Справа № 813/6390/13-а
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2014 року
Справа № 876/13854/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Академії сухопутних військ імені
гетьмана Петра Сагайдачного на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Академії сухопутних військ імені
гетьмана Петра Сагайдачного про
стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В
И Л А:

15.08.2013 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення грошової
компенсації.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй, в
порушення Закону України «Про
соціальний та правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» на час звільнення з військової
служби за станом здоров'я не виплачено
компенсацію за речове майно, що
підлягало видачі за період до 11.03.2000
року та по 17.10.2011 року в сумі 4921,09 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено частково. Стягнуто з
Академії сухопутних військ імені
гетьмана Петра Сагайдачного (м. Львів,
вул. Гвардійська, 32) на користь ОСОБА_2
АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_1) грошову
компенсацію за неотримане речове майно
в розмірі 3379 (три тисячі триста
сімдесят дев'ять) гривень 03 коп. В решті
позовних вимог відмовлено.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що положення ст.9-1 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» регулює порядок виплати
компенсації замість речового майна
лише військовослужбовцям, які
проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій
військовій службі, а не для
військовослужбовців, звільнених у
запас або відставку.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта Луценко І.С. надав
пояснення та просить задовольнити
апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
грошова компенсація замість речового
майна була передбачена законодавством
України в період з 20 грудня 1991 року по 11
березня 2000 року та з 01 січня 2007 року по
день звільнення, а отже позивачка має
право на отримання компенсації за
речове майно в межах зазначеного
періоду.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що згідно з наказом
командувача Сухопутних військ
Збройних Сил України від 17.10.2011 року №
208 ПМ, позивача звільнено з військової
служби відповідно до ст. 26 Закону
України «Про військовий обов'язок і
військову службу» у відставку за п.
6-«Б». Згідно з наказом начальника
Академії сухопутних військ імені
гетьмана Петра Сагайдачного по
стройовій частині від 28.10.2011 року № 207,
ОСОБА_2 виключено із списків особового
складу академії, знято зі всіх видів
забезпечення та направлено на
військовий облік до Галицько -
Франківського ОРВК м. Львова.

Частиною 2 ст.9 цього ж Закону в
редакції, яка діяла до 11.03.2000 року
передбачено, що військовослужбовці
одержують за рахунок держави грошове
забезпечення, а також речове майно і
продовольчі пайки або, за бажанням
військовослужбовця, грошову
компенсацію замість них.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів» від 17 лютого 2000 року № 1459-111 дію
ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний
і правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» зупинено у частині
одержання військовослужбовцями за їх
бажанням грошової компенсації за
неодержане речове майно.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб» від 3 листопада 2006
року № 328-V ст.9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» викладено у новій редакції, а
також доповнено статтею 9-1, якою було
передбачено, зокрема, що
військовослужбовці, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі, мають право на отримання
замість належних їм за нормами
забезпечення предметів речового майна
грошової компенсації в розмірі
вартості зазначених предметів (абзац
перший пункту 2), порядок виплати
грошової компенсації визначається
Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 №489-V
дію п.2 ст.9-1 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» було зупинено на 2007 рік, а
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI ст.9-1 цього
Закону виключено (підпункт 3 пункту 67
розділу II Закону № 107-VI).

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 п.п. 3 п.67
розділу II Закону №107-VI визнано такими,
що не відповідають Конституції України
(є неконституційними).

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Колегія суддів зазначає, що позивача
звільнили зі служби 17.10.2011 року та
наказом начальника Академії
сухопутних військ імені гетьмана Петра
Сагайдачного по стройовій частині від
28.10.2011 року № 207 виключено із списків
особового складу академії, знято зі
всіх видів забезпечення, тобто після
прийняття рішення Конституційним
Судом України. Отже на момент
звільнення були чинні положення п.2
ст.9-1 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», відповідно до яких
передбачено право
військовослужбовців, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі, на отримання замість належних
їм за нормами забезпечення предметів
речового майна грошової компенсації в
розмірі вартості зазначених предметів.

Таким чином, положення ст.9-1 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» регулює порядок виплати
компенсації замість речового майна
лише військовослужбовцям, які
проходять військову службу за
контрактом або перебувають на кадровій
військовій службі, а не для
військовослужбовців, звільнених у
запас або відставку.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки позивач
на момент звернення до суду не був
військовослужбовцем, який проходить
військову службу за контрактом або
перебуває на кадровій військовій
службі, а тому не має підстав для
задоволення адміністративного вимог
позивача.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу Академії сухопутних
військ імені гетьмана Петра
Сагайдачного задовольнити, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 вересня
2013 року у справі №813/6390/13-а скасувати та
прийняти нову, якою в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І.Запотічний