Справа № 801/13/14
Суддя: Ольшанська Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2014 р. м. Сімферополь Справа
№801/13/14

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Ольшанської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, за участю секретаря
судового засідання Устінової І.В.,
позивача- ОСОБА_1, представника
позивача- ОСОБА_7, представника
відповідача- Зигар Т.В.,
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної інспекції сільського
господарства в АР Крим

про визнання протиправними дій та
скасування рішення,

Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим з
адміністративним позовом до Державної
інспекції сільського господарства в АР
Крим про визнання протиправними дії та
скасування рішення від 13 грудня 2013 року
№1088.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні, яке відбулось
11.02.2014, наполягали на задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі.

06.02.2014 позивачем надана заява про
збільшення позовних вимог, в якій
просить: визнати протиправними дії,
щодо проведення перевірки 13.12.2013 за
адресою АДРЕСА_1; визнати протиправним
дії, щодо складання акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 13.12.2013; визнати
протиправними дії та скасувати рішення
Державної інспекції сільського
господарства в АР Крим у вигляді
припису №1088 від 13.12.2013.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення адміністративного
позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Правові, економічні та соціальні
основи охорони земель з метою
забезпечення їх раціонального
використання, відтворення та
підвищення родючості ґрунтів, інших
корисних властивостей землі,
збереження екологічних функцій
ґрунтового покриву та охорони довкілля
врегульовані Законом України "Про
охорону земель" від 19.06.2003 №962-ІУ (далі -
Закон №962). Охорона земель, за статтею 1
цього закону, це система правових,
організаційних, економічних,
технологічних та інших заходів,
спрямованих на раціональне
використання земель, запобігання
необґрунтованому вилученню земель
сільськогосподарського призначення
для несільськогосподарських потреб,
захист від шкідливого антропогенного
впливу, відтворення і підвищення
родючості ґрунтів, підвищення
продуктивності земель лісового фонду,
забезпечення особливого режиму
використання земель
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення.

Згідно з пунктом 1 Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 року № 459/2011 Державна інспекція
сільського господарства України
(Держсільгоспінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра аграрної
політики та продовольства України
(далі - Міністр), входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі.

Відповідно до п.6 Положення
Держсільгоспінспекція України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи - державні інспекції сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, районах.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 12.12.2011 №1300 "Про утворення
територіальних органів Державної
інспекції сільського господарства"
утворені як юридичні особи публічного
права територіальні органи Державної
інспекції сільського господарства.

Згідно з Додатком до цієї постанови до
територіальних органів Державної
інспекції сільського господарства
відноситься Державна інспекція
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим.

Правові, економічні та соціальні
основи організації здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель визначені Законом
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель" від
19.06.2003 №963-VI (далі - Закон №963).

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону
України № 963 державні інспектори у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель і
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель мають право:

- безперешкодно обстежувати в
установленому законодавством порядку
земельні ділянки, що перебувають у
власності та користуванні юридичних і
фізичних осіб, перевіряти документи
щодо використання та охорони земель;

- давати обов'язкові для виконання
вказівки (приписи) з питань
використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства
України про охорону земель відповідно
до їх повноважень, а також про
зобов'язання приведення земельної
ділянки у попередній стан у випадках,
установлених законом, за рахунок особи,
яка вчинила відповідне правопорушення,
з відшкодуванням завданих власнику
земельної ділянки збитків;

- складати акти перевірок чи протоколи
про адміністративні правопорушення у
сфері використання та охорони земель і
дотримання вимог законодавства про
охорону земель та розглядати
відповідно до законодавства справи про
адміністративні правопорушення, а
також подавати в установленому
законодавством України порядку до
відповідних органів матеріали
перевірок щодо притягнення винних осіб
до відповідальності.

Згідно з статтею 11 Закону України №963
державні інспектори у сфері державного
контролю за використанням та охороною
земель зобов'язані додержуватися
Конституції України, законів України,
актів Президента України та Кабінету
Міністрів України, інших
нормативно-правових актів.

07.08.2013 прокурор м.Алушти звернувся до
Державної інспекції сільського
господарства в АР Крим з листом №37-33р-13
про розгляд звернення ОСОБА_2 стосовно
порушення ОСОБА_1 земельного
законодавства.

Згідно статті 9 Закону №963 державний
контроль за використанням та охороною
земель, дотриманням вимог
законодавства України про охорону
земель і моніторинг ґрунтів
здійснюються шляхом:

проведення перевірок;

розгляду звернень юридичних і фізичних
осіб;

участі у прийнятті в експлуатацію
меліоративних систем і
рекультивованих земель, захисних
лісонасаджень, протиерозійних
гідротехнічних споруд та інших
об'єктів, які споруджуються з метою
підвищення родючості ґрунтів та
забезпечення охорони земель;

розгляду документації із землеустрою,
пов'язаної з використанням та охороною
земель;

проведення моніторингу ґрунтів та
агрохімічної паспортизації земель
сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пункту 3.2. Порядку
планування та здійснення контрольних
заходів з питань перевірки стану
дотримання суб'єктами господарювання
вимог земельного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 25.02.2013 №132, що
зареєстрований у Мінюсті України 14
березня 2013 р. за N 412/22944, підставами для
здійснення позапланового заходу є:

отримання заяв, скарг чи звернень
фізичних та юридичних осіб, у яких
міститься інформація про порушення
суб'єктом господарювання вимог
земельного законодавства (із
обов'язковим зазначенням суті
порушення). Позаплановий захід у таких
випадках проводиться за наявності
згоди Державної інспекції сільського
господарства України на його
проведення.

Для здійснення планового чи
позапланового заходу інспекційний
орган видає наказ, який підписує
керівник інспекційного органу чи
посадова особа, що виконує його
обов'язки. Наказ має містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого буде здійснюватися
відповідний захід, та предмет
перевірки (пункт 4.1. Порядку №132).

Наказом Державної інспекції
сільського господарства в АР Крим від
02.12.2013 №1779/о «Про проведення перевірки»
на підставі листа прокурора м.Алушти
була призначена позапланова перевірка
з 03.12.2013 по 16.12.2013 дотримання вимог
земельного законодавства при
використанні гр.ОСОБА_1 частини
земельної ділянки по АДРЕСА_2. У разі
виявлення порушень земельного
законодавства вжити відповідних
заходів реагування.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII, при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокурор має право:

3) вимагати від керівників та
колегіальних органів проведення
перевірок, ревізій діяльності
підпорядкованих і підконтрольних
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, а також
виділення спеціалістів для проведення
перевірок, відомчих і позавідомчих
експертиз.

Таким чином, на думку суду, звернення
прокурора з листом про прозгляд зави
громадянина ОСОБА_2 є належною
підставою для призначення
позапланового заходу (перевірки)
Держземінспекцією в АР Крим.

З наведеного суд робить висновок, що
перевірка призначена наказом
уповноваженого органу за підставами,
передбаченими законодавством.

На підставі наказу інспекційний орган
оформляє направлення на проведення
планової/позапланової перевірки, яке
підписується керівником чи
заступником керівника інспекційного
органу та засвідчується печаткою
інспекційного органу (пункт 4.2. Порядку
№132).

02.12.2013 посадовим особам
Держземінспекції в АР Крим Симоненко
В.М. та Холоду Д.М. було видано
направлення на проведення
позапланової перевірки гр.ОСОБА_1

Державні інспектори, які беруть участь
у здійсненні відповідних заходів,
зобов'язані пред'явити керівнику
суб'єкта господарювання чи
уповноваженій ним особі або фізичній
особі - підприємцю чи її представнику
направлення на проведення
планової/позапланової перевірки та
службові посвідчення, що засвідчують
їх особи, і надати їм копію направлення
на проведення планової/позапланової
перевірки, яка вручається
вищезазначеним особам під підпис.

Відповідно до пункту 5.2. Порядку №132
державні інспектори не мають права
здійснювати відповідні заходи без
наявності направлення на проведення
планової/позапланової перевірки та
службових посвідчень. Суб'єкти
господарювання, що перевіряються,
мають право не допускати державних
інспекторів до проведення відповідних
заходів, якщо вони не пред'явили
документи, визначені пунктом 5.1 цього
розділу.

Як встановлено в судовому засіданні
посадова особа Держземінспекції
прибула на перевірку 13.12.2013. Особисто
позивачу було надано направлення на
перевірку, службове посвідчення.
Зазначений факт позивачем не
оскаржується, та підтверджується його
особистим підписом на примірнику
направлення на перевірку, копія якого
долучена до матеріалів справи.

З урахуванням рішення Верховного Суду
України від 24.12.2010 у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до
Державної податкової інспекції у
Калінінському районі м. Донецька, третя
особа - Державна податкова
адміністрація в Донецькій області, про
скасування рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій суд
вважає, що особа, яка перевіряється
який вважає порушеним порядок та
підстави призначення перевірки щодо
нього, має захищати свої права шляхом
не допуску посадових осіб
контролюючого органу до такої
перевірки. Якщо ж допуск до проведення
перевірки відбувся, в подальшому
предметом розгляду в суді має бути лише
суть виявлених порушень законодавства,
дотримання якого контролюється
контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України, саме на етапі
допуску до перевірки особа може
поставити питання про
необґрунтованість її призначення та
проведення, реалізувавши своє право на
захист від безпідставного та
необґрунтованого здійснення контролю
щодо себе. Водночас, допуск до
перевірки нівелює правові наслідки
процедурних порушень, допущених
контролюючим органом при призначенні
перевірки.

На підставі наведеного суд відмовляє у
задоволені позову в частині визнання
протиправними дій Державної інспекції
сільського господарства в АР Крим,
оскільки правові наслідки
оскаржуваних дій за таких обставин є
вичерпаними, а отже, задоволення позову
не може призвести до відновлення
порушених прав, оскільки після
проведення перевірки права особи
порушують лише наслідки проведення
відповідної перевірки.

Судом встановлено, що за наслідками
перевірки 13.12.2013 був складений акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства. Як зазначено в акті, в
результаті перевірки встановлено, що
при обстеженні земельної ділянки
площею 0,0759 га, яка знаходиться в
АДРЕСА_1, встановлено відсутність
межових знаків. З актом позивач
ознайомлений під підпис.

Відповідно до статті 221 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи несуть цивільну, адміністративну
або кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства за
знищення межових знаків.

Також 13.12.2013 на ім'я позивача винесений
припис №1088 про усунення порушення
земельного законодавства в 30-денний
строк, щодо відновлення межових знаків
на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням позивач
звернувся до суду.

Відповідно до статті 55 Закону України
«Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-ІУ межі
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) закріплюються межовими
знаками встановленого зразка. Межові
знаки здаються за актом під нагляд на
збереження власникам землі та
землекористувачам, у тому числі
орендарям.

Знищення межових знаків - дії громадян,
які призвели до втрати в натурі (на
місцевості) меж земельної ділянки,
внаслідок чого виникає потреба у
проведенні додаткових геодезичних
робіт з їх відновлення, відповідно до
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками, що
затверджена наказом Державного
комітету із земельних ресурсів від
18.05.2010 №376, зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 16 червня
2010 р. за N 391/17686.

ОСОБА_1 належить на праві власності
земельна ділянка площею 0,0759 га за
адресою АДРЕСА_1,на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку від 27.11.2008 НА №667735.

Право власності набуто позивачем на
підставі договору довічного утримання
від 22.12.2004 №2-2605, укладеного з ОСОБА_6,
якому земельна ділянка належала на
праві приватної власності на підставі
державного акту від 12.06.2001 №КМ №020205.

Судом встановлено, що за актом
встановлення меж земельної ділянки в
натурі ОСОБА_6 11.12.2000 межові знаки у
кількості 8 шт. були наявні в натурі та
указані членам комісії.

З наведеного суд робить висновок про
існування межових знаків станом на
грудень 2000 року, коли право на земельну
ділянку було набуто первинним
власником.

За договором довічного утримання між
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 22.12.2004 про
наявність на земельній ділянці межових
знаків зазначено не було.

Відповідно до Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Держкомзема від
04.05.1999 №43, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України4 червня
1999 р. за N 354/3647, в редакції, що діяла
станом на 22.12.2004, було встановлено.

Довгострокові межові знаки
передаються на зберігання власнику або
користувачу земельної ділянки, про що
складається відповідний акт. Акт
складається у трьох примірниках,
підписується власником або
користувачем земельної ділянки,
виконавцем робіт і представником
районного (міського) відділу
(управління) земельних ресурсів
Держкомзему України. Один примірник
додається до технічної документації зі
складання відповідного державного
акта, другий - передається виконавцю
робіт, третій - видається разом з
державним актом на землю власнику або
користувачу земельної ділянки. Власник
або користувач земельної ділянки
попереджається про відповідальність
за порушення чи знищення вказаних
знаків.

Таким чином належним підтвердженням
факт отримання межових знаків на
зберігання є відповідний акт.

Проте в матеріалах справи таких акт
відсутній.

Висновок про наявність факту отримання
ОСОБА_1 про отримання межових знаків на
зберігання зроблений відповідачем на
підставі акту про встановлення меж
земельної ділянки в натурі ОСОБА_6 від
11.12.2000.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час розгляду вказаної справи
відповідачем не доведена
правомірність рішення про винесення
припису на адресу позивача.

Разом з тим, частиною другою статті 61
Конституції України встановлено, що
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Відповідачем не доведена протиправна
поведінка саме позивача у даному
випадку.

Крім того суд зазначає, що діючою на час
розгляду справи Інструкцією про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, що затверджена наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 18.05.2010 №376,
передбачені випадки коли межові знаки
не встановлюються.

Зокрема, за абзацом 5 пункту 3.8.
встановлено, що межові знаки не
встановлюються на бажання власника
(користувача) - у разі якщо межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) збігаються з природними та
штучними лінійними спорудами і
рубежами (річками, струмками, каналами,
лісосмугами, шляхами, шляховими
спорудами, парканами, огорожами,
фасадами будівель та іншими лінійними
спорудами і рубежами тощо).

Сторонами не заперечується, та
підтверджується фотографічними
матеріалами долученими до справи, що
межі земельної ділянки позивача мають
рубежі, обмежені парканами.

Під час проведення перевірки
відповідачем не було встановлено, що
встановлений позивачем паркан не
збігається із документацію із
землеустрою.

На підставі наведеного суд вважає
припис Держінспекції сільського
господарства в АР Крим від 13.12.2013
протиправним та таким що підлягає
скасуванню, а тому задовольняє
адміністративний позов у зазначеній
частині.

Згідно із статтею 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Під час судового засідання, яке
відбулось 11.02.2014 були оголошені вступна
та резолютивна частини постанови.
Відповідно до статті 163 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанову складено 17.02.2014.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити
частково.

2.Визнати протиправним та скасувати
припис Держінспекції сільського
господарства в АР Крим від 13.12.2013.

3.Стягнути на користь позивача з
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі34,41 грн..

4.В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Т.С. Ольшанська