Справа № 826/16795/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Ісаєнко Ю.А., Кучми А.Ю.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної екологічної інспекції у м.
Києві на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.11.2013 року по справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ПЕНТА-ОФІС» до
Державної екологічної інспекції у м.
Києві про скасування пунктів припису, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «ПЕНТА-ОФІС» звернулися до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної екологічної інспекції у м.
Києві про скасування п. 4-9 припису від 22
липня 2013 року № 08/622.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
22.11.2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, Державної екологічної
інспекції у м. Києві подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
незаконну, на їх думку, постанову суду
першої інстанції та постановити нову
про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі. При цьому апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, що з'явилися в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція не може не
погодитися з такою правовою позицією, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 04.06.2013 р. по 10.06.2013 р. проведено
планову перевірку ТОВ «ПЕНТА-ОФІС» з
питань дотримання вимог
природоохоронного законодавства, за
наслідками якої складено акт.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем, п. «й», «і», «к», «г», «в» ч. 1
ст. 17, ст. 26, ч. 1 ст. 32, ч. 4 ст. 33 Закону
України «Про відходи» та ч. 2 ст. 55
Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
так як у позивача відсутній дозвіл на
розміщення відходів у 2013 році та ліміти
на утворення та розміщення відходів на
2013 рік.

Відповідач дійшов висновку, що у
процесі діяльності позивачем
утворюються тверді побутові відходи,
послуги з видалення (вивезення) та
знешкодження яких надає ТОВ «Пилигрим
Плюс».

З метою усунення виявлених недоліків
та порушень природоохоронного
законодавства, зафіксованих в акті
перевірки, відповідачем 10 червня 2013
року винесено спірний припис № 08/432,
яким позивача зобов'язано, зокрема (п. 4 -
9): розробити наказ про призначення
відповідальної особи у сфері
поводження з відходами; розробити план
організації роботи у сфері поводження
з відходами; вести первинний поточний
облік кількості, типу і складу
відходів, що утворюються, збираються,
перевозяться, зберігаються,
обробляються, утилізуються,
знешкоджуються; отримати дозвіл,
ліміти на утворення та розміщення
відходів; подавати статистичну
звітність щодо поводження з відходами;
визначити та погодити склад та
властивості відходів, що утворюються,
ступінь їх небезпечності для
навколишнього природного середовища.

З довідки АА №617011 з ЄДРПОУ слідує, що
видами діяльності позивача за КВЕД-2010
є: 41.10 Організація будівництва
будівель; 68.20 Надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна.

За ст. 55 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
суб'єкти права власності на відходи
повинні вживати ефективних заходів для
зменшення обсягів утворення відходів,
а також для їх утилізації, знешкодження
або розміщення. Розміщення відходів
дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визначених
місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів з додержанням
санітарних і екологічних норм
способом, що забезпечує можливість їх
подальшого використання як вторинної
сировини і безпеку для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людей.

Статтею 1 Закону України «Про відходи»
визначено, що відходи - будь-які
речовини, матеріали, предмети, що
утворилися у процесі виробництва чи
споживання, а також товари (продукція),
що повністю або частково втратили свої
споживчі властивості і не мають
подальшого використання за місцем їх
утворення чи виявлення і від яких їх
власник позбувається, має намір або
повинен позбутися шляхом утилізації чи
видалення; "зберігання відходів" -
тимчасове розміщення відходів у
спеціально відведених місцях чи
об'єктах (до їх утилізації чи
видалення); "відведені місця чи об'єкти"
- місця чи об'єкти (місця розміщення
відходів, сховища, полігони, комплекси,
споруди, ділянки надр тощо), на
використання яких отримано дозвіл
уповноважених органів на видалення
відходів чи здійснення інших операцій
з відходами; "розміщення відходів" -
зберігання та захоронення відходів у
спеціально відведених для цього місцях
чи об'єктах.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 32 Закону
України «Про відходи» з метою
обмеження та запобігання негативному
впливу відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів. Ліміти на обсяги
утворення і розміщення побутових
відходів не встановлюються.

Виходячи з приписів положень ст. 33
вказаного Закону, зберігання та
видалення відходів здійснюється
відповідно до вимог екологічної
безпеки та способами, що забезпечують
максимальне використання відходів чи
передачу їх іншим споживачам (за
винятком захоронення). На кожне місце
чи об'єкт зберігання або видалення
відходів складається спеціальний
паспорт, в якому зазначаються
найменування та код відходів (згідно з
державним класифікатором відходів), їх
кількісний та якісний склад,
походження, а також технічні
характеристики місць чи об'єктів
зберігання чи видалення і відомості
про методи контролю та безпечної
експлуатації цих місць чи об'єктів.
Зберігання та видалення відходів
здійснюються в місцях, визначених
органами місцевого самоврядування з
врахуванням вимог земельного та
природоохоронного законодавства, за
наявності спеціальних дозволів, у яких
визначені види та кількість відходів,
загальні технічні вимоги, заходи
безпеки, відомості щодо утворення,
призначення, методів оброблення
відповідно до встановлених лімітів та
умови їх зберігання.

В зв'язку з викладеним вище апеляційна
інстанція приходить до аналогічного з
судом першої інстанції висновку, що
розміщення відходів включає їх
зберігання та захоронення. При цьому,
зберігання здійснюється в місцях,
визначених органами місцевого
самоврядування, за наявності
спеціальних дозволів, у яких визначені
види та кількість відходів, загальні
технічні вимоги, заходи безпеки,
відомості щодо утворення, призначення,
методів оброблення відповідно до
встановлених лімітів та умови їх
зберігання; захоронення відходів -
остаточне розміщення відходів при їх
видаленні у спеціально відведених
місцях чи на об'єктах.

Пунктами 10, 11 Порядку розроблення,
затвердження і перегляду лімітів на
утворення та розміщення відходів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 серпня 1998 року
№1218, передбачено, що місцеві державні
адміністрації за погодженням з
органами Мінекоресурсів на місцях до 1
лютого поточного року визначають
перелік власників відходів, яким
необхідно одержати ліміти на утворення
та розміщення відходів на наступний
рік. Органи Мінекоресурсів на місцях до
1 березня поточного року надсилають на
адреси власників відходів
повідомлення про необхідність подання
на погодження проектів лімітів на
утворення та розміщення відходів на
наступний рік.

З матеріалів справи вбачається, що
жодних повідомлень про необхідність
подання на погодження проектів лімітів
на утворення та розміщення відходів не
надходило. Дана обставина не була
спростована апелянтом в ході розгляду
справи як в суді першої, так і
апеляційної інстанцій.

На запит позивача до Міністерства
екології та природних ресурсів України
щодо переліку підприємств, яким
необхідно одержати ліміти на утворення
та розміщення відходів, було
направлено лист від 13.11.2013 року
№16285/07/10-13, в якому зауважено, що згідно
з пунктом 8 Порядку до категорій
власників, які звільняються від
одержання лімітів на утворення та
розміщення відходів, належать, зокрема,
власники відходів, які не підлягають
включенню до реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації
відходів відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 31
серпня 1998 року № 1360 «Про затвердження
Порядку ведення реєстру об'єктів
утворення, оброблення та утилізації».

Так, до реєстру включаються об'єкти, для
яких показник загального утворення
відходів перевищує граничне значення
(Пгз), що дорівнює 1000 умовних одиниць на
рік. Критерієм включення об'єктів
оброблення чи утилізації відходів до
реєстру є показник загального обсягу
оброблення чи утилізації відходів,
який не може бути меншим 100 тонн на рік.

З довідки (вих. № 47 від 08.11.2013 року),
вбачається, що на території ТОВ
«Пента-Офіс» знаходиться 2 контейнери
євростандарту місткістю 1,1 куб.м;
вантажопідйомність контейнерів 500 кг.

Згідно актів виконаних робіт, в
середньому за рік вивозиться 132
контейнери, а тому загальний обсяг
відходів на рік складає 66 тонн.

Отже, дані показники є нижчими від
показників, визначених п. 8 Порядку №
1360.

За п. 9 постанови Кабінету Міністрів
України від 01 листопада 1999 року №2034
«Про затвердження Порядку ведення
державного обліку та паспортизації
відходів» паспортизація відходів
ведеться підприємствами з метою їх
вичерпної ідентифікації та визначення
оптимальних шляхів поводження з ними.
Тобто паспорти відходів розробляються
на відходи, для яких не знайдено
оптимальних шляхів утилізації або
видалення. Щодо відходів, які
приймаються спеціалізованими
підприємствами на утилізацію або
знешкодження, або твердих побутових
відходів, то шляхи поводження з ними
вже визначені.

Відходи, які утворюються в процесі
діяльності позивача приймаються
спеціалізованими підприємствами на
утилізацію та знешкодження, тобто
шляхи поводження з ними визначені, що
сторанами не заперечується.

Таким чином, колегія суддів знаходить
правомірними доводами суду першої
інстанції, що контейнери та
контейнерні площадки для розміщення
відходів не є спеціально відведеними
місцями чи об'єктами для розміщення
відходів у розумінні вимог Закону
України «Про відходи» та не потребують
отримання дозволів та лімітів.

За таких обставин, оскільки позивач не
здійснює діяльність щодо розміщення
відходів, утворення відходів носить
разовий характер, позивачем укладені
відповідні договори, то вимоги
відповідача щодо необхідності
отримання позивачем дозволу на
розміщення і лімітів на розміщенні
відходів на 2013 рік є незаконними та
необґрунтованими, що, в свою чергу,
свідчить про протиправність вимог
припису, які стосуються організаційних
питань щодо призначення
відповідальної особи у сфері
поводження з відходами, подання
статистичної звітності, які є
похідними позовними вимогами.

За ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам апелянт, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності прийняття спірних
пунктів припису, а тому позовні вимоги
правомірно задоволено судом першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність відмови в задоволенні
апеляційної скарги та залишення
постанови суду першої інстанції без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41, 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції у м. Києві -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.11.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено
07.02.2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Ісаєнко Ю.А.

Кучма А.Ю.