Справа № 2-а-3684/11
Суддя: Щербина-Почтовик І. В.
Дата ухвалення: 2011-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-3684/11
ПОСТАНОВА

іменем України

08.06.2011 Амур-Нижньодніпровський
районний суд міста Дніпропетровська в
складі

головуючого судді
Щербини-Почтовик І.В.,

при секретарі Штонді О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду в
Амур-Нижньодніпровському районі щодо
визнання права на пенсію державного
службовця,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до
Управління Пенсійного фонду в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська про визнання права на
пенсію державного службовця, в
обґрунтування позову вказав про те, що
він з 28.12.1966 року по 25.06.1992 року проходив
службу у Збройних Силах та із 14.05.2001 по
12.09.2005 працював на державній службі у
Амур-Нижньодніпровській районній раді
м. Дніпропетровська та звільнений у
зв'язку з ліквідацією відділу і
скороченням чисельності працівників
не досягнувши 60 років. У зв'язку з
наведеним позивач просив задовольнити
його позовні вимоги, а саме визнати
юридичний факт про те, що служба у
Збройних Силах є державною службою та
визнати за ним право на пенсію
державного службовця, постановити
рішення про визнання відмови
управління Пенсійного фонду в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська від 08.01.09 №128/08-43 не
чинною та скасувати, зобов'язати
відповідача провести перерахунок
пенсії державного службовця з часу
настання до цього відповідних умов з
урахуванням позовної давності у 3 роки
та в подальшому його пенсійне
забезпечення здійснювати згідно
чинного законодавства, крім
зазначеного стягнути з відповідача на
його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі та
просив їх задовольнити.

В судових засіданнях представник
відповідача заперечував проти
задоволення позову, обґрунтовуючи свої
заперечення тим, що позивач на день
досягнення 60 річного віку не працював
на посаді державного службовця, а був
звільнений. Крім того, як зазначив
представник відповідача,військова
служба у ст. 25 переліку посад Закону
України «Про державну службу»-
відсутня. 08 червня 2011 року представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Вислухавши позивача, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
необхідність задоволення вимог
позивача частково, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України
Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні грунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В позасудовому порядку позивач
намагався врегулювати спірне питання,
надіславши відповідачу 19.12.2008 року
заяву щодо перерахунку пенсії.(а.с.5)

На вказану заяву позивач отримав
повідомлення від 08.01.09 за №128/08-43, щодо
того, що право на пенсію згідно Закону
України «Про державну службу»
відповідно до чинного пенсійного
законодавства у позивача відсутнє.
(а.с.6)

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи
(ксерокопія трудової книжки НОМЕР_1 -
а.с.7), загальний стаж роботи позивача до
вступу на завод становить 25,5 років
Служби в Армії, що також
підтверджується ксерокопією
військового квитка НОМЕР_2 виданого 26
липня 1995 року (а.с.10) період проходження
служби у Збройних Силах становить з
28.12.1966 по 25.06.1992р.р.

Згідно вищезазначеної трудової книжки,
(а.с.8 зворот -а.с.9) позивач має стаж
державного службовця, який становить 4
роки 3 місяці 23 дні, у зв'язку з
призначенням на посаду спеціаліста 1
категорії відділу з мобілізаційної та
оборонної роботи, правове положення
державного службовця підтверджується
з періоду приведення до Присяги
державного службовця 14.05.2001 по 12.09.2005
р.р., а саме звільнення із займаної
посади завідуючого відділу з
мобілізаційної та оборонної роботи, у
зв'язку із ліквідацією відділу і
скороченням чисельності працівників
відділу відповідно до п.1 ст.40 КЗпП.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", особам, які
мають одночасно право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором, як встановлено в
судовому засіданні позивач отримує
пенсію відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ», що
підтверджується ксерокопією
посвідчення серії НОМЕР_3 виданого
ОСОБА_1 у серпні 2008 року (а.с.21).

Частиною ч. 1 ст. 2 Закону України "Про
військовий обов'язок і військову
службу", передбачено, що військова
служба є державною службою особливого
характеру, яка полягає у професійній
діяльності придатних до неї за станом
здоров'я і віком громадян України,
пов'язаній із захистом Вітчизни. Час
проходження військової служби
зараховується громадянам України до їх
страхового стажу, стажу роботи, стажу
роботи за спеціальністю, а також до
стажу державної служби.

Час військової служби у Збройних Силах
та інших військових формуваннях,
включається до стажу державної служби,
що встановлено абзацем 5 п.3 постанови
Кабінету Міністрів України за № 283 від
03.05.1994 року "Про порядок обчислення
стажу державної служби"

Підставою для зарахування до стажу
державної служби часу військової
служби є записи про проходження
військової служби у військовому квитку
(для осіб рядового, сержантського
складу та прапорщиків запасу це -
записи у графах 8-15, для осіб
офіцерського складу -у графі 10).

Як встановлено ч.2 ст.37 Закону України
«Про державну службу», на одержання
пенсії державних службовців мають
право особи, які досягли встановленого
законодавством пенсійного віку, за
наявності страхового стажу для
чоловіків - не менше 25 років, для жінок -
не менше 20 років, у тому числі стажу
державної служби - не менше 10 років, та
які на час досягнення пенсійного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менше 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, - незалежно від
місця роботи на час досягнення
пенсійного віку.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку, оскільки час військової
служби включається до стажу державної
служби, а у позивача наявні 25,5 років
служби в Радянській армії та 4 роки 3
місяці 28 днів стажу державного
службовця, то він має право на пенсію
державного службовця незалежно від
того, що на день досягнення
встановленого законодавством
пенсійного віку він не працював на
посаді державного службовця.

Вищенаведені висновки свідчать, що
відповідач не діяв у спосіб,
передбачений законодавством, що й
стало приводом для звернення позивача
до суду.

З урахуванням наведено суд вважає
протиправними дії відповідача щодо
відмови позивачу в нарахуванні і
призначені пенсії за віком згідно
Закону України "Про державну службу в
Україні".

Разом з тим не підлягають задоволенню
вимоги позивача, щодо визнання
юридичного факту про те, що служба у
Збройних Силах є державною службою,
оскільки встановлення юридичного
факту не відноситься до юрисдикції
адміністративних судів щодо вирішення
адміністративних справ, з огляду на що
провадження у цій частині підлягає
закриттю.

Крім зазначеного не підлягає і
скасуванню відмова відповідача від
08.01.09 за №128/08-43, оскільки в сенсі п.1 ч.2
ст.17 КАС України вказаний лист не є
рішенням (нормативно-правовим актом чи
правовим актом індивідуальної дії),
тому відмову відповідача слід визнати
протиправною.

Розглядаючи вимогу позивача, щодо
задоволення його позовних вимог з
урахуванням позовної давності у 3 роки,
суд приходить до висновку про
необхідність застосування вимог ч.2
ст.99 КАС України, а саме, те, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк.

Крім зазначеного, на переконання суду,
не підлягає задоволенню вимога позову
про зобов'язання відповідача в
подальшому здійснювати пенсійне
забезпечення позивача згідно чинного
законодавства, оскільки, здійснення
нарахування пенсії відповідно до
приписів закону становить обов'язок, а
не право відповідача, та відповідно до
ч. 1 ст. 2 КАС завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Зі змісту цієї правової
норми видно, що судовому захисту
підлягають лише порушені права,
свободи і інтереси фізичних або права і
інтереси юридичних осіб, а не
можливість їх порушення в майбутньому,
через що дана частина вимог позову
задоволенню не підлягає, порушені
права позивача підлягають поновленню
саме у зазначений в цій постанові
спосіб.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, суд виходить з того, що
відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України, тому для
суду при вирішенні питання про
розподіл судових витрат вбачаються
підстави для присудження до стягнення
з Державного бюджету України на
користь позивача здійснених позивачем
документально підтверджених судових
витрат.

Керуючись ст.ст.6-14,17,86,94,158-163,167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -задовольнити
частково.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська від 08.01.2009 року №128/08-43
щодо визнання права на пенсію
державного службовця.

Визнати за ОСОБА_1 право на призначення
йому пенсії державного службовця.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська при
призначенні пенсії державного
службовця перерахувати та виплатити
ОСОБА_1 різницю між пенсією державного
службовця та одержуваною ним пенсією
за період з 20 жовтня 2010 року.

Провадження в частині вимоги позивача,
щодо визнання юридичного факту про те,
що служба у Збройних Силах є державною
службою - закрити.

В задоволенні решти вимог
адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору в
розмірі 3 (трьох) гривен 40 (сорока)
копійок.

Вступну та резолютивну частини
постанови проголошено 08 червня 2011 року,
у повному обсязі буде складено 13 червня
2011 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

суддя