Справа № 808/10175/13-а
Суддя: Нечипуренко Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Справа № 808/10175/13-а
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративнийсуд, у складі
головуючого судді Нечипуренка О.М., при
секретарі Петрусь Д.К., розглянувши у
відкритому судовому засіданні,
матеріали адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області

про визнання нечинним та скасування
наказу про звільнення, наказу про
дисциплінарне стягнення, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 (паспорт серії
НОМЕР_2 від 09.04.1996)

від відповідача - Коцило Ю.М.
(довіреність № 65/216 від 31.12.2013)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького
окружного адміністративного суду із
позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області, в якому просив
суд: визнати протиправним та скасувати
накази відповідача від 31.10.2011 №379 о/с
дск та від 17.10.2011 №1646 в частині щодо
звільнення позивача з посади старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління ГУ
МВС України в Запорізькій області, з
органів внутрішніх справ України в
запас за п.66 (за дискредитацію)
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ; поновити
його на посаді старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління ГУ
МВС України в Запорізькій області та
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
31.10.2011 по теперішній час.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі. Ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.01.2012
залишено без змін. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
21.11.2013 скасовано постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.01.2012 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14.11.2012 у справі №2а-0870/10860/11 та
справу направлено на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвалою від 30.12.2013 справу призначено до
розгляду у судовому засіданні 15.01.2014.
провадження у справі за клопотанням
сторін було зупинено до 29.01.2014. В
судовому засіданні була оголошена
перерва до 03.02.2014.

В засіданні 03.02.2014, судом, відповідно до
ст.160 КАС України, сторонам проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, а також оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, під час судового розгляду
судом здійснювалось повне фіксування
судового засідання за допомогою
технічного засобу, а саме: комплексу
"Камертон".

Позивач підтримав адміністративний
позов у повному обсязі, з підстав,
зазначених у позовній заяві. Зокрема
зазначив, що з жовтня 2005 та до часу
звільнення з органів внутрішніх справ
України він мав звання капітана
міліції та обіймав посаду старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Запорізькій
області.

Відповідно до Наказу від 17.10.2011 №1646 "Про
покарання працівників ГУМВС в області"
позивач звільнений з органів ОВС за п.66
(за дискредитацію) "Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом ОВС України".

Наказом відповідача від 31.10.2011, №379 о/с
дск "По особовому складу", позивача було
звільнено з органів внутрішніх справ в
запас за ст.66 (за скоєння вчинків, що
дискредитують звання рядового та
начальницького складу) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.

Позивач вважає, що Накази відповідача
про його звільнення видані у порушення
діючого законодавства, є
необґрунтованими, передчасними та
підлягають скасуванню.

Так, згідно зі ст.16 Закону України "Про
дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" №3460-IV від
22.02.2006 (далі - Закон №3460-IV),
дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику. У
разі проведення за фактом вчинення
проступку службового розслідування,
провадження у кримінальній справі або
справі про адміністративне
правопорушення на осіб рядового і
начальницького складу дисциплінарне
стягнення може бути накладено не
пізніше одного місяця з дня закінчення
службового розслідування, провадження
в кримінальній справі чи справі про
адміністративне правопорушення.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладено, якщо з дня вчинення
проступку минуло більше півроку. У цей
період не включаються строк проведення
службового розслідування або
провадження в кримінальній справі чи
справі про адміністративне
правопорушення.

Наказом МВС України №522 від 05.12.1991
затверджена Інструкція про порядок
проведення службових розслідувань в
ОВС України.

Позивач вважає, що порядок проведення
службового розслідування відносно
нього не був дотриманий. Так, в
порушення п.14.2, 14.3, 14.8 Інструкції не
були дотримані передбачені законом
права та інтереси позивача, як особи
відносно якої проводилось службове
розслідування, а саме позивачу не були
роз`яснені права, які передбачені
п.15.1-15.4 Інструкції. Всіх цих прав
позивач був позбавлений.

Також позивач зазначив, що проведене
службове розслідування за фактом події
2009 надійшло в ГУМВС в жовтні 2011, тобто
більш ніж через 12 місяців, на ОСОБА_1 не
могло бути накладене як дисциплінарне
стягнення відповідно до ч.2 ст.16 Закону
№3460-IV, якою встановлено, що
дисциплінарне стягнення не може бути
накладене, якщо з дня вчинення
проступку минуло більше півроку.

Відповідачем також був порушений
порядок звільнення позивача з органів
внутрішніх справ в частині
необхідності проведення атестації
працівника ОВС при звільненні. Наказ
№1646 від 17.10.2011 "про покарання
працівників ГУМВС в Запорізькій
області" виданий без проведення
атестації позивача.

З огляду на викладене, позивач просить
позов задовольнити у повному обсязі.

Разом з тим, посилаючись на приписи
пункту 24 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затв.
постановою КМУ УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (зі
змінами станом на 05.12.2012 р., в ред.
постанови КМУ за № 1137), згідно якої "у
разі незаконного звільнення або
переведення на іншу посаду особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній посаді з
виплатою грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу або різниці в
грошовому забезпеченні за час
виконання службових обов'язків, але не
більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі
розглядається більше одного року не з
вини особи рядового, начальницького
складу, така особа має право на
отримання грошового забезпечення за
весь час вимушеного прогулу ", просить
стягнути на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
31.10.2011 по теперішній час.

Відповідач проти позову заперечив, в
обґрунтування правомірності своїх дій
та законності винесених наказів,
послався на наступне: у жовтні 2011
працівниками ВІОС УКЗ ГУМВС України в
Запорізькій області та УВБ у
Запорізькій області ДВБ МВС України
отримано інформацію про те, що
дільничний інспектор міліції СДІМ
Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій
області старший лейтенант міліції
ОСОБА_3, тривалий час не виходить на
службу та не виконує свої обов`язки, а
окремі працівники сприяють цим
порушенням.

На підставі отриманої інформації
проведено службове розслідування
відповідно до Наказу МВС України №552
від 06.12.1991, затвердженого Інструкцією
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ.

За результатами службового
розслідування встановлено, що ОСОБА_3,
перебуваючи на посаді старшого
інспектора роботи з населенням та
громадськими формуваннями СДІМ
Заводського РВ ЗМУ ГУМВС в області
фактично у вказаному підрозділу не
працював, а згідно пояснень опитаних,
повинен був виконувати службові
обов`язки у Жовтневому РВ ЗМУ ГУМВС в
області, однак на роботу не виходив,
службові обов'язки не виконував, чим
грубо порушив вимоги ст.ст.1,7 Закону №
3460--IV, Присягу працівника ОВС України,
норми Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС
України, затвердженою Постановою КМУ
від 29.07.1991 №114 (далі - Положення).

Порушення було допущено
керівництвом Заводського та
Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС в області в
особі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що
виразилось у підготовці відповідних
документів, на підставі яких ОСОБА_3
призначено на посади в іншому
підрозділі, а також невжиття заходів
щодо усунення вказаного порушення та
використання працівника відповідно до
фактично займаної посади.

Одночасно із цим встановлено, що в
період з 13.04.2010 по 13.09.2011 та з 13.09.2011 до
теперішнього часу ОСОБА_3 на службу до
Заводського, Жовтневого РВ ЗМУ не
виходив, посадові обов'язки не
виконував, однак отримував заробітну
плату, що стало можливим унаслідок
невиконання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 своїх
функціональних обов'язків та грубого
порушення Присяги працівника ОВС
України, норми Положення.

Так матеріалами службового
розслідування встановлено, що саме
ОСОБА_1 домовлявся з керівництвом
Токмацького МВ ГУМВС та Заводського РВ
ЗМУ ГУМВС щодо перебування ОСОБА_3 на
посадах у вказаних підрозділах, за
умови того, що останній нібито буде
працювати у Жовтневому РВ ЗМУ. Своїми
діями позивач створив умови, завдяки
яким ОСОБА_3 тривалий час не виходив на
службу та не виконував свої посадові
обов'язки, при цьому отримував
заробітну плату, скоїв вчинок, що
дискредитує звання працівника міліції.
Крім того встановлено, що позивачем
введено в оману одночасно керівництво
Жовтневого РВ ЗМУ, Токмацького МВ ЗМУ
ГУМВС щодо місця роботи ОСОБА_3

Під час проведення службового
розслідування, 06.10.2011 ОСОБА_1 власноруч
двічі давав пояснення стосовно
проходження служби ОСОБА_3, та
підтвердив що він особисто домовлявся
с керівництвом Токмацького МРВ та
Заводського РВ про фіктивне
проходження служби у зазначених
підрозділах ОСОБА_3

31.10.2011 співробітниками ГУ УМВС України
в Запорізькій області складено акт,
згідно з яким позивач ознайомився з
матеріалами службової перевірки, не
згоден з ними, але від підпису при
ознайомленні відмовився.

На підставі висновку службового
розслідування видано Наказ ГУМВС
України в Запорізькій області №1646 від
17.10.2011 "Про покарання працівників ГУМВС
в області) яким визначено, що ОСОБА_1 за
скоєння вчинку, що дискредитує звання
працівника міліції, яке виразилось у
створенні умов, завдяки яким ОСОБА_3
тривалий час не виходив на службу та не
виконував свої посадові обов'язки і при
цьому отримував заробітну плату,
старшого оперуповноваженого ВБНОН ЗМУ
ГУМВС України в Запорізькій області
капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з
ОВС за ст. 66 (за дискредитацію)
"Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом ОВС
України".

Посилання позивача на недотримання з
боку ГУ МВС України в Запорізькій
області ст. 16 Закону № 3460-IV щодо
неможливості накладення
дисциплінарних стягнень, якщо з дня
вчинення проступку минуло більше
півроку необґрунтоване, оскільки
позивача звільнено з органів
внутрішніх справ України Наказом ГУМВС
України в Запорізькій області №379 о/с
дск від 31.10.2011 за п.66 (Положення).
Підставою видання зазначеного наказу є
висновок службового розслідування від
14.10.2011. Звільнення з ОВС з підстав
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу не є видом дисциплінарного
стягнення , які встановлені ст. 12 Закону
№ 3460-IV, оскільки таке звільнення
передбачене п.66 Положення. Враховуючи
викладене, обмеження встановлені
Законом № 3460-IV щодо строків накладення
дисциплінарних стягнень не
застосовуються при звільненні
позивача.

Щодо не проведення атестації у
відношенні позивача при звільненні
відповідачем зазначено, що відповідно
до п.48 Положення, атестація осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу проводиться
якщо переміщення по службі або
звільнення проводиться по закінченню
року, з дня останньої атестації, а у
виняткових випадках незалежно від
цього строку.

Оскільки з дня попередньої атестації
позивача, яка проводилась у 2010 не
сплинув річний строк, при його
звільненні атестація не проводилась.

У день звільнення ОСОБА_1 отримав
трудову книжку, військовий квиток та
виписку з Наказу про звільнення.

Вищезазначені дії позивача
дискредитували його як капітана
міліції, позивач підірвав довіру до
себе, як співробітника міліції та
принизив авторитет органів внутрішніх
справ серед особового складу органів
внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначене, відповідач
вважає, що накази про звільнення
позивача винесені у межах, спосіб та в
порядку, передбаченому чинним
законодавством, тому просить у позові
відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та
документи, надані сторонами додатково,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного:

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд вирішує справи на підставі
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Підставами для визнання незаконними
(нечинними) актів в судовому порядку та
їх скасування є невідповідність їх
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним ( його
скасування) є також порушення у зв'язку
з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичної особи, підприємства чи
організації - позивача у справі.

Як встановлено в ході судового
розгляду та свідчать матеріали справи,
ОСОБА_1 з жовтня 2005 перебував на службі
в органах внутрішніх справ України. На
час звільнення з органів внутрішніх
справ України позивач мав звання
капітана міліції та обіймав посаду
старшого оперуповноваженого відділу
боротьби з незаконним обігом
наркотиків Запорізького міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області.

Наказом від 17.10.2011 №1646 "Про покарання
працівників ГУМВС в області" за
невиконання своїх службових
обов'язків, грубе порушення вимог
Наказу МВС України від 04.07.2007 №190, п.п.
10.3.,10.4 наказу МВС України від 17.12.2009 №530
дск, Присяги працівника ОВС України,
вимог ст. ст.1, 8 Закону України "Про
Дисциплінарний статут ОВС України",
норм "Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом ОВС
України", затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 29.07.1991
№114, що виразилось у підготовці
відповідних документів, на підставі
яких ОСОБА_3 призначено на посаду за
рахунок посади в іншому підрозділі,
невжитті заходів щодо усунення
вказаного порушення та використання
працівника відповідно до фактично
займаної посади, скоєння вчинку, що
дискредитує звання працівника міліції,
що виразилось у створенні умову мови,
завдяки яким ОСОБА_3 тривалий час не
виходив на службу та не виконував свої
посадові обов'язки і при цьому
отримував заробітну плату, старшого
оперуповноваженого ВБНОН ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області капітан
міліції ОСОБА_1 звільнено з ОВС за ст..66
(за дискредитацію) "Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом ОВС України".

Наказом відповідача від 31.10.2011, №379 о/с
дск "По особовому складу" капітана
міліції ОСОБА_1 (Г-001233) - старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління з 31
жовтня 2011 було звільнено з органів
внутрішніх справ в запас за ст.66 (за
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового та начальницького
складу) Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом органів внутрішніх справ
України. Підстава: наказ ГУМВС від
17.10.2011 №1646.

Вислуга років на день звільнення
складає: календарна-15 років 00 місяців 11
днів, у пільговому обчисленні - 15 років
09 місяців 28 днів.

Як встановлено судом, фактичними
причинами звільнення позивача із
органів внутрішніх справ стало те, що у
жовтні 2011 працівниками ВІОС УКЗ ГУМВС
України в Запорізькій області та УВБ у
Запорізькій області ДВБ МВС України
отримано інформацію про те, що
дільничний інспектор міліції СДІМ
Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій
області старший лейтенант міліції
ОСОБА_3, тривалий час не виходить на
службу та не виконує свої обов`язки, а
окремі працівники сприяють цим
порушенням.

На підставі отриманої інформації
проведено службове розслідування, за
результатами службового розслідування
встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи на
посаді старшого інспектора роботи з
населенням та громадськими
формуваннями СДІМ Заводського РВ ЗМУ
ГУМВС в області фактично у вказаному
підрозділу не працював, а згідно
пояснень опитаних, повинен був
виконувати службові обов`язки у
Жовтневому РВ ЗМУ ГУМВС в області,
однак на роботу не виходив, службові
обов'язки не виконував.

Порушення було допущено
керівництвом Заводського та
Жовтневого РВ ЗМУ ГУМВС в області в
особі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що
виразилось у підготовці відповідних
документів, на підставі яких ОСОБА_3
призначено на посади в іншому
підрозділі, а також невжиття заходів
щодо усунення вказаного порушення та
використання працівника відповідно до
фактично займаної посади.

Одночасно із цим встановлено, що в
період з 13.04.2010 по 13.09.2011 та з 13.09.2011 до
теперішнього часу ОСОБА_3 на службу до
Заводського, Жовтневого РВ ЗМУ не
виходив, посадові обов'язки не
виконував, однак отримував заробітну
плату, що стало можливим унаслідок
невиконання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 своїх
функціональних обов'язків та грубого
порушення Присяги працівника ОВС
України, норми Положення.

Так згідно висновку за матеріалами
службового розслідування відносно
працівників ГУМВС України в
Запорізькій області від 14.10.2011
встановлено, що саме ОСОБА_1 домовлявся
з керівництвом Токмацького МВ ГУМВС та
Заводського РВ ЗМУ ГУМВС щодо
перебування ОСОБА_3 на посадах у
вказаних підрозділах, за умови того, що
останній нібито буде працювати у
Жовтневому РВ ЗМУ. Своїми діями позивач
створив умови, завдяки яким ОСОБА_3
тривалий час не виходив на службу та не
виконував свої посадові обов'язки, при
цьому отримував заробітну плату, скоїв
вчинок, що дискредитує звання
працівника міліції. Крім того
встановлено, що позивачем введено в
оману одночасно керівництво
Жовтневого РВ ЗМУ, Токмацького МВ ЗМУ
ГУМВС щодо місця роботи ОСОБА_3

Під час проведення службового
розслідування, 06.10.2011 ОСОБА_1 власноруч
двічі давав пояснення стосовно
проходження служби ОСОБА_3, та
підтвердив що він особисто домовлявся
с керівництвом Токмацького МРВ та
Заводського РВ про фіктивне
проходження служби у зазначених
підрозділах ОСОБА_3

31.10.2011 співробітниками ГУ УМВС України
в Запорізькій області складено акт,
згідно з яким позивач ознайомився з
матеріалами службової перевірки, не
згоден з ними, але від підпису при
ознайомленні відмовився.

Вважаючи, що накази про звільнення
позивача були винесені в порушення
вимог закону ОСОБА_1 звернувся з
позовом до суду.

Разом з тим, дослідивши матеріали
справи, суд не погоджується із
висновками ГУ УМВС України в
Запорізькій області щодо допущених
позивачем порушень, виходячи з
наступного:

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
міліцію" №565- XII від 20.12.1990р. (надалі
Закон №565- XII) міліція в Україні -
державний озброєний орган виконавчої
влади, який захищає життя, здоров'я,
права і свободи громадян, власність,
природне середовище, інтереси
суспільства і держави від протиправних
посягань.

Діяльність міліції відповідно до ст. 3
цього Закону будується на принципах
законності, гуманізму, поваги до особи,
соціальної справедливості, взаємодії з
трудовими колективами, громадськими
організаціями й населенням.

Статтею 4 Закону України №565- XII
встановлено, що правовою основою
діяльності міліції є: Конституція
України, цей Закон, інші законодавчі
акти України, постанови Верховної Ради
України, укази Президента України,
постанови Кабінету Міністрів України,
нормативні акти Міністерства
внутрішніх справ України, Загальна
декларація прав людини, міжнародні
правові норми, ратифіковані у
встановленому порядку.

Порядок проходження служби особовим
складом міліції регламентується
Законом України "Про міліцію",
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР, затвердженим постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 та
Дисциплінарним статутом ОВС України,
затвердженим Законом України від 22.02.2006
року № 3460-ІV.

Відповідно до ст. 66 Положення, особи
рядового і начальницького складу, які
скоїли вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Пунктом 62 згаданого Положення
передбачено, що звільнення осіб
рядового і начальницького складу зі
служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил СРСР (з
постановкою на військовий облік), якщо
звільнені особи не досягли граничного
віку, встановленого Законом СРСР "Про
загальну військову повинність"для
перебування в запасі осіб, які мають
військові звання і за станом здоров'я
придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи
досягли граничного віку, встановленого
Законом СРСР "Про загальну військову
повинність" для перебування в запасі
осіб, які мають відповідні військові
звання або визнані
військово-лікарськими комісіями
непридатними за станом здоров'я до
військової служби (із зняттям з
військового обліку).

Дискредитація (від французького слова
discrediter - підривати довіру) - це підрив
довір'я когось, приниження чиєїсь
гідності, авторитету. З аналізу
складових цього поняття слідує, що вони
тісно пов'язані з морально-етичними
нормами. Отже, вчинки, що дискредитують
працівників органів внутрішніх справ
та власне органи внутрішніх справ,
пов'язані насамперед із низкою
моральних вимог, які пред'являються до
них під час здійснення службових
функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені у статті 5 Закону
України "Про державну службу", Кодексі
честі працівника органів внутрішніх
справ, Етичному кодексі працівника
органів внутрішніх справ та інших
нормативно-правових актах, що
регулюють діяльність органів системи
МВС України та їх особового складу.

Тому під вчинками, що дискредитують
звання працівника ОВС та власне органи
внутрішніх справ, слід розуміти
протиправні, винні діяння, які
здійснені посадовою особою органу
внутрішніх справ у зв'язку з виконанням
службових обов'язків або не пов'язані з
їх виконанням, але за своїм характером
здатні принизити в очах громадськості
гідність та авторитет працівника
органів внутрішніх справ та власне
органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести:
вчинення злочину, встановленого
вироком суду, що набрав законної сили;
скоєння корупційного діяння як
різновиду адміністративного
правопорушення; систематичне скоєння
адміністративних правопорушень, що
посягають на встановлений порядок
управління, громадський порядок та
громадську безпеку; заняття
підприємницькою діяльністю;
організацію страйків та участь у них;
розголошення службової таємниці; появу
на службі або поза службою в
нетверезому стані, що ображає людську
гідність; вживання алкогольних напоїв
у форменому одязі у громадських місцях;
прийняття наркотичних або токсичних
препаратів без рецепту лікаря;
систематичне порушення правил носіння
форменого одягу, зовнішньої охайності;
неодноразове грубе і зверхнє ставлення
до громадян; прояви жорстокого або
принизливого ставлення до людей;
скоєння аморального проступку, не
сумісного з продовженням служби в ОВС;
систематичне поширення компрометуючої
ОВС України інформації за допомогою
засобів мас-медіа.

У пункті 66 Положення №114 визначено не
окремий вид відповідальності
працівника ОВС, а спеціальну підставу
для припинення служби, яке
відбувається у формі звільнення.

Припинення служби за пунктом 66
Положення №114 є найсуворішою санкцією
відповідальності працівника ОВС, який
вчинив діяння, несумісне з посадою.

Звільнення за пунктом 66 Положення №114
може мати місце лише тоді, коли
достеменно доведено, що особа скоїла
проступок проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків.

Таким чином, такий вид припинення
служби в органах внутрішніх справ, як
звільнення за пунктом 66 Положення № 114
є самостійною й спеціальною підставою
для звільнення осіб рядового і
начальницького складу й факт скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу, який став
підставою для звільнення, повинен бути
доведеним.

Разом з тим, зазначаючи про скоєння
ОСОБА_1 вчинку, що дискредитує звання
рядового і начальницького складу,
відповідач вказував, що таким вчинком
є те, що позивач домовлявся з
керівництвом Токмацького МВ ГУМВС та
Заводського РВ ЗМУ ГУМВС про
проходження ОСОБА_3 служби на посадах у
вказаних підрозділах, який в
подальшому не виходив на службу і не
виконував службових обов'язків.

При цьому, посилався на те, що позивач,
як колишній працівник служби кадрового
забезпечення знав законодавчо
визначений порядок проходження служби
в органах внутрішніх справ, а отже, йому
було відомо про порушення названого
порядку під час переведення ОСОБА_3, що
сприяло невиконанню останнім
службових обов'язків та безпідставному
отриманню заробітної плати та не вжив
заходів щодо усунення названих
порушень, а навпаки, сприяв переведенню
шляхом особистих контактів з іншими
посадовими особами органів внутрішніх
справ.

Проте, за результатом розгляду спору,
дослідивши матеріали справи суд дійшов
висновку, що оскаржуваний наказ не
конкретизує, в чому саме полягає
вчинення позивачем вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу, загальне ж
формулювання підстави звільнення, як
створення умов, завдяки яким ОСОБА_3 не
виходив на службу, не є переконливою
підставою для припинення державної
служби позивача.

Матеріали справи не містять доказів,
які б підтверджували, що позивачем
вчинено вчинок, що дискредитує звання
працівника міліції.

Крім того, суд дійшов висновку, що
оскаржуваний наказ про звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
винесено без врахування принципу
співмірності порушення і покарання, за
змістом якого, якщо діяння може бути
кваліфіковане як дисциплінарне
правопорушення, до порушника може
застосовуватися захід дисциплінарної
відповідальності, що відповідає
тяжкості вчиненого дисциплінарного
правопорушення та ступеню вини особи.

Таким чином, відповідачем не надано
суду належних доказів на підтвердження
факту вчинення позивачем вчинку, що
дискредитує звання працівника
міліції.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача, щодо визнання
протиправними та скасування наказів
Головного управління МВС України в
Запорізькій області від 31.10.2011 №379 о/с
дск та від 17.10.2011 №1646, в частині
звільнення ОСОБА_1 з посади старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління ГУ
МВС України в Запорізькій області, з
органів внутрішніх справ України в
запас за п.66 (за дискредитацію)
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ здійснено
протиправно, то підлягають задоволенню
вимоги позивача щодо поновлення його
на посаді старшого оперуповноваженого
відділу боротьби з незаконним обігом
наркотиків Запорізького міського
управління Головного управління МВС
України в Запорізькій області.

Нормою ст.19 Закону України "Про міліцію"
передбачено, що форми і розміри
грошового забезпечення працівників
міліції встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до пункту 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затв. постановою КМУ
УРСР від 29.07.1991 р. № 114 (зі змінами станом
на 05.12.2012 р., в ред. постанови КМУ за №
1137), згідно якої "у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
посаду особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленню на попередній
посаді з виплатою грошового
забезпечення за час вимушеного прогулу
або різниці в грошовому забезпеченні
за час виконання службових обов'язків,
але не більш як за один рік..

Якщо заява про поновлення на службі
розглядається більше одного року не з
вини особи рядового, начальницького
складу, така особа має право на
отримання грошового забезпечення за
весь час вимушеного прогулу ".

Згідно довідки Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області від 30.01.2014 №26/7-71
місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 на
день звільнення складало 1989,00 грн.

Таким чином, середній заробіток, що
підлягає стягненню з Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Запорізькій області на
користь ОСОБА_1 за час вимушеного
прогулу з 01.11.2011 по 03.02.2014 складає 53 916,11
грн.

Разом з тим, суд вважає за необхідне у
відповідності до п.п.2, 3 ч.1 ст.256 КАС
України постанову, в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління
Головного управління МВС України в
Запорізькій області та стягнення на
його користь заробітної плати за один
місяць у розмірі 1989 (одна тисяча
дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн.
звернути до негайного виконання.

У ст.19 Конституції України зазначено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160, 162, 163, 167, 256 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати
накази Головного управління МВС
України в Запорізькій області від
31.10.2011 №379 о/с дск та від 17.10.2011 №1646, в
частині звільнення ОСОБА_1 з посади
старшого оперуповноваженого відділу
боротьби з незаконним обігом
наркотиків Запорізького міського
управління ГУ МВС України в
Запорізькій області, з органів
внутрішніх справ України в запас за п.66
(за дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління
Головного управління МВС України в
Запорізькій області.

Стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя,
вул. Матросова, буд.29) на користь ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 01.11.2011 по 03.02.2014 у
розмірі 53 916 (п'ятдесят три тисячі
дев'ятсот шістнадцять) грн. 11 коп.

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.256 КАС України
постанову суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді старшого
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Запорізького міського управління
Головного управління МВС України в
Запорізькій області та стягнення на
його користь заробітної плати за один
місяць у розмірі 1989 (одна тисяча
дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн.
звернути до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції

Постанова в повному обсязі у
відповідності до вимог ст. 160 КАС
України оформлена і підписана 18.02.2014.

Суддя
О.М. Нечипуренко