Справа № 2012/2а-1422/11
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р. Справа №
2012/2а-1422/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м. Харкова
на постанову Жовтневого районного суду
м. Харкова від 04.04.2011р. по справі
№ 2012/2а-1422/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м. Харкова

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

11.03.2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Харкова від 04.04.2011р. позовні вимоги
задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова щодо
відмови в перерахунку та виплати
пенсії ОСОБА_1. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Харкова здійснити
перерахунок пенсії з нарахуванням та
виплатою пенсії позивачу, як інваліду 1
категорії 2 групи, відповідно до
Постанови КМУ від 27.12.2005 року №1293,
збільшивши розмір пенсії, призначеної
відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону
України "Про статус та соцальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", основної
пенсії в розмірі не меншому ніж 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком,
визначеної ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", збільшивши її розмір у 3,5
рази та провести виплату недоплаченої
пенсії з 01.06.2010 року по 01.12.2011 року.

Відповідач не погодившись з
рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, а саме: Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Постанови
Кабінету Міністрів України "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян", Постанови
Кабінету Міністрів України "Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремих категоріям".

Відповідач зазначив, що основна та
додаткова пенсія позивачу призначена
згідно діючого законодавства.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова та отримує пенсію як інвалід 2-ї
групи по захворюванню, пов'язаному з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС .

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на перерахунок та
виплату пенсії відповідно до ст.54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" з
урахуванням підвищень, передбачених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1293 від 27.12.2005 р. "Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
призначених відповідно до ч. 4 ст. 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України від 28.02.1991 року №796 "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (надалі по тексту Закон №
796).

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
редакції Закону України від 06.06.1996 р. в
усіх випадках розмір пенсій для
інвалідів IІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини першої статті 50
зазначеного Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у редакції Закону України
від 06.06.1996 р. особам, віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами IІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами, при
розмірі пенсії позивачеві
застосуванню підлягають ст. ст.50,54
Закону України №796.

Зі ст.ст.50, 54 Закону №796 випливає, що під
час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю за основу їх
нарахування береться розмір
мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до ч.3 ст.67 Закону №796, яка
набрала чинності 31.10.2006 року, у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст.54 цього Закону, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір
щомісячної компенсації сім'ям за
втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового прожиткового мінімуму, і цей
перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Прожитковий мінімум визначається
Законом України " Про Державний бюджет
України".

Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

При цьому, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що при перерахунку та
виплати позивачеві пенсії відповідно
до ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" відповідач повинен
врахувати підвищення розміру пенсії,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 1293 від 27.12.2005 р.
"Про збільшення розмірів пенсії деяким
категоріям громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2005 р. N 1293 "Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачено збільшення розміру пенсії,
призначеної відповідно до статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
3,5 раза учасникам ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році
та встановлено що мінімальний розмір
пенсії, передбачений частиною
четвертою статті 54 Закону, не може бути
нижчим для інвалідів з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою II групи - 500 гривень.

Між тим, колегія суддів не приймає до
уваги положення вказаної вище
постанови, оскільки зазначеною
постановою передбачено збільшення
розміру пенсії, визначеного
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 січня 2002 року № 1.

Колегія суддів зазначає, що вихідним
критерієм розрахунку державної пенсії
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" виступає
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного Законом
про Державний бюджет України.

Іншого нормативно-правового акта, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

Частиною третьою статті 67 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в редакції
статті від 01.10.2006 року N 231-У
встановлено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

За конституційними нормами, виходячи
із пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії позивачеві
застосуванню підлягає ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", якою
передбачено, що розмір пенсії
визначається з прожиткового мінімуму
визначеного Законом України "Про
Державний бюджет України", з
встановленням розміру якого
здійснюється перерахунок пенсії
призначеної відповідно до ст. 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
постанови Кабінету Міністрів України
№ 1293 від 27.12.2005 р. "Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу пенсії з урахуванням
розмірів, передбачених постановою
Кабінету Міністрів України № 1293 від
27.12.2005 р. "Про збільшення розмірів
пенсії деяким категоріям громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Також судом першої інстанції не
досліджено питання щодо пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

30.07.2010 року Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010
року зазначений строк звернення з
позовом до адміністративного суду було
скорочено до шести місяців.

Таким чином, перебіг шестимісячного
строку розпочався з 30.07.2010 року,
оскільки до цієї дати для звернення до
суду з позовом було встановлено один
рік та позивач не був обізнаний про
його скорочення.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, піврічний строк на
звернення до суду з позовом та період
за який позивач просить суд захистити
його права, колегія суддів приходить до
висновку, що позивач пропустив строк на
звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Приймаючи рішення про поновлення
позивачу строку на звернення до суду з
позовом суд першої інстанції не навів
підстав для його поновлення.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до необґрунтованого
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, ч.4 ст.202, 205,
207, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Харкова - задовольнити
частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Харкова від 04.04.2011р. по справі
№2012/2а-1422/11 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова в частині
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова здійснити перерахунок пенсії з
нарахуванням та виплатою ОСОБА_1 як
інваліду 1 категорії 2 групи, відповідно
до Постанови КМУ від 27.12.2005 року №1293,
збільшивши її розмір, призначеної
відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
за період з 01.06.2010 року по 12.09.2010 року
без розгляду.

В іншій частині прийняти нову
постанову.

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Харкова про визнання протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії за
період з 13.09.2010 року -відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.