Справа № 813/936/14
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/936/14
Зал судових засідань № 7
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
при секретарі судового засідання
прокурора - Бойко Н.І.
відповідача - не з'явився
третя особа - Ушкало Т.Д.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові адміністративну
справу за позовом Прокурора Буського
району Львівської області до Буської
районної ради за участю третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Буської районної державної
адміністрації про визнання
протиправними дій та скасування
рішення, -

в с т а н о в и в :

Прокурор Буського району
Львівської області звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Буської районної ради за участю
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача Буської районної
державної адміністрації про визнання
протиправними дій та скасування
рішення.

Ухвалою від 04 лютого 2014 року
відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
30.01.2014 року до порядку денного
пленарного засідання ХХХ сесії Буської
районної ради включено питання «Про
утворення виконавчого комітету
Буської районної ради» та
проголосовано», за прийняття якого
проголосовано 37 депутатами районної
ради та прийнято рішення «Про
утворення виконавчого комітету
Буської районної ради». При прийняті
оскаржуваного рішення Буська районна
рада вийшла за межі своїх повноважень,
визначених Конституцією України та
Законом України "Про місцеве
самоврядування". З огляду на наведене
дії відповідача щодо включення до
порядку денного ХХХ сесії VI скликання
Буської районної ради від 30.01.2014 року
«Про утворення виконавчого комітету
Буської районної ради» та голосування
є протиправними, а прийняте рішення за
результатами голосування 30.01.2014 року є
протиправним та просить його
скасувати.

Прокурор в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала повністю з
підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, на адресу
надійшло клопотання про розгляд справи
за відсутності відповідача.

Позиція третьої особи викладена
у поясненнях від 11.02.2014 року за № 04-08/266,
в яких вказують на те, що дії та рішення
Буської районної ради щодо створення
виконавчого комітету Буської районної
ради, як вказаного органу є незаконними
та суперечать Конституції України та
чинному законодавству України.
Зазначає, що делегування повноважень
районних і обласних рад відповідним
місцевим державним адміністраціям
передбачено статтею 44 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
і їх відкликання рішенням сесії
районної ради суперечить чинному
законодавству.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
прокурора та третьої особи, дослідивши
наявні у справі докази та давши їм
оцінку, суд встановив наступне.

Прокурором Буського району
Львівської області 30.01.2014 р. було
винесено постанову № 7 про проведення
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів у
Буській районній раді щодо додержанням
і застосуванням законів при прийнятті
нею рішення 30.01.2014 р.

Судом встановлено, що 30.01.2014 року
до порядку денного пленарного
засідання ХХХ сесії Буської районної
ради включено питання «Про утворення
виконавчого комітету Буської районної
ради» та проголосовано», за прийняття
якого 37 депутатами районної ради та
відповідно прийнято рішення «Про
утворення виконавчого комітету
Буської районної ради»

Буською районною радою прийнято
Рішення «Про утворення виконавчого
комітету Буської районної ради»
відповідно до якого, районна рада
вирішила:

" 1 Відкликати усі повноваження Буської
районної ради, які делеговані Буській
районній державній адміністрації
згідно із статтею 44 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» та
рішенням № 15 другої сесії 5 скликання
від 23 травня 2006 року «Про делегування
повноважень Буської районної ради
Буській районній державній
адміністрації та затвердження Угоди
про співпрацю.

2. Для виконання вказаних повноважень
утворено Виконавчий комітет Буської
районної ради.

3. Обов'язки голови виконавчого
комітету Буської районної ради
тимчасово покласти на голову постійної
депутатської комісії з питань
власності, ЖКГ, будівництва та
промисловості С.О. Рака.

4. Встановити, що членами виконавчого
комітету Буської районної ради є
Президія Буської районної ради з
повноваженнями керівників відповідних
підрозділів виконавчого комітету.

5. Контроль за виконанням цього
рішення покласти на голову районної
ради.».

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 1 Закону
України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №
1789-XII (далі - Закону № 1789) прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

В силу вимог частини першої статті 19
Закону № 1789 предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є:
відповідність актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам;
додержання законів про
недоторканність особи,
соціально-економічні, політичні,
особисті права і свободи громадян,
захист їх честі і гідності, якщо
законом не передбачений інший порядок
захисту цих прав; додержання законів,
що стосуються економічних,
міжнаціональних відносин, охорони
навколишнього середовища, митниці та
зовнішньоекономічної діяльності. При
цьому, перевірка виконання законів
проводиться за заявами та іншими
повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора.

Згідно зі статтею 23 Закону № 1789
прокурор має право внесення подань, які
є актами реагування на виявлені
порушення закону.

Відповідно до пункту 2 частини 5
статті 23 Закону № 1789 у разі відхилення
подання в цілому чи частково або
неповідомлення прокурора про
результати розгляду подання, а також
якщо подання не вносилося, прокурор
може звернутися до суду щодо: визнання
незаконним нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; визнання протиправними
дій чи бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії або утриматися від
вчинення певних дій.

Ці вимоги кореспондують
положенню частини п'ятої статті 105 та
абзацу одинадцятому частини другої
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
яких адміністративний позов суб'єкта
владних повноважень може містити інші
вимоги у випадках, встановлених
законом, а суд за адміністративним
позовом суб'єкта владних повноважень
може прийняти іншу постанову у
випадках, встановлених законом.

Тобто, невнесення подання не
виключає можливості звернення
прокурора до суду. А тому, звертаючись
до суду з вимогами, передбаченими
частиною п'ятою статті 23 Закону №1789,
прокурор діє як посадова особа органу
державної влади.

Отже, суд вважає, що прокурор
правомірно, у межах повноважень
звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 7 Конституції
України в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Частиною 1 статті 140 Конституції
України визначено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 3 вказаної статті
передбачено, що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Таким чином, місцеве
самоврядування є одним із проявів
здійснення народом, у формі
територіальної громади, влади, яка, в
свою чергу, не належить до жодної із
гілок державної влади, що
характеризується самостійністю у
вирішенні певного кола питань.

Водночас, предметом відання
місцевого самоврядування є не будь-які
питання суспільного життя, а питання
саме місцевого значення, тобто ті, що
пов'язані передусім із життєдіяльністю
територіальних громад.

Виходячи з вказаних
конституційних положень в їх
системному зв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України,
Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009
вказав на те, що гарантоване державою
місцеве самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу.

Таким чином, для вирішення тих чи
інших питань орган місцевого
самоврядування повинен бути наділений
відповідними повноваженнями
Конституцією України та законами
України.

Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21.05.1997
року за №280, зі змінами та доповненнями
(надалі - Закон №280), відповідно до
Конституції України визначає систему
та гарантії місцевого самоврядування в
Україні, засади організації та
діяльності, правового статусу і
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 2 статті 10
Закону №280 районна рада є органом
місцевого самоврядування, що
представляє спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст,
у межах повноважень, визначених
Конституцією України, цим та іншими
законами, а також повноважень,
переданих їм сільськими, селищними,
міськими радами.

Частиною 1 та 3 статті 43 Закону №280
визначено коло питань, які віднесено до
компетенції районних та обласних рад.
Аналіз зазначеної норми дає підстави
для висновку, що компетенція районних
рад є правовою формою виразу їх
функцій, та водночас служить і правовим
засобом їх реалізації. Відповідно до
приписів ч.1 ст.59 Закону №280 рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень.

Статтею 44 Закону №280 визначено, що
районні, обласні ради делегують
відповідним місцевим державним
адміністраціям ряд повноважень.

Надаючи правову оцінку рішенню
діям Буської районної ради, щодо
включення до порядку денного ХХХ сесії
6 скликання за 30.01.2014 питання про
утворення виконавчого комітету
Буської районної ради та скасування
рішення 30 сесії 6 скликання Буської
районної ради, яке прийнято за
результатами голосування 30.01.2014 року з
питань щодо утворення виконавчого
комітету Буської районної ради, суд
враховує наступне.

Для повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи, в даному
випадку має значення питання правової
суті зазначених повноважень,
визначення якої, слід шукати в
системному аналізі норм зазначених
вище спеціальних законів із нормами
Конституції України.

В силу вимог ст.6 Конституції
України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.
Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах відповідно до
законів України.

Конституційний суд України у
рішенні від 01.04.2008 року в справі №1-8/2008
зазначив, що поділ державної влади є
структурною диференціацією трьох
рівнозначних основних функцій держави:
законодавчої, виконавчої, судової. Він
відображає функціональну
визначеність кожного з державних
органів, передбачає не тільки
розмежування їх повноважень, а й їх
взаємодію, систему взаємних стримувань
та противаг, які мають на меті
забезпечення їх співробітництва як
єдиної державної влади.

Принцип поділу державної влади
набуває сенсу лише за тієї умови, коли
всі органи державної влади діють у
межах єдиного правового поля. Це
означає, що органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених
Конституцією України межах і
відповідно до законів України. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Неухильне додержання органами
законодавчої, виконавчої та судової
влади Конституції та законів України
забезпечує реалізацію принципу поділу
влади і є запорукою їх єдності,
важливою передумовою стабільності,
підтримання громадського миру і
злагоди в державі.

Суд зазначає, що принцип поділу
державної влади логічно пов'язаний із
нормою статті 132 Конституції України,
якою визначено, що територіальний
устрій України ґрунтується на засадах
єдності та цілісності державної
території, поєднання централізації і
децентралізації у здійсненні
державної влади, збалансованості і
соціально-економічного розвитку
регіонів, з урахуванням їх історичних,
економічних, екологічних, географічних
і демографічних особливостей, етнічних
і культурних традицій.

З метою застосування принципу
децентралізації влади ч.3 ст.143
Конституції України передбачено, що
органам місцевого самоврядування
можуть надаватися законом окремі
повноваження органів виконавчої влади.
Держава фінансує здійснення цих
повноважень у повному обсязі за
рахунок коштів Державного бюджету
України або шляхом віднесення до
місцевого бюджету у встановленому
законом порядку окремих
загальнодержавних податків, передає
органам місцевого самоврядування
відповідні об'єкти державної
власності.

Поряд із цим, задля впровадження
принципу централізації влади, ст.44
Закону №280 визначено делегування
районними радами відповідним місцевим
державним адміністраціям повноважень,
зазначених в пунктах 1-18 частини 1 цієї
статті.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.1
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації» від 09.04.1999 року №586 (далі
- Закон №586) місцева державна
адміністрація в межах своїх
повноважень здійснює виконавчу владу
на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до п.27 ч.1 ст.43 Закону
№280 питання прийняття рішень щодо
делегування місцевим державним
адміністраціям окремих повноважень
районних рад вирішуються виключно на
пленарних засіданнях районної ради.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону №586
правовий статус місцевих державних
адміністрацій встановлюється
Конституцією України, цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 29 цього Закону
встановлено, що місцеві державні
адміністрації здійснюють
повноваження, делеговані їм обласними
і районними радами відповідно до
Конституції України в обсягах і межах,
передбачених статтею 44 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

На думку суду, саме така
конструкція побудови вищевказаних
правових норм створює відповідні
передумови стабільності, підтримання
громадського миру і злагоди в державі,
на яких наголошував Конституційний
суд України у рішенні від 01.04.2008 року по
справі №1-8/2008, оскільки делегування
повноважень по своїй суті є своєрідною
системою стримувань і противаг між
двома носіями влади.

Правовий аналіз вказаних норм дає
суду підстави для висновку, що районні
державні адміністрації набувають
повноваження, визначені ст.44 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» в силу імперативності Закону
та в спосіб обов'язкового їх
делегування рішенням відповідної ради.

Відповідно до ст.10 Закону №280
обласні та районні ради є органами
місцевого самоврядування, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст,
у межах повноважень, визначених
Конституцією України, цим та іншими
законами, а також повноважень,
переданих їм сільськими, селищними,
міськими радами.

Згідно зі ст.5 Закону №280 система
місцевого самоврядування включає:
територіальну громаду; сільську,
селищну, міську раду; сільського,
селищного, міського голову; виконавчі
органи сільської, селищної, міської
ради; районні та обласні ради, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Даний перелік є вичерпний та не містить
інших органів місцевого
самоврядування.

В силу вимог ст.12 цього Закону
виконавчі органи рад - органи, які
відповідно до Конституції України та
цього Закону створюються сільськими,
селищними, міськими, районними в містах
(у разі їх створення) радами для
здійснення виконавчих функцій і
повноважень місцевого самоврядування
у межах, визначених цим та іншими
законами.

Статтею 11 Закону №280 встановлено,
що виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону №280
здійснення районною радою повноважень,
наданих їй Конституцією України, цим та
іншими законами, забезпечується
виконавчим апаратом районної ради,
який утворюється відповідною радою.

З аналізу вказаних норм, суд
дійшов висновку про відсутність
виконавчих органів районних рад у
системі органів місцевого
самоврядування та передбачену чинним
законодавством можливість їх
утворення районними радами.

Одночасно суд звертає увагу, що
повноваження районних рад визначені у
главі 4 «Повноваження районних і
обласних рад» Закону №280, зміст якої
дає суду підстави стверджувати про
відсутність у районних рад повноважень
утворювати виконавчі комітети
районних рад чи приймати рішення з
таких питань.

Таким чином, дії Буської районної
ради, щодо включення до порядку денного
ХХХ сесії 6 скликання за 30.01.2014 питання
про утворення виконавчого комітету
Буської районної ради є протиправними,
а рішення 30 сесії 6 скликання Буської
районної ради, яке прийнято за
результатами голосування 30.01.2014 року з
питань щодо утворення виконавчого
комітету Буської районної ради,
прийняте всупереч вимог чинного
законодавства, є протиправним та
підлягає скасуванню.

В силу вимог п.1 ст.59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" рада в межах своїх повноважень
приймає нормативні та інші акти у формі
рішень, які у відповідності до п.10 цієї
ж статті визнаються незаконними у
судовому порядку з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України.

Судом встановлено, що рішення 30
сесії 6 скликання Буської районної
ради яке прийнято за результатами
голосування 30.01.2014 року з питань щодо
утворення виконавчого комітету
Буської районної ради, не стосується
вирішення питань місцевого значення,
виходить за межі повноважень районної
ради, а тому дане рішення не відповідає
Конституції України та Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні".

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи встановлені в ході
судового розгляду обставини справи в
їх сукупності, суд вважає,
протиправними дії Буської районної
ради, щодо включення до порядку денного
ХХХ сесії 6 скликання за 30.01.2014 питання
про утворення виконавчого комітету
Буської районної ради, а рішення 30
сесії 6 скликання Буської районної
ради, яке прийнято за результатами
голосування 30.01.2014 року з питань щодо
утворення виконавчого комітету
Буської районної ради, прийняте не на
підставі, не в межах повноважень,
визначених Конституцією України і
законами України, а тому підлягає
скасуванню повністю.

За наведених обставин, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 161 КАС України під
час прийняття постанови суд вирішує чи
є підстави для скасування заходів
забезпечення адміністративного
позову. Враховуючи те, що суд у даній
справі забезпечував позов шляхом
заборони оприлюднення та підписання
рішення суб'єкта владних повноважень
рішення Буської районної ради, яке
прийнято 30.01.2014 року, що стосується
питання утворення виконавчого
комітету Буської районної ради, такі
заходи забезпечення слід залишити в
силі.

Щодо судових витрат, то такі, у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України, не належить стягувати із
сторін.

Враховуючи вищенаведене,
керуючись статтями 71, 86, 87, 94, 158, 160, 162, 163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задоволити
повністю.

2. Визнати протиправними дії Буської
районної ради щодо включеня до порядку
денного ХХХ сесії 6 скликання за 30.01.2014
року питання про утворення виконавчого
комітету Буської районної ради.

3. Визнати протиправним та скасувати
рішення 30 сесії 6 скликання Буської
районної ради, яке прийнято за
результатами голосування 30.01.2014 року з
питання щодо утворення виконавчого
комітету Буської районної ради.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
186 Кодексу адміністративного
судочинства України:

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення судового рішення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Карп'як Оксана Орестівна

Постанову в повному обсязі складено та
підписано 17 лютого 2014 року.