Справа № 2а-544/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
Справа № 59269/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 08.04.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області про встановлення відсутності
повноважень у суб'єкта владних
повноважень та визнання вимоги
управління Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області незаконною та скасування, -

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області про встановлення відсутності
повноважень у суб'єкта владних
повноважень Управління ПФУ складати
вимогу № 28 від 14.02.2011 року про сплату
недоїмки зі страхових внесків,
фінансових санкцій /штрафів/ та пені на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 656,34 грн. та
визнання вимоги № 28 від 14.02.2011 року
Управління ПФУ незаконною та її
скасування.

В позові ОСОБА_1 покликається на те, що
нею до управлінням ПФУ в
Виноградівському районі на виконання
його функцій виконавчої дирекції
Пенсійного Фонду України та його
територіальних управлінь відповідно
до абз.1 п. 12 Прикінцевих положень ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», заява згідно з
додатком 28 до Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загально обов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України встановленої Постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 рожу N 21-1 не подавалась, в
зв'язку з чим підстав складати
повідомлення розрахунок і вимогу у
відповідача не було. Крім того, до
настання кінцевого строку для подачі
звітності до Пенсійного фонду, який
почався з 01.01.2011р, і закінчиться 01.04.2011р.
позивачем звітність ще не подавалась
до управління ПФУ в Виноградівського
району, як виконавця функцій
виконавчої дирекції орган Пенсійного
фонду. І таким чином Пенсійний фонд для
нарахування цих суми не має законних
підстав, оскільки мав їх тільки після
здачі звітності до 01.04.2011 р. керуючись
пунктом 2,1 розділу II Порядку 2.2. від
05.11.2009. № 26-1 Про порядок формування і
представлення страхувальниками звітів
відносно до сум нарахованих внесків з
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування органами
Пенсійного фонду України, яким
визначено, що ФО - СПД, у тому числі ті,
які обрали ОСО, самі за себе і за членів
сім'ї, які беруть участь у здійсненні
підприємницької діяльності: особи, які
забезпечують себе роботою самостійно -
займаються адвокатською, нотаріальною,
творчою та іншою-діяльністю, пов'язаною
з отриманням доходу безпосередньо від
цієї діяльності, самі за себе формують
та подають до органів Пенсійного фонду
звіт один раз на рік до 1 квітня року,
наступного за звітним періодом.

Оскаржуваною постановою
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 08.04.2011 року в
позовній заяві ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області про встановлення відсутності
повноважень у суб'єкта владних
повноважень та визнання вимоги
управління Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області незаконною та скасування -
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що нею до управлінням
ПФУ в Виноградівському районі на
виконання його функцій виконавчої
дирекції Пенсійного Фонду України та
його територіальних управлінь
відповідно до абз.1 п. 12 Прикінцевих
положень ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», заява
згідно з додатком 28 до Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загально
обов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України встановленої Постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 рожу N 21-1 не подавалась, в
зв'язку з чим підстав складати
повідомлення розрахунок і вимогу у
відповідача не було.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності та не перебувають з ними у
трудових відносинах, зобов'язані
сплачувати страхові внески у розмірі,
який визначається ними самостійно. При
цьому сума страхового внеску з
урахуванням частини фіксованого або
єдиного податку, що перерахована до
Пенсійного фонду України, повинна
становити не менше мінімального
розміру страхового внеску за кожну
особу та не більше розміру страхового
внеску, обчисленого від максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників, грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-ІУ
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для страхувальників,
зазначених у пункті 5 статті 14 цього
Закону є квартал.

Законом України "Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" ставка збору встановлена
на рівні 33,2% від об'єкта оподаткування.
З 01 липня 2010 року розмір мінімального
страхового внеску складає 294,82 грн., з 01
жовтня 10 і 0 року - 301,12 грн., з 01 грудня 2010
року - 306,10 грн. Згідно із ч. 2 ст. 106 Закону
№ 1058-ІУ суми страхових внесків
своєчасно не нараховані га/або не
сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
позивачка ОСОБА_1 є приватним
підприємцем та знаходиться на
спрощеній системі оподаткування. 21.02.2011
року позивачкою отримано від
відповідача Вимогу про сплату боргу
від 4.02.2011 року № 28 на суму 656.34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне врахування" № 1058-1У від 09.07.2003р.
Пенсійний фонд є органом, який здійснює
керівництво та правління солідарною
системою, провадить збір, акумуляцію та
облік страхових внесків, призначає
пенсії та підготовляє документи для її
виплати, забезпечує своєчасне і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій, допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Статтею 67 Конституції України
зазначено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Частиною 1 статті 5 Закону № 1058-ІУ
передбачено, що цей Закон регулює
відносини, які виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування. Дія
інших нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону № 1058-ІУ виключно
цим Законом визначаються коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню та
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки.

Частиною 3 статті 18 Закону № 1058-ІУ
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІУ
страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

17.07.2010 року набрав чинність Закон
України "Про внесення змін до законів
України "Про Державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування " № 2461-VI
від 08.07.2010 року (надалі - Закон № 2461 -VI).

До введення в дію Закону України від
08.07.2010 року № 2461 "Про внесення змін до
Законів України "Про державний бюджет
України на 2010 рік та "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" доплата до мінімального
страхового внеску здійснювалася за
бажанням фізичної особи-платника
спрощеної системи оподаткування.
Починаючи з липня 2010 року Законом
України "Про внесення змін до Законів
України "Про державний бюджет України
на 2010 рік" та "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
08.07.2010 року № 2461 встановлено
обов'язкову сплату
підприємцями-фізичними особами на
спрощеній системі оподаткування
страхових внесків до Пенсійного фонду
в порядку, визначеному Законом України
№ 1058. З урахуванням внесених змін, які
набрали чинності, згідно п. 2 ч. 1 ст. 7
Закону №1058-ІУ загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
здійснюється за принципами:
обов'язковості страхування осіб, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту) та інших підставах,
передбачених законодавством, а також
осіб, які забезпечують себе роботою
самостійно, фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону №
1058-ІУ загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають:
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей означених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону №
1058-ІУ страхувальниками відповідно до
цього Закону є: застраховані особи,
зазначені в пунктах 3 і 4 статті 11 та
частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону № 1058-ІУ
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону, і
застраховані особи, зазначені в
частині першій статті 12 цього Закону.
Частиною 3 статті 15 Закону № 1058-ІУ
передбачено, що страхувальники
набувають статусу платників страхових
внесків до Пенсійного фонду з дня
взяття їх на облік територіальним
органом Пенсійного фонду.

Отже, Законом України від 08.072010 N 2461-VI
"Про внесення змін до законів України
"Про Державний бюджет України на 2010 рік"
та "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" встановлено
обов'язкову сплату підприємцями -
фізичними особами на спрощеній системі
оподаткування страхових внесків до
Пенсійного Фонду. Відповідно до ч. 1 ст.
13 Закону № 1058-ІУ участь застрахованих
осіб у системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
може припинитися у разі якщо особа, яка
підлягає загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
відповідно до нього Закону, втратила
визначений цим Законом статус
застрахованої особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області, є страхувальником та
роботодавцем, платником страхових
внесків, застрахованою особою,
оскільки підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню і може втратити
статус застрахованої особи, у зв'язку з
втратою статусу підприємця, а не у
зв'язку з відмовою від участі в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №
1058-ГУ страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески.Фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності та не перебувають з ними у
трудових відносинах, зобов'язані
сплачувати страхові внески у розмірі,
який визначається ними самостійно. При
цьому сума страхового внеску з
урахуванням частини фіксованого або
єдиного податку, що перерахована до
Пенсійного фонду України, повинна
становити не менше мінімального
розміру страхового внеску за кожну
особу та не більше розміру страхового
внеску, обчисленого від максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників, грошового
забезпечення військовослужбовців,
осіб рядового і начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-ІУ
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для страхувальників,
зазначених у пункті 5 статті 14 цього
Закону є квартал.Законом України "Про
збір на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" ставка збору
встановлена на рівні 33,2% від об'єкта
оподаткування. З 01 липня 2010 року розмір
мінімального страхового внеску
складає 294,82 грн., з 01 жовтня 10 і 0 року -
301,12 грн., з 01 грудня 2010 року - 306,10
грн.Згідно із ч. 2 ст. 106 Закону № 1058-ІУ
суми страхових внесків своєчасно не
нараховані га/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Частиною 3 статті 106 Закону № 1058-ІУ
територіальні органи Пенсійного фонду
за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Згідно з
абз. 3 ч. 3 ст. 106 Закону № 1058-ІУ протягом
десяти робочих днів із дня одержання
вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.Виходячи з викладеного, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для задоволення
позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу. Відповідно до ч. 2 КАС України
окружним адміністративним судам
підсудні адміністративні справи:
однією зі сторін в яких є орган
державної влади, інший державний орган,
орган влади Автономної Республіки
Крим, обласна рада, Київська,
Севастопольська міська рада, їх
посадова чи службова особа, крім
випадків, передбачених цим Кодексом, та
крім справ щодо їх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам; про
застосування у випадках, передбачених
законом, заходів реагування у сфері
державного нагляду (контролю), якщо
вони можуть бути застосовані виключно
за судовим рішенням; щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
суб'єктами владних повноважень заходів
реагування під час здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності.

Враховуючи наведене колегія суддів
приходить до висновку, що в супереч ч. 2
ст. 18 КАС України порушено предметну
підсудність справи, що згідно п. 4 ч. 1 ст.
202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
або процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом.

А тому висновки суду першої інстанції
не відповідають нормам процесуального
права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови не вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення без додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 202 КАС України є підставою
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити
частково.

Постанову Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 08.04.2011
року у справі № 2а-544/11 - скасувати та
прийняти нову, якою в позові ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду у
порядку адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.І. Мікула