Справа № 826/188/14
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 лютого 2014 року письмове
провадження № 826/188/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Арсірія Р. О., суддів Амельохіна В.В.,
Маруліної Л.О., розглянувши
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кеди Михайла Валентиновича,

Державної виконавчої служби України

про визнання протиправною та
скасування Постанови № 34181903 від 27.11.2013
року

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідачів у якому просить:

- визнати протиправними дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кеди Михайла Валентиновича по
стягненню виконавчого збору на
підставі постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору, винесену
27.12.2013 р. у ВП №33031684;

- скасувати п.2 постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу
винесену старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кедою Михайлом Валентиновичем 27.12.2013 р.
у ВП№33031684;

- визнати протиправною та скасувати
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору, винесену старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кедою Михайлом Валентиновичем 27.12.2013
року у ВП №33031684;

- визнати протиправною та скасувати
постанову про накладення арешту майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження, винесену старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Кедою Михайлом
Валентиновичем 27.12.2013р. у ВП №33031684.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем,
порушуючи норми Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 №
606-XIV, безпідставно прийнято постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору в розмірі 10% від суми, яка
підлягала стягненню за повернутим
виконавчим документом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України 27 грудня 2013 року
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-6212/11 виданого 10.10.2011, виданого
10.10.2011 року Шевченківським районним
судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1
солідарно на користь Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
Банк Сбербанку Росії» суму боргу за
кредитним договором у розмірі 65 048136,45
грн.

Окрім того у постанові від 27 грудня 2013
року також йдеться про виділення в
окреме провадження постанови відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 27 грудня 2013 року ВП№ 33031684 про
стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в
розмірі 6 504 813,64 грн.

Позивач вважає дії відповідача щодо
виділення в окреме провадження
постанови відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 27 грудня 2013 року ВП№
33031684 про стягнення з ОСОБА_1
виконавчого збору в розмірі 6 504 813,64 грн.
протиправними, оскільки виконавче
провадження було завершено на підставі
п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», тобто за
заявою стягувача, а тому підстави для
стягнення виконавчого збору відсутні.

З огляду на викладене, на думку
позивача, наявні підстави для
скасування пункту другого
резолютивної частини постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 27 грудня 2013 року та
постанови про накладення арешту майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача 2 проти позову
заперечував, посилаючись при цьому на
те, що державний виконавець діяв у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений законом, а тому підстав
для скасування пункту другого
резолютивної частини постанови від 27
грудня 2013 року немає. Відповідно всі
інші постанови відповідача є такими, що
прийняті правомірно.

Відтак, представник відповідача просив
відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Відповідач 1 у судове засідання не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив, про розгляд справи
повідомлений належним чином.

03 лютого 2014 року у судове засідання
прибули не всі сторони, суд відповідно
до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України ухвалив перейти до
розгляду справи у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 травня 2011 р. по
справі №2-6212/11 за позовом ПАТ «Дочірній
банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_4, ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитними договорами, процентів,
нарахованих за користування кредитами
та пені позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дочірній банк Сбербанку
Росії» суму боргу за кредитними
договорами:

-№ 12-11-06/ФО від 27.11.2006 року в розмірі
9150123,04 доларів США, що в еквіваленті по
курсу НБУ складає 73125953,31 грн.;

-№ 07-02-07/ФО від 16.02.2007 року в розмірі
4223094,11 доларів США, що в еквіваленті по
курсу НБУ складає 33750123,52 грн.;

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_1 солідарно на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дочірній банк Сбербанку
Росії» суму боргу за кредитним
договором № 08-12-06/ФО від 21.12.2006 року в
розмірі 8139359,90 доларів США, що в
еквіваленті по курсу НБУ складає 65 048
136,45 грн.

10.10.2011 р. на виконання вказаного рішення
Шевченківським районним судом м. Києва
видано виконавчі листи.

09.06.2012 р. головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа суду від
10.10.2011 р. (ВП № 33031684) та зобов'язано
ОСОБА_1 у самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
(отримання) постанови.

Виконавче провадження № 33031684 на
підставі рішень Шевченківського
районного суду м. Києва неодноразово
зупинялося у зв'язку з відстроченням
виконання судового рішення.

27 грудня 2013 року старшим державним
виконавцем винесено постанову про
стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1
виконавчого збору у розмірі 6 504 813,64 грн.

27.12.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України, в
межах суми звернення стягнення 6 504 813,64
грн. (виконавче провадження ВП № 33031684)
складено акт опису й арешту майна,
відповідно до якого описано і
накладено арешт наступного майна:
квартири АДРЕСА_1, заг. пл. 146,60 кв.м.

Боржнику на праві власності належить
185/200 частини квартири АДРЕСА_1, що
становить 135,6 кв.м., та не перебуває в
іпотеці.

На підставі заяви стягувача № 8328/4/02 від
17.12.2013 р. про повернення без виконання
виконавчий лист Шевченківського
районного суду м. Києва від 10.10.2011 р.,
відділом ПВРДВС України 27.12.2013 р.
прийнято постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеву на
підставі пункту 1 ч. 1 ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження".

Пунктом другим даної постанови,
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору ВП № 33031684 від 27.12.2013
виділено в окреме провадження.

В подальшому, 13.01.2014 року старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП № 41414400) з
примусового виконання постанови
державного виконавця № 33031684 виданої
27.12.2013 р. та зобов'язано боржника
добровільно виконати виконавчий
документ в семиденний строк з моменту
винесення (отримання) постанови.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про закінчення
виконавчого провадження від 25.01.2014 року
ВП № 41414400 виконавче провадження з
примусового виконання постанови №
33031684 виданої 27.12.2013 завершено,
виконавчий документ направлено для
виконання до ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві.

Вважаючи, що постанова відповідача про
стягнення виконавчого збору у
значеному розмірі, постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження від 27.12.2013р. та п.2
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу від 27.12.2013р. носять
протиправний характер та підлягають
скасуванню позивач звернувся до суду
за захистом своїх прав.

Закон України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон) визначає
умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до частини першої статті 1
Закону, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Так, цим Законом передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб (частина 1 статті 6
Закону). Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії
(частина 1 статті 11 Закону).

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови) та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Порядок стягнення виконавчого збору
регламентований статтею 28 Закону.
Зокрема, у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом, постановою
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України ВП
№ 33031684 від 09.06.2012 року про відкриття
виконавчого провадження ОСОБА_1 надано
семиденний строк для добровільного
виконання виконавчого листа № 2-6212/11,
виданого 10 жовтня 2011 року.

В судовому засіданні представник
позивача не заперечував, що в
зазначений державним виконавцем строк
позивач добровільно виконавчий
документ не виконала.

Відтак, в зв'язку з невиконанням
виконавчого документу у встановлений
строк і було винесено постанову ВП№
33031684 від 27.12.2013 про стягнення з боржника
виконавчого збору.

Сума заборгованості за виконавчим
листом від 10 жовтня 2011 року №2-6212/11, що
підлягала стягненню, складає 65 048 136,45
грн., сума виконавчого збору у розмірі
10% обрахована відповідачем вірно та
становить 6 504 813,64 грн. (65 048 136,45 грн. х 10%).

Постанову ВП № 33031684 від 27.12.2013 про
стягнення з боржника виконавчого збору
позивач у визначений законом строк не
оскаржував та вона на час розгляду
справи є чинною.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВАС
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» N3, від 13 грудня 2010 р. (зі
змінами), роз'яснено, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі. Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України "Про
виконавче провадження" порядку.

Приписами ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавчий збір стягується з боржника
у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження»,
відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу.

Дана обставина є безумовною підставою
для відкриття виконавчого провадження,
тому державним виконавцем правомірно
відкрито виконавче провадження про
стягнення виконавчого збору за
Постановою ВП № 33031684 від 27.12.2013.

Посилання позивача на те, що
відповідачем не було вчинено дій щодо
примусового виконання рішення суду, як
на обставину, яка зумовлює відсутність
правових підстав для стягнення
виконавчого збору суд вважає
необґрунтованими, з огляду на те, що
виконавчий збір, як вже зазначалося, є
санкцією майнового характеру за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його добровільного
виконання.

З огляду на те, що постановою відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 27 грудня 2013 року ВП№ 33031684
виконавчий лист № 2-6212/11 виданий 10.10.2011
повернено стягувачеві, тому
відповідачем обгрунтовано постанову
про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого
збору виділено в окреме провадження
для здійснення виконавчих дій щодо
стягнення з боржника суми виконавчого
збору.

Таким чином, державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
при винесенні оскаржуваних постанов
про стягнення з боржника виконавчого
збору, арешт майна боржника, про
повернення виконавчого документа
стягувачеві діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб передбачений
Законом України «Про виконавче
провадження».

Дії старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Кеди Михайла Валентиновича по
стягненню виконавчого збору на
підставі постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору, винесеної
27.12.2013 р. у ВП №33031684 є правомірними.

За наведених обставин в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Голосуючий суддя
Р.О. Арсірій

Судді
В.В. Амельохін

Л.О. Маруліна