Справа № 1570/4425/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м. Київ К/800/51620/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року

у справі № 1570/4425/2012

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Наталка-Трейд»

до Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Наталка-Трейд»
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Одеської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 12.12.2012 року
у задоволенні позову відмовлено у
повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року
постанову суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби
від 17.04.2012 року № .

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
виїзної позапланової документальної
перевірки позивача з питань дотримання
податковим агентом вимог
законодавства при виплаті
(нарахуванні) доходів, що підлягають
оподаткуванню, у тому числі внаслідок
не укладання платником податків
трудових договорів з найманими
працівниками згідно із законом за
період з 01.03.2004 по 17.02.2012 року,
відповідачем складено акт від 03.03.2012
року № 625/17-4/33387136, яким встановлено
порушення п. 1.3 ст. 1, ст. 2, ст. 3, пп. 4.2.1 п.
4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8,
п. 16.1 ст. 16, ст. 17, п. 19.2 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», пп. 14.1.195, пп. 14.1.180, пп.
14.1.222 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п. 164.2
ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп.
168.1.4 п. 168.1, п. 168.3, пп. 168.4.7 п. 168 ст. 168, п. 171.1
ст. 171 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено порушення
вимог податкового законодавства під
час перевірки питань щодо правильності
утримання та своєчасності
перерахування податку з доходів
фізичних осіб до бюджету у сумі 114 704, 58
грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.04.2012 року №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
доходи фізичних осіб у розмірі 143 380, 73
грн.

За результатами адміністративного
оскарження, скарга позивача залишена
без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що відповідачем доведено
правомірність прийнятого податкового
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено належними та
допустимими доказами порушення
позивачем вимог податкового
законодавства.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до пп 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору.

Підпунктом 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
передбачено, що податковий агент, який
нараховує (виплачує) оподатковуваний
дохід на користь платника податку,
утримує податок від суми такого доходу
за його рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону.

Відповідно до пп. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України заробітна
плата для цілей розділу IV цього Кодексу
- основна та додаткова заробітна плата,
інші заохочувальні та компенсаційні
виплати, які виплачуються (надаються)
платнику податку у зв'язку з
відносинами трудового найму згідно із
законом.

Підпунктом 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність податковим органам та нести
відповідальність за порушення його
норм в порядку, передбаченому статтею 18
та розділом IV цього Кодексу.

Згідно із п. 18.1 ст. 18 Податкового
кодексу України податковим агентом
визнається особа, на яку цим Кодексом
покладається обов'язок з обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.

Пунктом 171.1 ст.171 Податкового кодексу
України передбачено, що особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку.

Відповідно до п. 51.1 ст. 51 Податкового
кодексу України податковий агент
зобов'язаний подавати у строки,
встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, а також сум нарахованого та
утриманого з них податку контролюючому
органу за місцем свого обліку.

Згідно із пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164
Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються доходи у вигляді
заробітної плати, нараховані
(виплачені) платнику податку
відповідно до умов трудового договору
(контракту).

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168
Податкового кодексу України
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 23.2 ст. 23 Податкового кодексу
України встановлено, що база
оподаткування і порядок її визначення
встановлюються цим Кодексом для
кожного податку окремо.

Відповідно до п. 164.6 Податкового
кодексу України під час нарахування
доходів у формі заробітної плати база
оподаткування визначається як
нарахована заробітна плата, зменшена
на суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків до Накопичувального фонду, а у
випадках, передбачених законом, -
обов'язкових страхових внесків до
недержавного пенсійного фонду, які
відповідно до закону сплачуються за
рахунок заробітної плати працівника, а
також на суму податкової соціальної
пільги за її наявності.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що висновок податкового
органу, викладений в акті перевірки,
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства щодо
правильності обчислення та
своєчасності внесення до бюджету сум
податку з доходів фізичних осіб за
період з 01 березня 2004 року по 17 лютого
2012 року ґрунтується на письмових
поясненнях осіб на ім'я Прокурора
Одеської області, які працювали в
магазинах торгівельної мережі
«Наталка» про отримання ними
заробітної плати у більшому розмірі,
ніж вказано позивачем у відомостях про
нарахування заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції вірно
зазначено, що письмові пояснення
працівників не є податковою
інформацією в розумінні Податкового
кодексу України і не може служити
підставою для визначення точного
розміру нарахованої заробітної плати.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що будь-якого
обґрунтування розміру донарахованого
позивачу податкового зобов'язання з
посиланням на документи
бухгалтерського обліку податковим
органом не надано.

Крім того, встановлена і
невідповідність у наданих поясненнях
працівників ТОВ «Наталка-Трейд» з
висновками, які відображені в акті
перевірки.

Адміністративне судочинство вирішує
спори «особи проти держави» і діє у
сфері специфічних публічно-правових
відносин, де стороною є особа, яка
протистоїть державі - її владним
інститутам, захищаючи свої права,
свободи та інтереси. В
адміністративному судочинстві діє
презумпція неправомірності рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень (стаття 71 КАС України), який
зобов'язаний у порядку визначеної
процесуальним законом судової
процедури довести суду правомірність
своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки в недотримання ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
правомірності прийнятого податкового
повідомлення-рішення з посилання на
конкретні документи первинного обліку,
які б підтверджували порушення
податкового законодавства позивачем,
колегія суддів вважає вірним судове
рішення суду апеляційної інстанції про
задоволення позовних вимог.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновку суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного судом
апеляційної інстанції ухвалене
законне і обґрунтоване рішення, що
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
та підстав для його скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області
відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 року
у справі № 1570/4425/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук