Справа № 2а-300/11
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Справа №
9104/123477/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Рибачука А.І., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 17 березня 2010 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради про стягнення
суми,-

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, ОСОБА_1 в лютому 2010 року
звернувся з позовом в суд до
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради та
просив визнати неправомірними дії
відповідача та зобов'язати його
здійснити нарахування допомоги на
оздоровлення та забезпечити їх виплату
в розмірі трьох мінімальних заробітних
плат за 2009 рік.

В обґрунтування своїх вимог вказує те,
що відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на оздоровлення в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат, являється
потерпілим ІІ категорії, евакуйованим
з зони аварії на ЧАЕС. Позивач вказує,
що відповідач ігнорує рішення
Конституційного Суду України №6-рп/2007,
яким змінені положення ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
визнано неконституційними.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 17 березня 2010 року в справі
№2а-300/10 адміністративний позов було
задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням Сихівським відділом
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради подано апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати постанову
Сихівського районного суду м. Львова
від 17 березня 2010 року в справі №2а-300/10
та в задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування своїх вимог Сихівський
відділ соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради покликається на постанову
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року №562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додає, що розмір і
цільове спрямування цих видатків
визначається виключно законом про
Державний бюджет України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Сихівського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради слід залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін. При цьому колегія
суддів виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та сторонами не
заперечувалось, що ОСОБА_1 є
громадянином евакуйованим у 1986 році із
зони відчуження ІІ категорії, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 (а.с. 4), перебуває на
відповідному обліку в Сихівському
відділі соціального захисту
управління соціального захисту
Департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» виплата
щорічної допомоги на оздоровлення
передбачена у розмірі: евакуйованим із
зони відчуження у 1986 році, включаючи
дітей, - три мінімальні заробітні плати.

Відповідно до Закону України від 14.12.2006
року №466-16 «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
встановлення мінімальної заробітної
плати на рівні прожиткового мінімуму
для працездатних осіб» мінімальна
заробітна плата встановлюється у
розмірі не нижчому від розміру
прожиткового мінімуму для
працездатних осіб. Розмір мінімальної
заробітної плати встановлюється
Верховною Радою України за поданням
Кабінету Міністрів України не рідше
одного разу на рік у законі про
Державний бюджет України. Розмір
мінімальної заробітної плати не може
бути зменшено в разі зменшення
розміру прожиткового мінімуму для
працездатних осіб.

Виходячи зі змісту вимог Закону, який
встановлює розміри мінімальної
заробітної плати на відповідні роки, не
вбачається будь-яких обмежень щодо
можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою
реалізації статті 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Порядок обчислення компенсаційних
виплат особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Закони та підзаконні
нормативно-правові акти повинні
відповідати Конституції України, як
основному Закону держави, в свою чергу
підзаконні нормативно правові акти
повинні не суперечити законам України
та Конституції України.

Постанова Кабінету Міністрів України
№562 від 12.07.2005 року «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
керувався відповідач при нарахуванні
щорічної допомоги на оздоровлення є
підзаконним нормативно-правовим актом
та істотно звужує права позивача
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Тому згідно положення ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу, застосуванню підлягають не
постанова Кабінету Міністрів України,
оскільки остання істотно звужує обсяг
встановлених законом прав позивачки
згідно ст.48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 року № 107-VІ набрав чинності
01.01.2008 року, внесено зміни в ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яку викладено в такій
редакції: одноразова компенсація
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року №10-рп/2008 вказані вище
зміни визнано неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України рішення про їх
неконституційність.

Таким чином, після 22.05.2008 року діє
редакція ч. 4 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» до
внесення змін, а саме: щорічна допомога
на оздоровлення виплачується в таких
розмірах: евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей, -
три мінімальні заробітні плати.

Отже, колегія суддів не вбачає жодних
перешкод у виплаті одноразової
допомоги на оздоровлення відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2009 рік у визначеному
статтею 48 розмірі, так як такі заявлені
в межах строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що апеляційні
вимоги Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Сихівського районного суду
м. Львова від 17 березня 2010 року в справі
№2а-300/10 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
А.І. Рибачук

В.В. Клюба