Справа № 820/9083/13-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р.Справа № 820/9083/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013р.
по справі № 820/9083/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про визнання дій протиправними,
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області, в
якому просив суд визнати протиправними
дії відповідача при проведенні
фактичної перевірки позивача,
результати якої оформлено актом
перевірки від 09.08.2013 року № 199/1702/НОМЕР_1;
визнати недійсним та скасувати
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 28.08.2013 року №
на суму 6800,00 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013 року
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області при
проведенні фактичної перевірки
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
результати якої оформлено актом
перевірки від 09.08.2013 року № 199/1702/НОМЕР_1.

Визнано протиправним та скасувати
прийняте Державною податковою
інспекцією у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
податкове повідомлення-рішення від
28.08.2013 року № на суму 6800,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, зокрема,
посилається на порушення судом першої
інстанції приписів пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80,
пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу
України, Закону України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності", п. 2 ч. 1 ст.
15-3 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", що призвело до неправильного
вирішення справи, а також на доводи та
обставини викладені в апеляційній
скарзі.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований як
фізична особа - підприємець 07.10.2011 року
за № 0135945.

12.03.2013 року старшим оперуповноваженим
ВКМСД Київського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області Красовою В.В.
складено протокол ХА № 001749 щодо
громадянки ОСОБА_3 по факту продажу
пива неповнолітньому ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (ч.2 ст. 156 КУпАП) (а.с. 44).
Згідно з даним протоколом було
постановлено направити матеріали до
адміністративної комісії для
притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності.

В матеріалах справи містяться
пояснення ОСОБА_3, згідно з якими вона
пояснила, що проходить стажування
протягом 2 днів у ФОП ОСОБА_1 та продала
пиво громадянину, якому на вигляд було
18 років. В подальшому зазначеним
громадянином виявився ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також в матеріалах справи містяться
пояснення ОСОБА_4, який пояснив, що
дійсно купив банку пива у ОСОБА_3

Старшим оперуповноваженим ВКМСД
Київського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області Красовою В.В. було
складено протокол особистого огляду та
вилучення у ОСОБА_4 банки пива "BUD".

На підставі проведених вище заходів
співробітниками міліції було
направлено зазначені матеріали
начальнику ДПІ Київського району м.
Харкова ДПС України для вирішення
питання щодо застосування фінансових
санкцій до ФОП ОСОБА_1, передбачених
Законом України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів".

Зазначені матеріали, у свою чергу, були
перенаправлені до ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова Харківської області
ДПС, оскільки ФОП ОСОБА_1
зареєстрований у ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова Харківської області
ДПС.

У зв'язку із надходженням зазначених
матеріалів відповідачем було зроблено
запит ФОП ОСОБА_1, код НОМЕР_1, з метою
отримання від останнього інформації
щодо здійснення позивачем
підприємницької діяльності за адресою
АДРЕСА_1 та щодо трудових відносин із
громадянкою ОСОБА_3

19.07.2013 року позивач надав відповідь на
зазначений запит, відповідно до якого
зазначалось, що господарська
діяльність у кіоску громадського
харчування за адресою АДРЕСА_1 ним не
здійснюється, картка обліку об'єкту
торгівлі, ресторанного господарства,
сфери послуг та з виробництва і
переробки продуктів харчування від
18.07.2012 року є недійсною з 27.06.2013 року та
підлягає поновленню, а громадянка
ОСОБА_3 у позивача не працевлаштована,
не працює і ніколи не працювала.

30.07.2013 року співробітниками
податкового органу було проведено
фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1,
р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1.

За результатами перевірки складено акт
від 09.08.2013 року № 199/1702/НОМЕР_1 про
результати фактичної перевірки
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1 з питань
правильності обчислення, повноти та
своєчасності перерахування до бюджету
податку з доходів фізичних осіб за
період з 01.01.2013 року по 08.08.2013 року.

Згідно висновків акту перевірки,
встановлено порушення позивачем п.2 ч.1
ст. 15-3 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", що тягне за собою накладення
фінансової санкції; ст. 24 Кодексу
законів про працю України.

На підставі висновків зазначеного
акту, 28.08.2013 року податковим органом
винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
застосовано до позивача штрафні
(фінансові) санкції у загальному
розмірі 6800,00 грн.

Не погодившись з діями відповідача
щодо проведення перевірки та прийняття
податкового повіждомлення-рішення,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що відповідач, під
час проведення фактичної перевірки
позивача та винесення податкового
повідомлення-рішення, діяв не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право проводити
камеральні, документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Порядок проведення фактичної
перевірки регламентовано ст. 80
Податкового кодексу України.

Так, фактична перевірка здійснюється
без попередження платника податків
(особи).

Фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин, зокрема, у разі отримання в
установленому законодавством порядку
інформації про використання праці
найманих осіб без належного оформлення
трудових відносин та виплати
роботодавцями доходів у вигляді
заробітної плати без сплати податків
до бюджету, а також здійснення фізичною
особою підприємницької діяльності без
державної реєстрації.

Під час проведення фактичної перевірки
в частині дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами), в тому числі тим,
яким установлено випробування,
перевіряється наявність належного
оформлення трудових відносин,
з'ясовуються питання щодо ведення
обліку роботи, виконаної працівником,
обліку витрат на оплату праці,
відомості про оплату праці працівника.
Для з'ясування факту належного
оформлення трудових відносин з
працівником, який здійснює трудову
діяльність, можуть використовуватися
документи, що посвідчують особу, або
інші документи, які дають змогу її
ідентифікувати (посадове посвідчення,
посвідчення водія, санітарна книжка
тощо).

Фактична перевірка проводиться двома і
більше посадовими особами
контролюючого органу у присутності
посадових осіб суб'єкта господарювання
або його представника та/або особи, що
фактично здійснює розрахункові
операції.

Порядок оформлення результатів
фактичної перевірки встановлено
статтею 86 цього Кодексу, відповідно до
норм якої у разі встановлення під час
перевірки порушень складається акт.
Якщо такі порушення відсутні,
складається довідка.

З матеріалів справи встановлено, що
наказ на перевірку від 30.07.2013 року було
вручено гр. ОСОБА_6, який діє в інтересах
ОСОБА_1 за довіреністю ВРП № 687497, а не в
інтересах позивача (а.с. 46).

Крім того, як пояснив свідок ОСОБА_6 в
судовому засіданні суду першої
інстанції, ОСОБА_1 він не знає та не є
його представником. Він є
представником за довіреністю ОСОБА_1,
що підтверджується довіреністю, яка
міститься в матеріалах справи. Також
свідок зазначив, що пояснював
співробітникам податкового органу, що
він не є представником позивача, однак
йому вручили направлення на перевірку
та наказ і провели перевірку.

Отже, матеріали справи не містять
доказів вручення платнику податків -
позивачу у справі, або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, наказу на
проведення перевірки.

Крім того, як встановлено судом першої
інстанції, фактична перевірка була
проведена за відсутності позивача чи
його представника, а про її проведення
та винесення за її результатами
податкового повідомлення-рішення
позивач дізнався лише коли отримав
його поштою.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що податковий орган
під час проведення фактичної перевірки
діяв з порушенням вимог ст. 80
Податкового кодексу України.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного податкового
повідомлення-рішення на відповідність
вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія
суддів виходить з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення
слугували висновки податкового органу,
викладені в акті перевірки щодо
порушення позивачем вимог п. 2 ч. 1 ст. 15-3
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" , внаслідок продажу особі. яка
не досягла 18 років, пива продавцем
торгового кіоску, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів з цього приводу вважає
за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 20.1.28 ПК України органи
державної податкової служби мають
право застосовувати до платників
податків фінансові (штрафні) санкції,
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом, стягувати
суми простроченої заборгованості
суб'єкта господарювання перед державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) за
кредитом (позикою), залученим державою
(Автономною Республікою Крим чи
територіальною громадою міста) або під
державну (місцеву) гарантію, а також за
кредитом з бюджету в порядку,
визначеному цим Кодексом.

Зокрема, відповідно ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про державне регулювання
виробництва, обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" за
порушення норм цього Закону до
суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції в
вигляді штрафів. Рішення про стягнення
штрафів, передбачених частиною другою
цієї статті, приймаються органами
державної податкової служби та/або
органом, який видав ліцензію на право
виробництва і торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями і тютюновими виробами, та
іншими органами виконавчої влади у
межах їх компетенції визначеної
законами України.

Основним нормативним документом, який
визначає засади державної політики
щодо регулювання виробництва,
експорту, імпорту, оптової і роздрібної
торгівлі спиртом етиловим, коньячним і
плодовим, спиртом етиловим
ректифікованим виноградним, спиртом
етиловим ректифікованим плодовим,
спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України, є Закон України "Про
державне регулювання виробництва,
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів".

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 15-3 Закону України
"Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів" забороняється
продаж пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових та тютюнових виробів
особам, які не досягли 18 років.

В постанові Верховного Суду України
від 26.03.13 р. по справі № 21-48а13 зазначено,
що Закон України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" визначає основні засади
державної політики щодо регулювання
виробництва, експорту, імпорту, оптової
і роздрібної торгівлі спиртом
етиловим, коньячним і плодовим, спиртом
етиловим ректифікованим виноградним,
спиртом етиловим ректифікованим
плодовим, спиртом-сирцем виноградним,
спиртом-сирцем плодовим, алкогольними
напоями та тютюновими виробами,
забезпечення їх високої якості та
захисту здоров'я громадян, а також
посилення боротьби з незаконним
виробництвом та обігом алкогольних
напоїв і тютюнових виробів на
території України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 15-3
цього Закону забороняється продаж пива
(крім безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів особам, які не
досягли 18-ти років. Відповідно ч. 4
вказаної норми продавець пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
або тютюнових виробів зобов'язаний
отримати у покупця, який купує пиво
(крім безалкогольного), алкогольні
напої, слабоалкогольні напої, вина
столові або тютюнові вироби, паспорт
або інші документи, які підтверджують
вік такого покупця, якщо у продавця
виникли сумніви щодо досягнення
покупцем 18-річного віку. У ч. 2 ст. 17
Закону за порушення вимог ст. 153 цього ж
Закону законодавець передбачив
застосування до суб'єкта
господарювання фінансових санкцій у
вигляді штрафу в сумі 6800,0 грн.

Системний аналіз зазначених вище
правових норм дав колегії суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України
підстави для висновку щодо
запровадження в імперативній формі
заборони на продаж пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
та тютюнових виробів особам, які не
досягли 18-ти років.

Згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 15-3 цього Закону
продавець пива (крім безалкогольного),
алкогольних, слабоалкогольних напоїв,
вин столових або тютюнових виробів
зобов'язаний отримати у покупця, який
купує пиво (крім безалкогольного),
алкогольні напої, слабоалкогольні
напої, вина столові або тютюнові
вироби, паспорт або інші документи, які
підтверджують вік такого покупця, якщо
у продавця виникли сумніви щодо
досягнення покупцем 18-річного віку. У
разі відмови покупця надати такий
документ продаж пива (крім
безалкогольного), алкогольних,
слабоалкогольних напоїв, вин столових
або тютюнових виробів такій особі
забороняється.

З аналізу змісту зазначених норм
Закону вбачається, що визначальним
питанням для підтвердження чи
спростування порушення є встановлення
факту продажу пива, алкогольних напоїв
та тютюнових виробів саме особі, яка не
досягла 18 років.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
Закон України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів" не пов'язує відповідальність
суб'єкта господарювання з тим, хто саме
здійснив продаж алкогольного напою
неповнолітній особі (офіціант, бармен,
чи інший працівник господарської
одиниці), а визначає, що необхідною
умовою для відповідальності,
передбаченої ч. 2 ст. 17 Закону, є факт
продажу забороненого товару
неповнолітній особі, яка перебуває у
трудових відносинах із суб'єктом
господарювання.

Відповідно п. 5 Порядку застосування
фінансових санкцій, передбачених ст. 17
Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", затвердженого постановою КМУ
№ 790 від 02.06.03 р., підставою для
прийняття рішення про застосування
фінансових санкцій є акт перевірки
додержання суб'єктом підприємницької
діяльності встановлених
законодавством вимог, обов'язкових для
виконання під час здійснення оптової і
роздрібної торгівлі алкогольними
напоями та/або тютюновими виробами,
складений органом, що видав ліцензію, у
якому зазначається зміст порушення і
конкретні порушені норми
законодавства; результати проведення
органом, який видав ліцензію, іншими
органами виконавчої влади в межах їх
компетенції перевірок суб'єкта
підприємницької діяльності, пов'язаної
з виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів; матеріали правоохоронних,
податкових та інших органів виконавчої
влади щодо недотримання суб'єктами
підприємницької діяльності вимог
законодавчих та інших
нормативно-правових актів про
виробництво та обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
захист прав споживачів" договір - усний
чи письмовий правочин між споживачем і
продавцем (виконавцем) про якість,
терміни, ціну та інші умови, за яких
реалізується продукція. Підтвердження
вчинення усного правочину
оформляється квитанцією, товарним чи
касовим чеком, квитком, талоном або
іншими документами (далі -
розрахунковий документ); реалізація -
діяльність суб'єктів господарювання з
продажу товарів (робіт, послуг).

З аналізу зазначених норм Закону
вбачається, що визначальним питанням
для підтвердження чи спростування
порушення є встановлення факту продажу
пива, алкогольних напоїв та тютюнових
виробів саме особі, яка не досягла 18
років. Підтвердженням укладення усного
договору купівлі-продажу алкогольного
напою є касовий чек, в якому зазначено
суму та предмет договору.

Разом з тим, під час судового розгляду
відповідачем не надано фіскального
чеку, яким би підтверджувався продаж
позивачем алкогольного напою
неповнолітньому у відповідний день та
час.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для застосування фінансових
санкцій слугували матеріали про
вчинення адміністративного
правопорушення реалізатором магазину,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що
належить позивачу, які були складені та
направлені на адресу відповідача.

Зі свідчень свідка Красової В.В.,
старшого оперуповноваженого ВКМСД
Київського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області, якою було
складено протокол ХА № 001749 щодо
громадянки ОСОБА_3 по факту продажу
пива неповнолітньому ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено, що у
неповнолітнього ОСОБА_4 чек, який би
підтверджував купівлю пива з кіоску
громадського харчування був
відсутній. Також свідком не доведено,
що неповнолітній ОСОБА_4 купував саме
алкогольне пиво.

Крім того, як встановлено судом,
пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не містять
дати їх підписання.

З письмових пояснень громадянки
ОСОБА_3, які були надані під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, встановлено, що остання не
знає ОСОБА_1, ніколи у нього не
працювала та не стажувалася. Вона
підміняла свого знайомого - продавця
кіоску. Хто саме є господарем
зазначеного кіоску та здійснює в ньому
господарську діяльність їй невідомо.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 від
07.08.2013 року на ім'я заступника
начальника ДПІ у Дзержинському районі
м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській
області, за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2,
господарською діяльністю він не
займається.

Доказів протилежного матеріали справи
не містять. Договору оренди, у якому б
зазначалось, що орендарем кіоску за
адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 відповідачем
суду не надано.

Таким чином, при прийнятті
оскаржуваного рішення, відповідач не
дослідив в повному обсязі обставини на
підтвердження провини позивача щодо
його причетності до зазначеної події, а
саме: наявність в особи, що не досягла 18
років, чеку на придбання алкогольних
напоїв, угоди щодо трудових відносин
ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1, факту здійснення
ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності в
кіоску, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, на момент перевірки тощо.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що відповідачем не
доведено факт продажу алкогольних
напоїв та тютюнових виробів
неповнолітній особі працівником
позивача.

Оскільки в ході судового розгляду
справи відповідачем не доведено факт
вчинення позивачем порушення вимог
ст.15-3 Закону України "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", дії відповідача щодо
накладення на позивача штрафних
санкцій є неправомірними.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням,
відповідачем не доведено
правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені прийняті
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на встановлені у справі
обставини, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що податкове повідомлення-рішення
відповідача від 28.08.2013 року № про
застосування до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 фінансових
санкцій в розмірі 6800 грн. не відповідає
вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, оскільки
прийнято без врахування всіх обставин,
у зв'язку з чим позовні вимоги про його
скасування підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Харківського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дослідив наявні докази, надав їм
належну оцінку та прийняв законне і
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013р. по
справі № 820/9083/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва
С.В.Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П.
Перцова Т.С.