_1 була направлена вимога
від 12.08.2013 року № ф/2386.

Доводів про відсутність
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування позивачем не
наведено.

Оцінюючи підстави заявленого позову,
суд виходить з наступного.

Положення про Пенсійний фонд України
затверджено Указом Президента України
від 6 квітня 2011 року № 384/2011 (надалі -
Положення 384).

Відповідно до п. 1 Положення 384
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України.

Пенсійний фонд України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок).

За нормами п. 3 Положення, до основних
завдань Пенсійного фонду, серед іншого,
віднесено реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску.

Відповідно до п. 7 Положення 384
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

Реформування системи територіальних
органів Пенсійного органу України в 2002
році, в тому числі, утворення районних,
міських, районних у містах управлінь
Пенсійного фонду України і зокрема
управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
відбувалося у зв'язку із прийняттям
Закону України від 17.01.2002 №2981-111 «Про
внесення змін до деяких законів
України» та на виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 11.04.2002
№497 «Про забезпечення виконання
функцій з призначення і виплати пенсій
органами Пенсійного фонду».

Відповідно до абз. 2 п. 6 Постанови
Кабінету Міністрів України від 11.04.2002
№497 «Про забезпечення виконання
функцій з призначення і виплати пенсій
органами Пенсійного фонду» Пенсійному
фонду України було наказано утворити
на базі районних, міських, та районних у
містах відділів Пенсійного фонду у
Вінницькій, Волинській, Житомирській,
Запорізькій, Івано-Франківській,
Кіровоградській, Луганській, Одеській,
Рівненській, Сумській, Тернопільській,
Херсонській, Черкаській, Чернівецькій.
Чернігівській областях та м.
Севастополі відповідні районні,
міські, районні у містах управління
Пенсійного фонду.

На виконання даної вимоги Правлінням
Пенсійного фонду України 30 квітня 2002
року було прийнято Постанову № 8-1 «Про
затвердження структури Пенсійного
фонду України» та Постанову №8-2 «Про
затвердження Положення про управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районах у містах, а
також у містах та районах».

Постановою правління Пенсійного фонду
України від 30 квітня 2002 р. N 8-2 (у
редакції постанови правління
Пенсійного фонду України від 25 лютого
2008 р. N 5-5), зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 21 травня
2002 р. за № 442/6730 затверджено Положення
про управління Пенсійного фонду
України у районах, містах і районах у
містах.

П. 1.1. Положення встановлено, що
Управління Пенсійного фонду України
(далі - Фонд) у районах, містах і районах
у містах (далі - Управління) є органами
Фонду, підпорядкованими відповідно
головним управлінням Фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі (далі -
регіональні управління), що разом з
цими управліннями утворюють систему
територіальних органів Фонду.

Відповідно до п.4.2. Положення
Управління є юридичною особою, має
самостійний баланс, рахунки в органах
Державної казначейської служби
України та уповноважених банках,
печатку із зображенням Державного
Герба України та своїм найменуванням.

На виконання вищевказаних Постанов
Пенсійного фонду України, Луганське
обласне управління Пенсійного фонду
України наказом №90 від 10 травня 2002 року
затвердило структуру апарату
обласного управління та наказало
утворити на базі підвідомчих районних,
міських та районних у місті Луганську
відділів Луганського обласного
управління Пенсійного фонду України
районні, міські, районні у місті
Луганську управління (в т. ч. -
Сєвєродонецьке міське управління), які
є правонаступниками відповідних
відділів.

Наказом управління Пенсійного фонду
України в Луганській області №161 від
22.07.2002 наказано згідно із затвердженими
Положеннями та рекомендацями,
викладеними в листі Пенсійного фонду
України від 04.06.2002 №06/3068, прийняти до
використання найменування управлінь
Пенсійного фонду України в Луганській
області згідно додатку (№ 16 переліку -
Управління Пенсійного фонду України в
місті Сєвєродонецьку Луганської
області.)

Крім того, в даному наказі в п.3
зазначається, що відповідно до статей 25
та 26 Цивільного кодексу України, згідно
з роз'ясненням, викладеним в листі
Пенсійного фонду України від 27.06.2002
№06/3632, усі управління Пенсійного фонду
України в Луганській області діють на
підставі Положень, затверджених
постановою правління Пенсійного фонду
України № 8-2 від 30.04.2002, як центральним
органом виконавчої влади, що
підпорядкований Кабінету Міністрів
України. У зв'язку із цим будь-яке
додаткове затвердження Положень про
управління Фонду не вимагається.

Як вбачається зі свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи,
місцем проведення державної
реєстрації управління Пенсійного
фонду України в м. Сєвєродонецьку
Луганської області є Виконавчий
комітет Сєвєродонецької міської ради
Луганської області. Дата проведення
державної реєстрації - 13.11.2002. (а.с.43)

Таким чином, починаючи з 2002 року діє
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області.

З огляду на вищевикладене,
відповідачем здійснюються
повноваження, надані йому чинним
законодавством України, в тому числі,
щодо складання вимог про сплату
недоїмки. Відтак, у задоволенні позову,
з підстав, вказаних позивачем, слід
відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України, у випадку відмови у
задоволенні позову судові витрати не
повертаються.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сєвєродонецьку Луганської області
про визнання незаконними дій щодо
складення вимоги № ф 2386 від 12.08.2013
відмовити повністю за
необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів після її проголошення а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
- з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого ст.
186 КАС України, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження,
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанову в повному обсязі складено 19
лютого 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко