Справа № 820/992/14
Суддя: Ізовітова-Вакім О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№820/992/14
Харківський окружний адміністративний
суд
у складі: головуючого судді -
Ізовітової - Вакім О.В.,
при секретарі судового засідання -
за участю: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - Земськової
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Харківській області про
визнання протиправною та скасування
Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
зазначеним позовом, в якому просить суд
визнати протиправною та скасувати
постанову №23-276 від 23.12.2013р. про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України "Про захист
прав споживачів", прийняту Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Харківській області.
В обґрунтування позову зазначив, що
відповідачем порушено порядок
проведення перевірки та прийняття
постанови №23-276 від 23.12.2013р., у зв'язку із
чим вважає постанову №23-276 від 23.12.2013р.
безпідставною та такою, що підлягає
Позивач та його представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просили суд задовольнити позов в
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
надала до суду докази, якими
обґрунтовує правомірність та
законність оскаржуваної постанови.
Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши подані сторонами
документи, з'ясувавши фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги та заперечення сторін,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що в період з 10.12.2013р.
по 11.12.2013р. на підставі наказу від
02.12.2013р за №13 та направлення на
проведення перевірки від 04.12.2013р. за
проведена позапланова перевірка ФОП
ОСОБА_1, яка здійснює господарську
діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.51).
Зазначена перевірка проводилась у
зв'язку із зверненням ОСОБА_4 від
07.11.2013р. та за згодою
Держспоживінспекції України від
Під час перевірки відповідачем
встановлено порушення вимог
законодавства про захист прав
споживачів, що виявилось у відмові
споживачу у вільному використанні
електронних платіжних засобів, а саме
не прийняття на оплату за придбаний
товар платіжної банківської картки,
оскільки суб'єкт господарювання, який
провадить діяльність із використанням
реєстраторів розрахункових операцій
не перейшов на обов'язкове прийняття
спеціальних платіжних засобів для
здійснення розрахунків. Зазначене є
порушенням ч.3 п. 21 порядку провадження
торговельної діяльності та правил
торговельного обслуговування на ринку
споживчих товарів, затвердженого
постановою КМУ від 15.06.2006 р. № 833, п. 1
постанови КМУ від 29 вересня 2010 р. N 878 Про
здійснення розрахунків за продані
товари (надані послуги) з використанням
спеціальних платіжних засобів та ч. 2
ст. 17 Закону України "Про захист прав
споживачів" 12 травня 1991 року № 1023-XII
(далі за текстом - Закон №1023). Зазначене
контрольної перевірки правильності
розрахунків із споживачами за
реалізовану продукцію (а.с.54).
За результатами проведеної перевірки,
складено акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
а також припис, яким позивача
зобов'язано усунути порушення,
встановлені під час перевірки, від
підпису та отримання другого
примірника якого ОСОБА_1 відмовилась,
тому його разом із додатками та актом
контрольної перевірки правильності
на адресу позивача листом від 12.12.2013р. №
5454/01/05, який отримано особисто ОСОБА_1
Окрім цього позивача листом від 12.12.2013р.
№ 5454/01/05 (а.с.65) було повідомлено про
дату та час розгляду справи про вчинене
порушення - 19.12.2013р. об 11-00 год. У
призначений день позивачем було надано
клопотання (а.с.66) про перенесення
розгляду справи на 23.12.2013 р. об 11-00 год.
Зазначене клопотання було задоволено,
розгляд справи перенесено на вказані
дату та час, про що позивача особисто
повідомлено. На підтвердження
повідомлення позивача про дату та час
перенесеного розгляду справи,
відповідачем надано копію листа №
5648/01/05 від 20.12.2013р. (а.с.67) на якому
міститься особистий підпис ОСОБА_1
За результатами розгляду акта та інших
матеріалів перевірки начальником
Інспекції Нетудихатою В.І., на підставі
п.10 "Положення про порядок накладення
та стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав
споживачів", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
серпня 2002 р. № 1177 (далі за текстом -
Положення №1177), прийнята оскаржувана
постанова від 23.12.2013р. № 23-276 (а.с.68-69)

Відповідно до положень зазначеної
постанови, керуючись положеннями ст.ст.
23, 26 Закону №1023, до позивача
застосовано штраф у розмірі 8500 грн.

По суті заявлених вимог суд зазначає.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, права споживачів, та
визначення механізму їх захисту,
основи реалізації державної політики у
сфері захисту прав споживачів
врегульовані Законом №1023.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Закону №1023
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів. Порядок
проведення перевірок визначається
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері захисту прав
споживачів".

Відповідно до п. 3.1. Порядку проведення
перевірок у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг, затвердженого Наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України, від 07.03.2012, № 310 (далі
за текстом - Порядок №310) за
результатами перевірки складається
акт.

На підставі акту, який складено за
результатами проведення перевірки, під
час якої виявлено порушення вимог
законодавства, посадовою особою, яка
проводила перевірку, дається керівнику
суб'єкта господарювання припис про
усунення порушень.

За результатами перевірки відповідно
до виявлених порушень посадовими
особами, які проводили перевірку,
приймаються рішення про складання
протоколу про вчинення
адміністративного правопорушення.
Протокол про вчинення
адміністративного правопорушення
складається в порядку, визначеному
Кодексом України про адміністративні
правопорушення (п. 4.1. п.4.1.1. Порядку №310).

Позивач зазначає, що в направленні на
перевірку не вказано підстав такої
перевірки, тому, вважає, що
відповідачем порушено порядок
проведення перевірки.

Однак, суд наголошує, що дії
відповідача щодо проведення перевірки
позивачем не оскаржувались, в ході
проведення перевірки, складання акту
та приписів заперечень від позивача не
надходило.

Більше того, з направлення №01661 від
04.12.2013р. вбачається, що підставою для
проведення перевірки є наказ №123 від
02.12.2013р., згода від 13.11.2013р. №01/ та
звернення від 07.11.2013р.

Усі вказані вище документи
досліджувалися у судовому засіданні,
не містять дефектів форми, змісту чи
походження.

Враховуючи викладені обставини, суд
дійшов висновку, що посилання позивача
на відсутність підстав для проведення
перевірки є необґрунтованими, а
відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Пунктом 12 ч.1 ст.23 Закону №1023
передбачена відповідальність за
порушення законодавства про захист
прав споживачів, а саме: за обмеження
або відмову в реалізації прав
споживачів, установлених частиною
другою статті 17 цього Закону.

Положеннями ст.17 Закону №1023
передбачено, що споживач має право на
вільний вибір товарів і послуг у
зручний для нього час та на вільне
використання електронних платіжних
засобів з урахуванням режиму роботи та
обов'язкових для продавця (виконавця)
форм (видів) розрахунків, установлених
законодавством України.

Продавець (виконавець) зобов'язаний
всіляко сприяти споживачеві у вільному
виборі продукції та форм її оплати.
Забороняється примушувати споживача
придбавати продукцію неналежної
якості або непотрібного йому
асортименту, у будь-який спосіб
обмежувати використання ним
електронних платіжних засобів, якщо
відповідно до законодавства продавець
(виконавець) зобов'язаний приймати їх
до сплати.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що на момент
проведення перевірки у позивача був
відсутній термінал, який дозволяє
здійснювати прийняття спеціальних
платіжних засобів для здійснення
розрахунків.

Позивачем надано договір №16/09/2013 від
16.09.2013р. про еквайрингове
обслуговування (а.с.75-82), укладений між
позивачем та ПАТ "Укрсоцбанк". Однак
станом на час проведення перевірки
термінал не був встановлений, що також
підтверджується листом ПАТ
"Укрсоцбанк" (а.с.74).

Враховуючи викладене вище, суд
наголошує, що наявність укладеного
договору про еквайрингове
обслуговування не звільняє суб'єкта
господарювання від відповідальності
за порушення вимог, передбачених ч.2
ст.17 Закону №1023.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 26 Закону №1023
відповідач має право накладати на
винних осіб у випадках, передбачених
законодавством, адміністративні
стягнення.

Положеннями п. 13 ч. 1 ст. 26 Закону №1023
передбачено, що стягнення, передбачені
статтею 23 цього Закону, накладаються в
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, відповідач має право
здійснювати перевірки суб'єктів
господарювання з наступним
притягненням їх до відповідальності за
виявлені правопорушення, але у порядку
та за умов, визначених нормами діючого
законодавства.

За змістом ст. 19 ГК України держава
здійснює контроль і нагляд за
господарською діяльністю суб'єктів
господарювання у тому числі у сфері
споживання - за якістю і безпечністю
продукції та послуг.

Відповідно до ст. 239 Господарського
кодексу України, органи державної
влади нараховують
адміністративно-господарські штрафи.

Положеннями ст. 241 ГК України визначено,
що адміністративно-господарський
штраф - це грошова сума, що сплачується
суб'єктом господарювання до
відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення
господарської діяльності.

Перелік порушень, за які з суб'єкта
господарювання стягується штраф,
розмір і порядок його стягнення
визначаються законами, що регулюють
податкові та інші відносини, в яких
допущено правопорушення.

Відповідно до ст.250 ГК України
визначено строки застосування
адміністративно-господарських
санкцій, а саме -
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Визначення поняття адміністративно -
господарського штрафу, наведене у ст. 241
ГК України, дає підстави для висновку
про те, що
адміністративно-господарський штраф
визначається органами, уповноваженими
здійснювати контроль за господарською
діяльністю суб'єктів господарювання.

Застосування штрафу за порушення вимог
Закону №1023 є застосуванням
адміністративно-господарського
штрафу, який має бути застосований
державним органом з дотриманням вимог
ст. 250 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, що
порушення позивачем вимог
законодавства про захист прав
споживачів виявлено 11.12.2013р., а
постанова №23-276 про накладення на
позивача штрафу прийнято 23.12.2013р., тобто
у строк передбачений ст.205 ГК України.

Відповідно до п.2 Положення №1177, на
суб'єктів господарської діяльності
накладається стягнення у вигляді
штрафу за обмеження або відмову в
реалізації прав споживачів,
установлених частиною другою статті 17
Закону України "Про захист прав
споживачів", - у розмірі п'ятисот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Дане положення дублює
положення п.12. ч1. ст.23 Закону №1023.

Згідно п.4 Положення №1177 рішення про
накладення штрафів приймається на
підставі відповідних актів перевірки
суб'єкта господарської діяльності та
інших матеріалів, пов'язаних з цією
перевіркою, за наявності порушень,
зазначених у пункті 2 цього Положення, і
оформляється постановою за формою, що
встановлюється Мінекономрозвитку.
Питання про накладення штрафу
розглядається за участю представника
суб'єкта господарської діяльності. У
разі його відсутності справу може бути
розглянуто лише у випадку, коли
незважаючи на своєчасне повідомлення
суб'єкта господарської діяльності про
місце і час розгляду справи від нього
не надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

Відповідно до п.5 Положення №1177,
постанова про накладення штрафу
складається у трьох примірниках.
Перший і другий примірники залишаються
у Держспоживінспекції або її
територіальному органі, який прийняв
постанову про накладення штрафу,
третій примірник у 3-денний термін
після її прийняття надсилається
суб'єкту господарської діяльності або
видається його представнику під
розписку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач був належним чином
повідомлений про дату та час розгляду
справи.

За наслідками розгляду матеріалів
справи про порушення позивачем вимог
законодавства про захист прав
споживачів, начальником Інспекції з
питань захисту прав споживачів в
Харківській області прийнято
постанову №23-276 від 23.12.2013р., якою
застосовано до позивача штраф у
розмірі 8500 грн.(500 х 17 = 8500).

Таким чином суд зазначає, що
відповідачем дотримано процедуру
прийняття постанови №23-276 від 23.12.2013р., а
сума застосованого штрафу відповідає
розмірам встановленим у ст.23 Закону
№1023.

Позивач в обґрунтування
протиправності постанови №23-276 від
23.12.2013р. вказав, що у розділі IV Акту
перевірки №01219 від 11.12.2013р. зазначено
про те, що розгляд справи має відбутися
30.12.2013р., тому винесення оскаржуваної
постанови 23.12.2013р. є передчасним.

Суд з цього приводу зазначає, що
відповідно до п.3.6 Порядок №310, припис -
це обов'язкова для виконання у
визначені строки письмова вимога
посадової особи до суб'єкта
господарювання щодо усунення порушень
законодавства. Припис не передбачає
застосування санкцій до суб'єкта
господарювання. Заходи в приписі
керівнику суб'єкта господарювання,
спрямовані на забезпечення суб'єктом
господарювання належних умов своєї
діяльності відповідно до вимог
нормативно-правових актів і
документів, повинні бути сформульовані
конкретно і в стислій формі. Терміни
виконання припису визначаються в
кожному конкретному випадку, виходячи
з реальних можливостей суб'єкта
господарювання, умов його діяльності
та кількості і характеру порушень.

Враховуючи вказане положення та зміст
розділу IV акту №01219 від 11.12.2013р. суд
приходить до висновку, що у зазначеному
розділі акту перевірки встановлено
строк для виконання припису, граничним
терміном якого є 30.12.2013р., у зв'язку із
чим у зазначену дату має відбутися
розгляд матеріалів справи з метою
встановлення виконання припису.

В той же час, позивача було повідомлено
про дату та час розгляду справи з
приводу допущенних порушень вимог
законодавства, який відбувся 23.12.2013р.,
коли і була прийнята оскаржувана
постанова.

Крім того, припис не є санкцією до
позивача, а лише вимогою, в той час, як
постанова №23-276 від 23.12.2013р. передбачає
застосування до позивача негативних
наслідків за порушення вимог
законодавства, а саме накладення
штрафу у розмірі 8500 грн.

Враховуючи викладене, посилання
позивача на порушення позивачем
порядку прийняття оскаржуваної
постанови - є безпідставними.

Враховуючи, що в судовому засіданні
було доведено факт порушення позивачем
наведених норм законодавства про
захист прав споживачів, то у
відповідача були підстави для
проведення перевірки та застосування
адміністративно-господарських санкцій
у відношенні позивача.

Таким чином відповідач діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб визначений Конституцією та
законами України.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС
України передбачено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень надано до суду
належні докази правомірності та
законності прийнятої постанови від
23.12.2013р. за №23-276 та спростовано усі
доводи позивача, суд дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється
відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Відповідно до вимог ст.4 Закону України
"Про судовий збір", за подання
адміністративного позову майнового
характеру позивач сплачує 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати. З матеріалів справи
вбачається, що позивач за подання
даного позову повинен був сплатити 1,5
розміри мінімальної заробітної плати,
тобто 1827,00 грн.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України "Про
судовий збір", під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

На виконання вказаної вимоги позивач
сплатив 10% від суми судового збору,
тобто 182,70 грн.

Враховуючи, що у задоволенні позову
позивачеві відмовлено, згідно вимог ч.3
ст.4 Закону України "Про судовий збір" з
позивача стягується решта суми
судового збору, що складає 1644,30 грн.
(1827,00 - 182,70 = 1644,30).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8-14, 71, 86, 94, 159, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Харківській області
про визнання протиправною та
скасування постанови - відмовити в
повному обсязі.

Стягнути з позивача - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2) на користь
Державного бюджету України (одержувач -
УДКСУ у Червонозаводському районі
м.Харкова Харківської області, код -
37999628, банк - ГУДКСУ в Харківській
області, МФО 851011, рахунок - №011, код
класифікації доходів бюджету - 22030001)
решту судового збору в сумі 1644,30 грн.
(одна тисяча шістсот сорок чотири
гривні тридцять копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 17.02.2014
року.

Суддя
Ізовітова-Вакім О.В.