Справа № 816/5400/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р.Справа № 816/5400/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бегунца А.О. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання
- Антоненко Н.В.

Представник позивача - Лазаренко Р.В.

Представник відповідача - Прокопчук
О.О. А Лаби О. П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Приватного
акціонерного товариства "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство №410",
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
25.11.2013р. по справі № 816/5400/13-а

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство №410"

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне акціонерне
товариство "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство №410",
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, в якому просив суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення № 000341224/984 від
03.06.2013 року та № 000342224/985від 03.06.2013 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
зазначений адміністративний позов
було задоволено частково, а саме:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 03.06.2013 року №
000342224/985 в частині збільшення
Приватному акціонерному товариству
"Кременчуцьке спеціалізоване
підприємство № 410" суми грошового
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість" в розмірі 4646 грн. 35 коп.
(чотири тисячі шістсот сорок шість
гривень тридцять п'ять копійок), у тому
числі: за основним платежем - в сумі 4645
грн. 35 коп. (чотири тисячі шістсот сорок
п'ять гривень тридцять п'ять копійок) та
штрафними (фінансовими) санкціями - в
сумі 1 грн. (одна гривня); визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 03.06.2013 року № 000341224/984 в
частині збільшення Приватному
акціонерному товариству "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство № 410" суми
грошового зобов'язання за платежем
"податок на прибуток приватних
підприємств" в розмірі 5342 грн. (п'ять
тисяч триста сорок дві гривні), у тому
числі: за основним платежем - в сумі 5342
грн. (п'ять тисяч триста сорок дві
гривні). В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позову, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову в цій
частині та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову в цій
частині та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: Закону
України "Про податок на додану
вартість", Цивільного кодексу України,
Податкового кодексу України, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на
апеляційну скаргу позивача, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову, просив залишити
апеляційну скаргу позивача без
задоволення, а оскаржувану постанову в
цій частині без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник відповідача,
наполягаючи на порушенні судом першої
інстанції, при прийнятті постанови в
частині задоволення позовних вимог,
норм матеріального права, просив
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти в цій частині нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник позивача, наполягаючи на
порушенні судом першої інстанції, при
прийнятті постанови в частині відмови
в задоволенні позову, норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти в цій частині
нову постанову, якою позовні вимоги
задовольнити, з обставин і
обґрунтувань, викладених в апеляційній
скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
прибули в судове засідання,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач Приватне
акціонерне товариство "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство № 410",
ідентифікаційний код 01417280, є юридичною
особою; перебуває на податковому
обліку в Кременчуцькій ОДПІ з 21.02.1996 за
№ 44 та у перевіряємому періоді був
зареєстрований платником податку на
додану вартість, індивідуальний
податковий номер - 31 /том 1 а.с. 16,
24, 25, 29/.

У термін з 26.04.2013 по 08.05.2013 посадовими
особами Кременчуцької ОДПІ проведено
позапланову виїзну перевірку ПАТ
"Кременчуцьке спеціалізоване
підприємство № 410" з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на прибуток та податку на
додану вартість за період з 01.07.2010 р. по
30.06.2011 р., за результатами якої складено
акт від 17.05.2013 року № 3724/22.4-08/01417280 /том 1
а.с. 28-44/.

За висновками перевірки ПАТ
"Кременчуцьке спеціалізоване
підприємство № 410" порушено:

- п. 7.4.1 п.7.4, ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість", в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 31917
грн., в тому числі за: листопад 2010 року в
сумі 18954 грн.; грудень 2010 року в сумі 12963
грн.;

- п. 198.3, п. 198.6, ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 4645 грн. 35 коп., в тому числі за:
травень 2011 року в сумі 865 грн. 18 коп.;
червень 2011 року в сумі 3780 грн. 17 коп.;

- пп. 5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 39896 грн.25 коп.,
в тому числі за 4 квартал 2010 року в сумі
39896 грн. 25 коп.;

- пп. 138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 5342
грн. 15 коп., в тому числі за 2 квартал 2011
року в сумі 5342 грн. 15 коп.

Вказані висновки Кременчуцької ОДПІ
ґрунтуються на висновках акту
Кременчуцької ОДПІ від 22.11.2012 №
4926/15-222/21057760 "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки МПП "Олві" по питанню
взаємовідносин з ТОВ "Діан" за період з
01.11.2010 по 30.06.2011", яким встановлено
здійснення по ланцюгу постачання
безтоварних операцій, перерахування
коштів без мети реального настання
правових наслідків. Вважає, що придбані
МПП "Олві" у ТОВ "Діан" виключено на
папері роботи та товари у подальшому
були реалізовані позивачу. Вказує про
невідповідність наданих позивачем
актів форми КБ-2в та довідок форми КБ-3
за листопад, грудень 2010 року вимогам
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", оскільки вони не
містять дати їх складання та адреси, за
якою проводилися будівельні роботи. З
огляду на викладене, відповідач вважає,
що господарські операції з МПП "Олві" у
відповідних періодах були
безтоварними та нереальними.

03.06.2013 Кременчуцькою ОДПІ на підставі
акту перевірки від 17.05.2013 року №
3724/22.4-08/01417280 винесено наступні
податкові повідомлення-рішення:

- № 000341224/984, яким ПАТ "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство №410"
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на прибуток
приватних підприємств" в загальному
розмірі 55212 грн., у тому числі: за
основним платежем в сумі 45238 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 9974 грн. /том 1 а.с. 13/;

- № 000342224/985, яким ПАТ "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство №410"
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на додану
вартість" в загальному розмірі 44542
грн. 60 грн., у тому числі: за основним
платежем в сумі 36562 грн. 35 коп. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 7980 грн. 25 коп. /том 1 а.с.
14/.

Позивач не погодився з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
у зв'язку з чим звернувся до суду з
даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позовні вимоги, виходив з
того, що відповідачем не доведено факт
порушення позивачем приписів п.198.3, 198.6
ст.198, п. 138.1.1 п.138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України за результатами
господарських операцій з МПП "Олві" з
придбання товарів із залізобетону на
підставі договору субпідряду № 2 від
04.01.2011 р. згідно податкових накладних №
15 від 25.05.2011, № 20 від 09.06.2011 та № 21 від
21.06.2011.

З наведених підстав суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 03.06.2013 року №
000342224/985 в частині збільшення ПАТ
"Кременчуцьке спеціалізоване
підприємство № 410" суми грошового
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість" в розмірі 4646 грн. 35
коп., у тому числі: за основним платежем
- в сумі 4645 грн. 35 коп. та штрафними
(фінансовими) санкціями - в сумі 1 грн.,
також податкове повідомлення-рішення
від 03.06.2013 року № 000341224/984 в частині
збільшення ПАТ "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство № 410" суми
грошового зобов'язання за платежем
"податок на прибуток приватних
підприємств" в розмірі 5342 грн., у тому
числі: за основним платежем - в сумі 5342
грн. - є необґрунтованими, тобто
винесені без урахування усіх обставин,
що мали значення для прийняття рішень.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - це сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

При цьому, згідно з пунктом 1.32 статті 1
цього Закону господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" до складу валових витрат
відносяться, зокрема, суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

П.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 цього Закону
встановлено, що не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 цього
Закону датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Таким чином, підставою для включення
витрат підприємством до складу валових
є належне документальне підтвердження
факту понесення таких витрат та їх
зв'язок з господарською діяльністю
підприємства.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 4
розділу ХХ Податкового кодексу України
розділ III цього Кодексу застосовується
під час розрахунків з бюджетом
починаючи з доходів і витрат, що
отримані і проведені з 1 квітня 2011 року,
якщо інше не встановлено цим
підрозділом.

Статтею 134 розділу ІІІ Податкового
кодексу України визначено, що об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

З огляду на вимоги наведених правових
норм, підставою для зменшення
платником податків об'єкту
оподаткування на суму витрат з
придбання (виготовлення) товарів
(послуг) є будь-які витрати платника
податку, визначені на підставі
первинних документів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та здійснені для провадження
господарської діяльності платника
податку.

Порядок обчислення і сплати податку на
додану вартість станом на момент
виникнення спірних правовідносин,
регламентувався Законом України "Про
податок на додану вартість".

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України "Про
податок на додану вартість"
встановлено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до п.п 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (далі - Закон) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.2.4. п. 7.2. ст. 7 Закону
передбачено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Податкова накладна відповідно до пп.
7.2.6. п. 7.2. ст. 7 Закону видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно із пп. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6.).

За змістом підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 цього Закону, датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

З 01.01.2011 року порядок обчислення і
сплати податку на додану вартість
врегульовано Податковим кодексом
України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до підпункту "а" п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна відповідно до
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України видається платником
податку, який здійснює операції з
постачання товарів/послуг, на вимогу
покупця та є підставою для нарахування
сум податку, що відносяться до
податкового кредиту.

З огляду на викладені положення
Кодексу, для отримання права
сформувати податковий кредит із сум
податку на додану вартість платник ПДВ
повинен мати оформлені належним чином
податкові накладні, видані на реально
отриманий товар (роботи, послуги),
призначений для використання у
власній господарській діяльності.

Це підтверджується також правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у справах, пов'язаних з
визначенням податкових зобов'язань з
ПДВ та бюджетним відшкодуванням ПДВ, в
яких Верховний Суд України звертає
увагу на необхідність з'ясування
судами при розгляді справ на те, чи
мали операції з придбання та
реалізації товарів (послуг) реальний
характер, як перевозились і
зберігались товари (чиїм транспортом,
за чий рахунок, яким є розмір витрат,
якою особою виконувались роботи чи
надавались послуги, які матеріали
використовувалися для виконання
робіт), чи були такі операції взагалі
можливі з урахуванням оперативності їх
проведення та інше.

Судом встановлено, що 04.01.2011 року між
позивачем (генпідрядник) та МПП "Олві"
(субпідрядник) укладено договір № 2 /том
2 а.с. 87-90/, за умовами якого субпідрядник
відповідно до наявних у нього ліцензій
зобов'язується за завданням
генпідрядника своїми силами та
засобами на свій ризик виконати
наступні види робіт: монтаж нових,
ремонт і модернізація існуючих силових
та розподільчих засобів 10,6 та 0,4 кВ;
електроремонтні роботи по монтажу,
капітальному, поточному ремонту та
реконструкції установок;
будівельно-монтажні роботи та поставка
виробів із залізобетону (фундаменти
ФН-5, ФН-6; підножники ПЖД-1; блоки ФН2,
плити пригрузочні ПЖ1).

Відповідно до пункту 6.6 договору
поставка виробів із залізобетону
здійснюється згідно накладних на
відпуск транспортом генпідрядника /том
2 а.с. 89/.

На виконання умов вказаного договору
МПП "Олві" виписано позивачу наступні
податкові накладні: № 15 від 25.05.2011 на
суму ПДВ 865 грн. 18 коп., № 20 від 09.06.2011 на
суму ПДВ 1718 грн. 45 коп. та № 21 від 21.06.2011
на суму ПДВ 2577 грн. 67 коп. /том 1 а.с. 115-117/.

Вказані податкові накладені внесені
позивачем до реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних
відповідно за травень 2011 р. та червень
2011 р. /том 1 а.с. 167-169, том 2 а.с. 235-237/ та
суми ПДВ включені до складу
податкового кредиту травня 2011 року в
розмірі 865 грн.18 коп. /том 1 а.с.166/ та
червня 2011 року в розмірі 4296 грн. 12 коп.
/том 1 а.с.173/.

МПП "Олві" на момент виписки податкових
накладних було зареєстроване
платником податку на додану вартість,
свідоцтво № 100068861, видане 04.10.2007 року
/том 1 а.с. 209 том 3 а.с. 53-54/.

Фактичне отримання товару від МПП
"Олві" за укладеним договором № 2 від
04.01.2011 р. позивач підтверджує
видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
подорожніми листами вантажного
автомобіля, рахунками-фактурами та
заявкою на товар, копії яких наявні у
матеріалах справи /том 1 а.с.113-114, том 2
а.с. 162, 174, 180-185, 212, 229-234/.

Перевезення товару здійснювалося
позивачем власним транспортом, що
відповідає умовам укладеного договору
№ 2 від 04.01.2011 р. та підтверджується
товарно-транспортними накладними та
подорожніми листами вантажного
автомобіля, копії яких наявні у
матеріалах справи.

Отриманий від МПП "Олві" товар
оприбутковано по бухгалтерському
обліку позивача, що підтверджується
копіями матеріальних звітів по
рахунку 205, реєстрів прибуткових
накладних по центральному складу по
рах. 205, витягів з журналу-ордеру № 6 /том
2 а.с. 164 -168, а.с. 176-179/ та використано у
власній господарській діяльності при
виконанні будівельних робіт для ТОВ
"Єристівський ГЗК" та ТОВ "Біланівський
ГЗК", на підтвердження чого до суду
надано копії актів приймання виконаних
будівельних робіт /том 1 а.с. 179-182, 185-187,
192-195/.

Розрахунок за отриманий товар
здійснено у безготівковій формі та
підтверджується платіжними
дорученнями, копії яких наявні у
матеріалах справи /том 2 а.с. 160, 161, 173/.

Відповідачем не спростовано надані
позивачем докази реальності
господарських операцій за укладеним з
МПП "Олві" договором № 2 від 04.01.2011 р.

Сторони в повному обсязі виконали
взяті на себе зобов'язання, сторони
один до одного претензій не мають.
Виконання договору характеризується
передачею майна у власність та його
оплатою, що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідачем не доведено, що договір №
2 від 04.01.2011 р., укладений позивачем з
МПП "Олві" був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним, не надано доказів про
наявність умислу сторін, тобто, що вони
усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність
укладеного правочину і суперечність
його мети інтересам держави та
суспільства, прагнули або свідомо
допускали настання протиправних
наслідків.

Посилання відповідача на те, що МПП
"Олві" мало господарські
взаємовідносини з ТОВ "Діан" не є
підтвердженням нікчемності або
безтоварності укладеної угоди між
позивачем та МПП "Олві" , оскільки
відповідачем не доведено,
взаємозв'язку між ТОВ "Діан" та
підприємством позивача.

Вироками судів ознаки узгоджених
кримінально-карних дій в діях
працівників позивача та МПП "Олві" не
встановлені.

Колегія суддів зазначає, що можливі
порушення порядку здійснення
господарської діяльності
МПП "Олві" не впливають на результати
діяльності позивача і не можуть бути
підставою для притягнення позивача до
відповідальності, оскільки у
відповідності до статті 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

З огляду на частину 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до якої в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те , що
відповідачем не доведено факт
порушення позивачем приписів п.198.3, 198.6
ст.198, п. 138.1.1 п.138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України за результатами
господарських операцій з МПП "Олві" з
придбання товарів із залізобетону на
підставі договору субпідряду № 2 від
04.01.2011 р. згідно податкових накладних №
15 від 25.05.2011, № 20 від 09.06.2011 та № 21 від
21.06.2011.

Беручи до уваги наведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
03.06.2013 року № 000342224/985 в частині
збільшення ПАТ "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство № 410" суми
грошового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість" в розмірі
4646 грн. 35 коп., у тому числі: за основним
платежем - в сумі 4645 грн. 35 коп. та
штрафними (фінансовими) санкціями - в
сумі 1 грн., також податкове
повідомлення-рішення від 03.06.2013 року №
000341224/984 в частині збільшення ПАТ
"Кременчуцьке спеціалізоване
підприємство № 410" суми грошового
зобов'язання за платежем "податок на
прибуток приватних підприємств" в
розмірі 5342 грн., у тому числі: за
основним платежем - в сумі 5342 грн. - є
необґрунтованими, тобто винесені без
урахування усіх обставин, що мали
значення для прийняття рішень, а тому є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Матеріалами справи підтверджено, що
04.01.2010 року між позивачем (генпідрядник)
та МПП "Олві" (субпідрядник) укладено
договір субпідряду № 24/1с /том 2 а.с. 83-86/,
за умовами якого субпідрядник
відповідно до наявних у нього ліцензій
зобов'язується за завданням
генпідрядника своїми силами та
засобами на свій ризик виконати
наступні види робіт: монтаж нових,
ремонт і модернізація існуючих силових
та розподільчих засобів 10,6 та 0,4 кВ;
електроремонтні роботи по монтажу,
капітальному, поточному ремонту та
реконструкції установок;
будівельно-монтажні роботи.

Передачу МПП "Олві" робіт згідно
укладеного договору № 24/1С від 04.01.2010 р.
та їх оплату позивач підтверджує
копіями податкових накладних, рахунків
- фактур, актів приймання виконаних
робіт форми КБ-2в, довідок про вартість
виконаних будівельних робіт форми КБ-3
та платіжних доручень /том 1 а.с. 67-80,
103-112, том 2 а.с. 155-157, 169-170/.

Згідно з пунктом 3.1 договору вартість
робіт, що доручаються субпідряднику
визначається на підставі узгоджених
замовником кошторисів, розрахованих по
основним дефектним відомостям, або
наданих форм № КБ-2в, розрахованих по
основним дефектним відомостям і в
випадках, передбачених п. 4.4 договору.

Матеріали справи не містять дефектних
відомостей та кошторисів на виконання
робіт, робочих креслень, схем, планів
об'єктів, що ремонтуються, плану
організації безпечного проведення
робіт, необхідність наявності яких
передбачено пунктом 4.1 договору № 24/1С
від 04.01.2010 року.

Колегія суддів зазначає, що копії актів
приймання виконаних робіт за листопад
та грудень 2010 року форми КБ-2в, не
містять дати складання.

Частиною другою статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вищезазначене, акти
приймання виконаних робіт форми КБ-2в
оформлені з порушенням вимог частини
другої статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Згідно наданої позивачем письмової
довідки /том 2 а.с. 1/, роботи прийняті
позивачем у МПП "Олві" згідно актів
прийняття виконаних робіт № 1, № 2, № 3
за листопад 2010 року /том 1 а.с. 69-78/ були
фактично передані ВАТ "Полтавський ГЗК"
у жовтні 2010 року згідно актів приймання
виконаних робіт № 86, 87, 88 за жовтень 2010
року /том 3 а.с. 3-25/.

Відповідно до частини 4 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З огляду на приписи наведених норм,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
роботи, які у актах зазначені як такі,
що виконані у листопаді 2010 року,
фактично виконані МПП "Олві" у жовтні 2010
року.

Крім того, у довідці МПП "Олві" № 26 від
15.11.2013 р., долученій до матеріалів
справи, зазначено, що МПП "Олві" згідно
договору № 24/1С від 04.01.2010 р. виконано на
ВАТ "Полтавський ГЗК" роботи згідно
наведеного у довідці переліку саме у
листопаді 2010 року, а не в жовтні 2010 року
/том 2 а.с. 213/.

Отже роботи, які згідно актів форми
КБ-2в та довідки МПП "Олві" № 26 від 14.11.2013
р. виконані МПП "Олві" саме у листопаді
2010 року, фактично передані позивачем
замовнику ВАТ "Полтавський ГЗК" раніше
- у жовтні 2010 року.

Слід відзначити, що правові наслідки у
вигляді виникнення права платника
податку на віднесення до податкового
кредиту та формування валових витрат
за рахунок сум, витрачених на придбання
товарів (робіт, послуг) можуть
створювати лише реально вчинені
господарські операції з придбання
товарів (робіт, послуг), що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу, та відповідають
економічному змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах,
а не лише оформлення відповідних
документів або рух грошових коштів на
рахунках платників податку.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
недоведеність фактичного виконання
МПП "Олві" на користь позивача робіт
згідно договору субпідряду № 24/1С від
04.01.2010 р. у листопаді, грудні 2010 року,
колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про
відсутність у позивача правових
підстав для формування валових витрат
та податкового кредиту за
вищевказаним договором у листопаді та
грудні 2010 року.

Вищевказане у своїй сукупності
свідчить про правомірність висновків
контролюючого органу про порушення
платником податків вимог п. 7.4.1 п.7.4 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість за листопад, грудень 2010 року
на загальну суму 31917 грн. та занижено
податок на прибуток за 4 квартал 2010 року
на суму 39896 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 03.06.2013 року №
000341224/984 в частині збільшення ПАТ
"Кременчуцьке спеціалізоване
підприємство № 410" суми грошового
зобов'язання за платежем "податок на
прибуток приватних підприємств" в
розмірі 49870 грн., у тому числі: за
основним платежем - в сумі 39896 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями - в
сумі 9974 грн., а також податкове
повідомлення-рішення від 03.06.2013 року №
000342224/985 в частині збільшення ПАТ
"Кременчуцьке спеціалізоване
підприємство № 410" суми грошового
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість" в розмірі 39896 грн. 55
коп., у тому числі: за основним платежем
- в сумі 31917 грн. та штрафними
(фінансовими) санкціями - в сумі 7979 грн.
25 коп., прийняте на підставі, у межах
повноважень, у спосіб, що передбачені
законодавством України та з
урахуванням всіх обставин, необхідних
для прийняття рішень.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
по справі № 816/5400/13-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Приватного
акціонерного товариства "Кременчуцьке
спеціалізоване підприємство №410",
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013р.
по справі № 816/5400/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Бенедик А.П. Повний текст ухвали
виготовлений 17.02.2014 р.