Справа № 802/4861/13-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 лютого 2014 р.
Справа № 802/4861/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Федчук Тетяни Юріївни

представників сторін:

позивача: ОСОБА_2;

відповідачів 1, 2:
Кошелюк Н.М. - представник за
довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: 1) департаменту соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації, 2) Вінницької
обласної державної адміністрації

про: визнання відмови неправомірною та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
звернувся ОСОБА_2 з позовом до 1)
департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації, 2) Вінницької обласної
державної адміністрації про визнання
неправомірною відмови у визначенні
статусу постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи та видачі
посвідчення постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
зобов'язання визначити статус
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи та видати
посвідчення постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
листопаді 2013 року, з переліком
необхідних документів, позивач
звернувся до управління праці та
соціального захисту населення
Хмільницької міської ради, яке внесло
подання до департаменту соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації щодо
визначення позивачу статусу
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи та видачі
відповідного посвідчення. Листом №
10-4111 департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації від 25.11.2013р. позивачу
відмовлено у визначенні статусу
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, оскільки,
свідоцтво, згідно якого позивач мав
статус дитини, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи, діяло до
повноліття, в зв'язку з чим позивач не
відноситься до жодної з перерахованих
в статті 14 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" категорій осіб. А тому, на
встановлення причинного зв'язку між
погіршенням стану здоров'я і
встановленням інвалідності та
наслідками Чорнобильської катастрофи,
позивач має право, однак, отримати
відповідний статус, як вважає
департамент, не може. На думку позивача,
така відмова є протиправною.

Ухвалою суду від 28.01.2014р. залучено до
участі у справі в якості другого
відповідача Вінницьку обласну
державну адміністрацію.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі та надав суду пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідачів 1, 2 в судовому
засіданні не погодився із заявленими
позовними вимогами з мотивів,
викладених в наданих суду письмових
запереченнях (а.с. 17-19). Крім того,
зазначив, що відповідачі діяли згідно
із нормами чинного законодавства, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, повно, всебічно,
об'єктивно дослідивши надані у справу
докази, надавши їм юридичну оцінку, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначенні та закріплені в
Законі України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З матеріалів справи встановлено, що
позивач - ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1
у місті Хмільнику Вінницької області.

Внаслідок отримання у 1986 році дози
опромінення в 15.9 стр. позивача було
визнано дитиною, яка потерпіла від
Чорнобильської катастрофи та видано
посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.06.1999р.,
відповідно до якого мав право на пільги
та компенсації встановлені Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

З пояснень позивача встановлено, що в
2010 році у нього виявлено рак щитовидної
залози, внаслідок чого, в 2010-2011 роках
йому було зроблено ряд операцій по
видаленню щитовидної залози та
лімфовузлів шиї.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 10),
виданого 15.04.2011р. управлінням праці та
соціального захисту населення
Хмільницької міської ради Вінницької
області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, присвоєно
2 групу інвалідності з дитинства.

Зі змісту довідки до акта огляду МСЕК
серії НОМЕР_3 (а.с. 9), виданої 17.02.2012р.
Вінницькою міжрайонною
медико-соціальною експертною комісією,
вбачається, що позивачу встановлено
третю групу інвалідності.

В жовтні 2013 року позивач, з метою
встановлення причинного зв'язку
хвороб, інвалідності і смерті з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, звернувся до
Центральної міжвідомчої експертної
комісії МОЗ та МНС України.

Центральна міжвідомча експертна
комісія МОЗ та МНС України по
встановленню причинного зв'язку
хвороб, що привели до інвалідності та
смерті з дією іонізуючого
випромінювання та інших шкідливих
чинників внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, розглянула
звернення позивача на засіданні № 08
від 29 жовтня 2013 року на предмет
причинного зв'язку хвороб,
інвалідності і смерті з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих чинників внаслідок аварії на
Чорнобильський АЄС, на підставі
основного діагнозу, Сч щитовидної
залози з метастазами в л/вузли шиї
справа, ст.1, Т1NlМ0, кл.гр. ІІ
післяопераційний гіпотиреоз (13.12.2010р. -
тиреоїдектомія з приводу Сч щитовидної
залози, папілярна форма, фолікулярний
варіант), середнього ступеня важкості,
ст. субкомпенсайції. Гіпотиреоїдне
серце. Дисциркуляторна енцефалопатія І
ст. на тлі гіпотиреозу, встановила
причинний зв'язок - пов'язала що
захворювання позивача виникло в
наслідок аварії на ЧАЕС (а.с. 8).

В подальшому, Департамент соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації уважно
розглянувши звернення і надані
документи на гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
щодо визначення статусу постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи
листом № 10-4111 від 25.11.2013р. (а.с. 11-12)
встановив, що ОСОБА_2 має право на
встановлення причинного зв'язку між
погіршенням стану здоров'я і
встановленням інвалідності та
наслідками Чорнобильської катастрофи,
але, відповідно до чинного
законодавства, визначення статусу
постраждалого від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС громадянину ОСОБА_2
не можливе.

Суд вважає дану відмову Департаменту
соціальної політики Вінницької
обласної державної адміністрації
протиправною, з наступних підстав.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначає Закон України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі -
Закон).

Частина перша статті першої Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" передбачає,
що даний закон спрямований на захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та
розв'язання пов'язаних з нею проблем
медичного і соціального характеру, що
виникли внаслідок радіоактивного
забруднення території.

Державна політика в галузі соціального
захисту потерпілих від Чорнобильської
катастрофи та створення умов
проживання і праці на забруднених
територіях базується на принципах,
зокрема:

- пріоритету життя та здоров'я людей,
які потерпіли від Чорнобильської
катастрофи, повної відповідальності
держави за створення безпечних і
нешкідливих умов праці;

- комплексного розв'язання завдань
охорони здоров'я, соціальної політики і
використання забруднених територій на
основі державних цільових програм з
цих питань та урахування інших
напрямів економічної та соціальної
політики, досягнень в галузі науки та
охорони навколишнього середовища;

- соціального захисту людей, повного
відшкодування шкоди особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи (ч. 2 ст. 2 Закону).

Статтею 9 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що особами,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС - громадяни, які
брали безпосередню участь у ліквідації
аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської
катастрофи - громадяни, включаючи
дітей, які зазнали впливу
радіоактивного опромінення внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Згідно частини першої статті 12 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", причинний
зв'язок між захворюванням, пов'язаним з
Чорнобильською катастрофою, частковою
або повною втратою працездатності
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, і
Чорнобильською катастрофою визнається
встановленим (незалежно від наявності
дозиметричних показників чи їх
відсутності), якщо його підтверджено
під час стаціонарного обстеження
постраждалих внаслідок Чорнобильської
катастрофи уповноваженою медичною
комісією не нижче обласного рівня або
спеціалізованими медичними установами
Міністерства оборони України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Служби безпеки України, які мають
ліцензію центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони здоров'я.

На встановлення причинного зв'язку
між погіршенням стану здоров'я і
встановленням інвалідності та
наслідками Чорнобильської катастрофи
мають право особи, яким після
досягнення повноліття не буде надано
відповідно до частини першої статті 11
цього Закону статусу потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, з числа:

- зазначених у пункті 2 статті 27 цього
Закону;

- народжених після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання
вагітності матері мав підстави
належати до 1 або 2 категорії
постраждалих, або матір'ю, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності мала підстави належати до 1
або 2 категорії постраждалих;

- хворих на рак щитовидної залози (ч. 3
ст. 12 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", для
встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи:

1) інваліди з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та потерпілих від
Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11
і частина третя статті 12), щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, хворі внаслідок
Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу, - категорія 1.

Оскільки, причинний зв'язок між
захворюванням ОСОБА_2 було встановлено
експертним висновком Центральної
міжвідомчої експертної комісії МОЗ та
МНС України по встановленню причинного
зв'язку хвороб, що привели до
інвалідності та смерті з дією
іонізуючого випромінювання та інших
шкідливих чинників внаслідок аварії на
Чорнобильський АЕС і всі необхідні
документи були подані позивачем при
зверненні щодо надання статусу
громадянина, постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, згідно
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
суд приходить до висновку, що позивач
має право на визначення статусу
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а відмова
департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації у визначенні ОСОБА_2
статусу постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи та видачі
посвідчення постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи є
протиправною, а тому позов в цій
частині підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 03.07.2013р. № К/9991/12630/11 та
ухвалі Київського апеляційного
адміністративного суду України від
19.12.2013р. № 825/3783/13-а.

Що стосується посилань представника
відповідачів в судовому засіданні, як
на підставу відмови у задоволенні
позовних вимог, на довідку до акта
огляду МСЕК серії НОМЕР_3, виданої
17.02.2012р. Вінницькою міжрайонною
медико-соціальною експертною комісією
(а.с. 9), про продовження позивачу 3-ї
групи інвалідності внаслідок
загального захворювання. А також
посилань на те, що зв'язок інвалідності
з наслідками Чорнобильської
катастрофи в довідці не зазначений, то
суд розцінює їх критично.

Зі змісту листа Вінницького обласного
центру медико-соціальної експертизи №
89/03-а102 від 20.02.2014р., який було надано на
вимогу ухвали суду від 03.02.2014р.,
вбачається, що за результатами огляду
Вінницькою міжрайонною МСЕК 17.02.2012р. гр.
ОСОБА_2 визнано інвалідом ІІІ групи
загального захворювання безтерміново,
про що видано довідку до акту огляду
МСЕК серії НОМЕР_3. Діагноз: рак
щитовидної залози І ст., ІІІ кл.гр., T1N1M0;
19.10.2010р. - операція видалення глибоких
лімфовузлів; 13.12.2010р. - тиреоїдектомія,
лімфодисекція справа; три курси
йодтерапії. Післяопераційний
гіпотиреоз середнього ступеня
важкості, медикаментозна
субкомпенсація. Діагноз встановлено на
підставі ПГЗ № 45675-82 від 22.12.2010р. -
папілярний рак, фолікулярний варіант.

Експертним висновком Центральної
міжвідомчої експертної комісії МОЗ та
МНС України № 1082-6987 від 29.10.2013р. (а.с. 8)
встановлено, що захворювання ОСОБА_2
пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС.

Отже, довідка до акта огляду МСЕК серії
НОМЕР_3, видана 17.02.2012р. Вінницькою
міжрайонною медико-соціальною
експертною комісією, в змісті якої
вказано причину інвалідності -
загальне захворювання, не може бути
підставою для відмови позивачу
визначенні йому статусу постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відносно позовної вимоги щодо
зобов'язання видати посвідчення
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, то суд
вважає, що в цій частині позов не
підлягає задоволенню, оскільки, видача
посвідчення постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи є похідною
дією після визначення статусу
постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, а тому є
передчасною.

Відповідно до статей 11, 86, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову
департаменту соціальної політики
Вінницької обласної державної
адміністрації у визначенні ОСОБА_2
статусу постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи та видачі
посвідчення постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

3. Зобов'язати департамент соціальної
політики Вінницької обласної
державної адміністрації визначити
ОСОБА_2 статус постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Свентух Віталій Михайлович