Справа № 274/5724/13-а
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Щербак
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" лютого 2014 р.
Справа № 274/5724/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

при секретарі
Самченко В.М. ,

за участю позивача ОСОБА_3

за участю представника відповідача
Тимошенко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від "15" жовтня 2013 р. у справі за
позовом ОСОБА_3 до Бердичівської
міської ради Житомирської області
про визнання протиправним та
скасування рішення ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
адміністративного суду з позовною
заявою, в якій просила визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача від 24.06.2010 року № 923.

Постановою Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 15 жовтня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Земельним кодексом України та іншими
нормативно-правовими актами Держава
делегувала органам місцевого
самоврядування та органам виконавчої
влади розпоряджатися землями
відповідних територіальних громад,
землями комунальної чи державної
власності, та делегувала їм вирішення у
встановленому законом порядку інших
питань в галузі земельних відносин.

В розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України та з
урахуванням позиції Конституційного
Суду України, викладеного у рішенні від
01 квітня 2010 року N 10-рп/2010, даний спір є
публічно-правовим, оскільки виник за
участю суб'єкта владних повноважень -
органу виконавчої влади, що
реалізовував у спірних
правовідносинах надані йому чинним
законодавством владні управлінські
функції, а тому спірні правовідносини
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства.

Встановлено, що у 1939 році ОСОБА_5 було
надано для будівництва земельну
ділянку площею 900 кв. м.

Після смерті ОСОБА_5 у 1973 році спадщину
за заповітом прийняли його доньки:
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - по 1/2 частки
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з викладеного ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 являлись співвласниками
вказаного будинку та володіли ним в
рівних частках.

Стаття 90 Земельного кодексу УРСР 1970
року у редакції, чинній до 15 березня 1991
року, передбачала, що на землях міст при
переході права власності на будівлю
переходить також право користування
земельною ділянкою або її частиною. При
переході будівлі у власність кількох
осіб ділянка переходить в користування
всіх співвласників будівлі.

Рішенням виконкому Бердичівської
міської ради від 16 травня 1974 року
ОСОБА_7 було дозволено збудувати новий
житловий будинок, а старий - знести
після закінчення будівництва.

Новий житловий будинок був подарований
22 червня 2001 року ОСОБА_8

Згідно з договором дарування від 01
березня 2002 року ОСОБА_8 подарував
ОСОБА_9 та ОСОБА_10. в рівних частинах
цілий житловий будинок АДРЕСА_1

08.12.2005 року рішенням Бердичівського
міськрайонного суду за позивачем
визнано право власності на земельну
ділянку площею 455 кв. м.

Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 255 КАС України постанова
або ухвала суду, яка набрала законної
сили, є обов'язковою для осіб, які
беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з правомірності
прийнятого оскаржуваного рішення з
дотриманням вимог ст.19 Конституції
України.

Однак такий висновок є
необґрунтованим.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу
України громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", до
виключної компетенції міської ради
належить вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин, які розглядаються на
пленарному засіданні ради.

Згідно ст. 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Крім того, ч. 4 цієї статті визначає, що у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

З аналізу вказаних правових норм
слідує, що заяву до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування щодо
приватизації може бути подано особою
лише щодо тієї земельної ділянки, яка
перебуває у її користуванні.

Так як, за позивачем визнано право
власності на земельну ділянку площею
455 кв. м., то рішення відповідача, в
частині передачі безоплатно у приватну
власність земельної ділянки площею 715
кв. м. ОСОБА_9. та ОСОБА_10. є
безпідставними.

Дані обставини та норми чинного
законодавства при прийнятті
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції не досліджені та не взяті до
уваги.

При цьому, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що вказаним рішенням
відповідача не порушено права та
інтереси позивача, оскільки останнім
обмежено право власності ОСОБА_3,
визнаного рішенням суду від 08.12.2005 року.

За чинним законодавством одним із
способів захисту порушеного права є
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень. Отже зазначені позовні
вимоги позивача, як спосіб захисту,
прямо передбачені чинним
законодавством України, зокрема
приписами п.2 ч.1 ст.162, п.1 ч.4 ст.105 КАС
України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що відповідачем при винесенні
оскаржуваного рішення порушені норми
чинного законодавства, у зв'язку з чим
порушені права та законні інтереси
позивача.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про відмову у задоволенні позову.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до п.1, п. 4 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є порушення норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Тому, згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати в розмірі 164, 40 грн.
присуджуються на користь позивача
ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Постанову Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від "15" жовтня 2013 р. - скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Бердичівської міської ради
Житомирської області № 923 від 24 червня
2010 року в частині передачі безоплатно у
приватну власність ОСОБА_9 та ОСОБА_10.
земельної ділянки площею 715 кв. м. для
обслуговування належних їм житлових
будинків, гаражного будівництва,
садівництва.

Відшкодувати ОСОБА_3 понесені судові
витрати у розмірі 164,40 грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "19" лютого 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Бердичівська міська рада Житомирської
області вул. Центральна площа,
1,м.Бердичів,Житомирська область,13300