Справа № 2а-7513/11/0170/25
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/20354/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 30
вересня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13 лютого 2012
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі Автономної Республіки Крим до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим про
стягнення коштів,

встановила:

У липні 2011 року управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі Автономної Республіки Крим
звернулось до суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим, в якому
просило зобов'язати відповідача
відшкодувати суму витрат на виплату та
доставку державної адресної допомоги в
розмірі 1200 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 30
вересня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 лютого 2012 року, у задоволенні
позовних вимог управлінню Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
Автономної Республіки Крим відмовлено.

У касаційній скарзі представник
позивача просить рішення судів першої
та апеляційної інстанції скасувати, а
за справою постановити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі
Автономної Республіки Крим
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій постановлені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не дають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що в березні 2011 року
позивачем та відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим був
підписаний акт щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Однак відповідач
відмовився прийняти до заліку
відшкодування витрати на щомісячну
державну адресну допомогу за березень
2011 року в розмірі 1200 грн.

Згідно з положеннями статті 25 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» усі
види страхових виплат і соціальних
послуг застрахованим та особам, які
перебувають на їх утриманні, а також
усі види профілактичних заходів,
передбачених статтями 21 та 22 цього
Закону, провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України за рахунок коштів
цього Фонду.

Статтею 8 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що виплата
пенсій здійснюється з коштів
Пенсійного фонду України, який
формується за рахунок коштів, що
відраховуються підприємствами і
організаціями (в тому числі й тими, що
використовують працю громадян за
угодами цивільно-правового характеру)
на заходи соціального страхування за
тарифами, диференційованими залежно
від небезпечності, шкідливості,
тяжкості робіт та стану інших умов
праці, страхових внесків громадян, які
займаються підприємницькою
діяльністю, обов'язкових страхових
внесків громадян, а також коштів
державного бюджету України.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» непрацездатні
громадяни крім пенсійних виплат із
системи пенсійного забезпечення мають
право отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету
Міністрів України «Про деякі питання
пенсійного забезпечення громадян» від
26 березня 2008 року №265 у разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Так, пенсія по інвалідності від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, яка
виплачується Пенсійним фондом України
замість відповідача, призначається
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» адресна допомога,
визначена постановою Кабінету
Міністрів України №265 від 26 березня 2008
року не включається до страхових
виплат.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що дія постанови Кабінету
Міністрів України №265 від 26 березня 2008
року не розповсюджується на
відповідача та на правовідносини між
органами Пенсійного фонду та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в частині
відшкодування витрат з виплати
адресної допомоги, оскільки такі
додаткові державні гарантії
громадянам передбачені лише Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», який
визначає обов'язки саме органів
Пенсійного фонду України.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій правомірно відмовлено
позивачу в задоволенні позовних вимог
стосовно відшкодування суми адресної
допомоги, тому що перелік обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання є вичерпним, і «державна
адресна допомога до пенсії» до нього не
входить, також адресна допомога не
включається до основного розміру
пенсії, оскільки безпосередньо
постановою Кабінету Міністрів України
№265 від 26 березня 2008 року визначено, що
вона є додатковою допомогою до пенсії і
не відноситься до щомісячної цільової
грошової допомоги на прожиття, вона є
самостійним видом пенсійних виплат та
виплачується пенсіонеру, крім інших
видів виплат, у тому числі цільової
допомоги на прожиття.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає. Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 30 вересня 2011 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 лютого 2012 року необхідно залишити
без змін, оскільки вони є законними і
обґрунтованими та постановлені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі Автономної Республіки Крим
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 30
вересня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13 лютого 2012
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі Автономної Республіки Крим до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим про
стягнення коштів - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
О.П. Стародуб

І.В.
Штульман