Справа № 542/2002/13-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р. Справа № 542/2002/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Новосанжарському районі
Полтавської області на постанову
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 24.12.2013р. по
справі № 542/2002/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Новосанжарському районі
Полтавської області третя особа
Головне управління Пенсійного
фонду України в Полтавській області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Новосанжарського районного суду
Полтавської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Новосанжарському районі Полтавської
області, третя особа - Головне
управління Пенсійного фонду України в
Полтавській області, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив суд:

- визнати недійсним рішення
колегіального органу з призначення
пенсії Управління Пенсійного фонду
України в Новосанжарському районі
Полтавської області від 26.07.2013 року №
131;

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Новосанжарському
районі Полтавської області призначити
пенсію ОСОБА_1, 1957 р.н. із 2012 року,
здійснити перерахунок та стягнення в
повному обсязі недоплачену пенсію за
весь період зменшення, а саме з серпня
2012 року;

- стягнути на користь позивача з
Управління Пенсійного фонду України в
Новосанжарському районі Полтавської
області моральну шкоду у розмірі 5 000
грн.;

- стягнути на користь позивача з
Управління Пенсійного фонду України в
Новосанжарському районі Полтавської
області судові витрати у розмірі - 115
грн., та витрати на юридичну допомогу у
розмірі - 2 500 грн.

Постановою Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 24.12.2013
року адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано
рішення колегіального органу з
призначення пенсії управління
Пенсійного фонду України в
Новосанжарському районі від 26 липня 2013
року за №131 про відмову позивачу ОСОБА_1
в призначенні пенсії на пільгових
умовах.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду в Новосанжарському районі
призначити пенсію ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2,
на пільгових умовах, з 07.05.2013 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача судові витрати у справі:

- 115 грн. судового збору;

- 2 500 грн. судових витрат на правову
допомогу адвоката, який брав участь у
справі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, Управлінням
Пенсійного фонду України в
Новосанжарському районі Полтавської
області подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 24.12.2013 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788,
Постанови Кабінету Міністрів України
"Про затвердження списків виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах" від 11.04.1994
року № 162, Постанови Кабінету Міністрів
України "Про затвердження наявного
трудового стажу для призначення пенсій
за відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній" від 12.02.1993
року № 637, що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує
постанову суду першої інстанції лише в
частині задоволення позовних вимог,
колегія суддів не вбачає підстав для
надання правової оцінки рішенню суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову, в межах розгляду
даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 з 12.10.1983 року (
запис № 9 в трудовій книжці) по 02.04.1999
року працював на посаді муляра у
бригаді мулярів на Новосанжарському
участку, що в подальшому було
перейменовано у Будівельно-монтажне
управління об'єднання
"Полтаванафтогазгеологія", що
підтверджується записами у трудовій
книжці та довідкою № 1-9/12-19/549 від 13.06.2012
року. ( а.с. 10, 12-13)

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
Управління Пенсійного фонду в
Новосанжарському районі Полтавської
області із заявою про призначення
пенсії за віком на пільгових умовах,
надавши трудову книжку, за
результатами розгляду якої було
прийнято рішення від 23.11.2012 року № 298
про відмову у задоволенні заяви у
призначенні пенсії за віком на
пільгових умовах, як працівнику
зайнятому із шкідливими і важкими
умовами праці по Списку № 2 у зв'язку з
відсутністю первинних документів, які
підтверджують постійну зайнятість в
бригадах мулярів або спеціалізованих
ланках мулярів комплексних бригад. (
а.с. 7) Дане рішення позивачем не
оскаржено.

У квітні 2013 року ОСОБА_1 повторно
звернувся із заявою до Управління
Пенсійного фонду в Новосанжарському
районні Полтавської області, надавши
рішення Новосанжарського районного
суду від 20.02.2013 року ( а.с. 8), яким
встановлено факт, що позивач дійсно
працював на посаді муляра у бригаді
мулярів з 12.10.1983 року по 02.04.1999 року та
уточнюючу довідку № 1-9/12-19/549 від 13.06.2012
року із Будівельно-монтажного
управління об'єднання
"Полтаванафтогазгеологія" про
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній, де
зазначено, що ОСОБА_1 працював повний
робочий день на посаді муляра, які
постійно працюють в бригадах мулярів і
в спеціалізованих ланках мулярів
комплексних бригад.

За результатами розгляду поданої
заяви, відповідачем прийнято рішення
від 26.07.2013 року № 131 про відмову у
задоволенні заяви у зв'язку з
відсутністю первинних документів, які
підтверджують постійну зайнятість в
бригадах мулярів або спеціалізованих
ланках мулярів комплексних бригад, з
підстав відсутності первинних
документів, що підтверджують постійну
зайнятість позивача в бригадах мулярів
або спеціалізованих ланках мулярів
комплексних бригад. Зазначено, що актом
перевірки управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Полтава
№ 275 від 01.07.2013 року встановлено
відсутність даних про створення
комплексної бригади або
спеціалізованої ланки мулярів
комплексної бригади та відсутній наказ
про зарахування ОСОБА_1 на роботу в
бригаду мулярів або спеціалізовану
ланку мулярів комплексних бригад.
Таким чином, відсутня можливість
призначити пенсію по віку на пільгових
умовах по списку № 2 на підставі
довідки № 1-9/12-19/549 від 13.06.2012 року про
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній, виданої ДП
"Полтаванафтогазгеологія".

Не погодившись з рішенням відповідача,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що дії
відповідача про відмову у призначені
пенсії на пільгових умовах, як
працівнику зайнятому із шкідливими і
важкими умовами праці по Списку № 2, в
період роботи з 12.10.1983 року по 02.04.1999
року є неправомірним.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що сукупність наданих
позивачем документів, зокрема, трудова
книжка позивача та рішення
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 20.02.2013 року,
яким встановлено факт роботи на посаді
муляра у спірний період, підтверджують
право позивача на пільгову пенсію
згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення".

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Перехідних положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком N 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком N 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
особам, зазначеним в абзаці першому
цього пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
"Про пенсійне забезпечення"; особам, які
працювали на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці та мали або
матимуть право на пенсію відповідно до
статті 100 Закону України "Про пенсійне
забезпечення", пенсії призначаються за
нормами цього Закону, виходячи з вимог
віку та стажу, встановлених раніше
діючим законодавством.

В ст. 100 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачено, що особам,
які працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбачених
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються особам, які
мають на день введення в дію цього
Закону повний стаж на зазначених
роботах, що давав право на пенсію на
пільгових умовах, пенсії в розмірах,
передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством.

Згідно п. "б" ст. 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" N 1788-XII від 05.11.1991
року на пільгових умовах мають право на
пенсію за віком, незалежно від місця
останньої роботи працівники, зайняті
повний робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
списком N 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і
при стажі роботи не менше 25 років, з них
не менше 12 років 6 місяців на зазначених
роботах; жінки - після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 20
років, з них не менше 10 років на
зазначених роботах. Працівникам інших
виробництв, професій та посад
дострокові пенсії залежно від умов
праці (але не раніш як після досягнення
55 років чоловіками і 50 років жінками)
можуть встановлюватися за
результатами атестації робочих місць
за рахунок коштів підприємств та
організацій, призначених на оплату
праці, які перераховуються до
Пенсійного фонду України на виплату
пенсій до досягнення працівником
пенсійного віку, передбаченого статтею
12 цього Закону. Порядок пенсійного
забезпечення осіб, які працювали до
введення в дію цього Закону на роботах
із шкідливими і важкими умовами праці,
передбачених законодавством, що діяло
раніше, визначається статтею 100 даного
Закону.

Розділ XXVII Списку № 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників з
шкідливими і важкими умовами праці,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком (через старість) на пільгових
умовах, затвердженим Кабінетом
Міністрів СРСР від 26 січня 1991 р. № 10,
було доповнено позицією 2290000а-12680
(муляри, що постійно працюють в брига
мулярів і в спеціалізованих ланках
мулярів комплексних бригад) відповідно
до постанови Кабінету Міністрів СССР
від 9 серпня 1991 року № 591.

Списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників з шкідливими та
важкими умовами праці, зайнятість в
яких дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 березня 1994 року №162 було
передбачено роботу мулярів, які
постійно працюють в бригадах мулярів
спеціалізованих ланках мулярів
комплексних бригад (позиція 2290000а-12680).

Списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці,
зайнятість в яких повний робочий день
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 січня 2003 року № 36, передбачено
роботу мулярів, зайнятих в бригадах
мулярів спеціалізованих ланках
мулярів комплексних бригад (позиція 27а
пункту «а »розділу XXVII «Будівництво»).

Відповідно до розділу ХХVІІ підрозділу
«Будівницво» Постанови Кабінету
Міністрів України за №162 від 11.03.1994 р. та
№36 від 16.01.2003 року за списком №2
передбачена професія «муляри, зайняті
і бригаді мулярів і в спеціалізованих
ланках мулярів комплексних бригад».

Відповідно до статті 62 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.93 року N 58,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110,
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника. За
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній трудовий
стаж встановлюється на підставі інших
документів, виданих за місцем роботи,
служби, навчання, а також архівними
установами. За відсутності трудової
книжки, а також у тих випадках, коли в
трудовій книжці відсутні необхідні
записи або містяться неправильні чи
неточні записи про періоди роботи, для
підтвердження трудового стажу
приймаються довідки, виписки із
наказів, особові рахунки і відомості на
видачу заробітної плати, посвідчення,
характеристики, письмові трудові
договори і угоди з відмітками про їх
виконання та інші документи, які
містять відомості про періоди роботи. У
тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсії на пільгових умовах або
за вислугу років, установлені для
окремих категорій працівників, для
підтвердження спеціального трудового
стажу приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників.

Відповідно до п. 20 Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів в ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у
тих випадках, коли в трудовій книжці
відсутні відомості, що визначають
право на пенсії на пільгових умовах або
за вислугу років, установлені для
окремих категорій працівників, для
підтвердження спеціального трудового
стажу приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників. У довідці має бути
вказано: періоди роботи, що
зараховуються до спеціального стажу;
професія або посада; характер
виконуваної роботи; розділ, підрозділ,
пункт, найменування списків або їх
номери, куди включається цей період
роботи; первинні документи за час
виконання роботи, на підставі яких
видана зазначена довідка.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що
довідки мають надаватися у разі, коли
взагалі відсутні відомості в трудовій
книжці про роботу особи у спірний
період, що визначає її право на
пільгову пенсію.

З трудової книжки ОСОБА_1 колегією
суддів встановлено, що 12.10.1983 року його
прийнято на роботу до Новосанжарського
участку на посаду муляра ("каменщика" на
рос. мові) з присвоєнням тарифного
розряду муляра 4 розряду і 02.04.1999 року
звільнено з роботи за власним бажанням.
( а.с. 12-13)

Отже, колегія суддів зазначає, що
трудовою книжкою позивача
підтверджено факт роботи з 12.10.1983 року
по 02.04.1999 року на посаді муляра в
бригаді мулярів в спеціалізованих
ланках мулярів комплексних бригад у
Будівельно-монтажному управлінні
об'єднання "Полтаванафтогазгеологія".

Також, стаж роботи позивача, який надає
право на отримання пенсії за віком на
пільгових умовах, підтверджується
довідкою 1-9/12-19/549 від 13.06.2012 року
Будівельно-монтажного управління
об'єднання "Полтаванафтогазгеологія"
про підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній, в якій
зазначено що ОСОБА_1 працював повний
робочий день на Будівельно-монтажному
управлінні об'єднання
"Полтаванафтогазгеологія" і за період з
12.10.1983 року по 02.04.1999 року виконував
прості та середньої складності роботи
при кладці та ремонту камінних
конструкцій будинків та промислових
будівель. За професією, посадою муляра
працював в бригаді мулярів в
спеціалізованих ланках мулярів
комплексних бригад, що передбачена
Списком № 2 розділ ХХУІІ підрозділ
будівництво поз. 2290000а-12680 код КП 22а,
підстава постанова КМУ № 162 від 11.03.1994
року.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
позивач має повний стаж на роботах із
шкідливими і важкими умовами праці,
трудова книжка ОСОБА_1 містить всі
необхідні відомості для призначення
пільгової пенсії за Списком № 2.

Крім того, факт роботи позивача на
посаді муляра у бригаді мулярів у
будівельно-монтажному управлінні при
об'єднанні "Полтаванафтогазгеологія" з
12.10.1983 року по 02.04.1999 року встановлено
рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 20.02.2013
року по справі № 1621/2406/12 2о-542/6/13, що
набрало законної сили (а.с. 8).

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів вважає
вірним та обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про те, що на день
подання позивачем заяви про
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах, у відповідача були
наявні всі документи, що підтверджують
право позивача на її призначення.

Відповідно приписів ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Приймаючи рішення від 23.11.2012 року та
26.07.2013 року про відмову ОСОБА_1 у
призначенні пенсії на пільгових умовах
по списку № 2, відповідач діяв не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, у
зв'язку з чим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог щодо
скасування такого рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Новосанжарському районі Полтавської
області та зобов'язання відповідача
призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових
умовах.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" пенсія
призначається з дня звернення за
пенсією.

Постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. № 22-1,
зареєстрованою в МЮУ 27.12.2005р. за №
1566/11846, затверджено Порядок подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Згідно з п. 2 Порядку заява про
призначення пенсії працюючим
громадянам подається до управління
Пенсійного фонду України через
уповноважену посадову особу
підприємства, установи, організації.

Днем звернення за пенсією вважається
день приймання органом, що призначає
пенсію, заяви про призначення пенсії (п.
5 Порядку). Пенсії за вислугу років
призначаються у разі звільнення з
роботи, що дає право на цей вид пенсії
(п. 11 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Новосанжарському районі Полтавської
області із заявою про призначення
пенсії 07.05.2013 року.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
зобов'язання відповідача призначити
позивачу пенсію на пільгових умовах за
списком № 2 відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
саме з 07.05.2013 року.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з рішенням суду першої
інстанції щодо розподілу судових
витрат.

Вирішуючи питання в частині стягнення
з Управління Пенсійного фонду України
в Новосанжарському районі Полтавської
області судових витрат, судом допущено
порушення норм чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

В порушення наведеної норми Закону, суд
першої інстанції стягнув судові
витрати безпосередньо з УПФ, а не з
відповідного бюджету.

Щодо задоволення позовних вимог про
стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на
правову допомогу адвоката в розмірі 2 500
грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частиною третьою статті 90 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом
адміністративної справи, встановлені
постановою Кабінету Міністрів України
"Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави" від 27 квітня 2006 року №590. Цією
постановою передбачено, що граничний
розмір витрат, пов'язаних з правовою
допомогою стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, у
випадку якщо компенсація відповідно до
закону сплачується за рахунок держави,
має не перевищувати суму, що
обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день.

До матеріалів справи не надано
позивачем актів виконаних робіт за
договором про надання правової
допомоги, звітів про надання правової
допомоги, або інших доказів, якими
підтверджуються час, витрачений
виконавцем на надання правової
допомоги позивачу, а також доказів
оплати позивачем отриманих послуг
(чеків, квитанцій, платіжних доручень
тощо) в сумі 2 500 грн. На підставі
наведеного, колегія суддів не вбачає
підстав для стягнення витрат на
правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн.

Таким чином, позивач, не довівши факту
відповідності заявленої до стягнення
суми законодавчо встановленому
граничному розміру витрат на правову
допомогу, без належного правового
обґрунтування заявив вимоги про
відшкодування 2 500,00 грн., а суд першої
інстанції прийняв рішення про
задоволення таких вимог.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Новосанжарського
районного суду Полтавської області від
24.12.2013 року по справі № 542/2002/13-а в
частині розподілу судових витрат не
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки прийнята судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Підсумовуючи викладене колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача на користь позивача судові
витрати у справі: 115 грн. судового збору;
2 500 грн. судових витрат на правову
допомогу адвоката, який брав участь у
справі, через порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

В іншій частині рішення доводи
апеляційної скарги, з наведених вище
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Новосанжарському районі Полтавської
області задовольнити частково.

Постанову Новосанжарського районного
суду Полтавської області від 24.12.2013р. по
справі № 542/2002/13-а скасувати в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача судових витрат у
справі - 115 грн. судового збору та 2 500
грн. судових витрат на правову
допомогу адвоката.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог про
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України в Новосанжарському
районі Полтавської області судових
витрат на правову допомогу у розмірі 2
500 грн. - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 115 грн.

В іншій частині постанову
Новосанжарського районного суду
Полтавської області від 24.12.2013 року по
справі № 542/2002/13-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.