Справа № 802/4105/13-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2013 р.
м. Вінниця

Справа № 802/4105/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Середюка М.А.,

представника позивача:
Данилюка В.М.,

відповідача: не
з"явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до товариства з обмеженою
відповідальністю "Водолії" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
Вінницьке обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів ( далі -
Фонд, позивач ) з адміністративним
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Водолії" (далі - ТОВ
"Водолії", відповідач) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
порушення статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів" відповідач у 2012 звітному
році не забезпечив виконання нормативу
робочих місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, в
кількості чотирьох осіб, в зв'язку з чим
зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
в сумі 73555,76 грн. та пеню в сумі 2500,70 грн.

16.10.2013 року представником позивача
через відділ прийому за вх. №24291 подано
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, відповідно до якої, загальна
сума позову складає 95071,00 грн., з яких
91944,70 грн. -
адміністративно-господарські санкції
та 3126,30 грн. - пеня (а.с. 20 - 21).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог від 16.10.2013 року,
підтримав у повному обсязі, просив
адміністративний позов задовольнити.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
завчасно та належним чином, шляхом
надсилання ухвали та повісток суду за
місцем реєстрації товариства, що
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (а.с. 26, 31).

Отже, судом вжито всіх залежних від
нього заходів для повідомлення
відповідача належним чином про дату,
час і місце розгляду справи для
реалізації ним права судового захисту
своїх прав та інтересів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, суд встановив
наступне.

01.03.2013 року ТОВ "Водолії" подало до Фонду
звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2012 рік, згідно з яким
середньооблікова кількість штатних
працівників становить 217 осіб, з них
середньооблікова кількість інвалідів
штатних працівників - 5 осіб; в той же
час, кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до ст. 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", становить 9 осіб (а. с. 4).

В позовній заяві позивач зазначив, що
відповідач не виконав нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів в кількості чотирьох осіб,
при цьому відповідач самостійно
обрахував та зазначив у звіті суму
адміністративно - господарських
санкцій за невиконання зазначеного
нормативу - 73555,76 грн. ( а.с. 2-3, 4, 5 ).

Крім того, за порушення термінів сплати
зазначених санкцій в сумі 73555,76 грн. ТОВ
"Водолії" зобов'язане сплатити пеню у
сумі 2500,70 грн., яка розрахована
починаючи з наступного дня граничного
строку сплати
адміністративно-господарських
санкцій, тобто з 16.04.2013 року, по день
звернення до суду з цим позовом.

Однак, під час перевірки правильності
розрахунку середньооблікової
кількості штатних працівників, якім
встановлена інвалідність, позивачем
з'ясовано, що загальна кількість
місяців, відпрацьованих усіма
інвалідами штатними працівниками
відповідача за рік, становить 52 місяці,
що дорівнює середньообліковій
кількості інвалідів штатних
працівників в кількості чотирьох осіб (
а.с. 5, 20 - 21, 22, 23 ).

Таким чином, на підприємстві
відповідача у 2012 році працюючих
інвалідів штатних працівників було
чотири особи, а норматив, згідно Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
вимагає працевлаштувати 9 осіб із
групою інвалідності. За таких обставин
невідповідність нормативу у
працевлаштуванні інвалідів на ТОВ
"Водолії" складає п'ять осіб.

Враховуючи вищенаведене, позивачем
здійснено розрахунок розміру
адміністративно-господарських
санкцій, який дорівнює 91944,70 грн., та 3126,30
- пеня, що підтверджується розрахунком
заборгованості та розрахунком суми
пені станом на 02.10.2013 року (а.с. 23, 24).

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам суд встановив, що вони
регулюються Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" № 875-ХІІ від 21.03.1991
року.

Працевлаштування - це система
організаційних, економічних і правових
заходів, направлених на забезпечення
трудової зайнятості населення.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Водночас статтею 20 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" передбачено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України "Про
зайнятість населення" підприємства,
установи і організації незалежно від
форми власності реєструються у
місцевих центрах зайнятості за їх
місцезнаходженням як платники збору до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
щомісяця подають цим центрам
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих місць
(вакансій), у тому числі призначених для
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 18-1 вказаного Закону
інвалід, який не досяг пенсійного віку,
не працює, але бажає працювати, має
право бути зареєстрованим у державній
службі зайнятості як безробітний.
Рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів. Державна служба зайнятості
здійснює пошук підходящої роботи
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань.

Частиною 4 статті 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" визначено, що
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів за рахунок
нормативів робочих місць.

Проте, згідно з ч. 1 ст. 18 цього Закону
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Таким чином, з положень Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" не вбачається, що
обов'язок підприємства щодо створення
робочих місць для інвалідів
супроводжується його обов'язком
займатись пошуком інвалідів для їх
працевлаштування на створені ним
робочі місця. Такий обов'язок
відповідно до ст. 18 Закону покладено на
органи виконавчої влади з питань праці
та соціальної політики, органи
місцевого самоврядування, громадські
організації інвалідів. Попри те, чинним
законодавством на підприємства
покладається ряд обов'язків із
виконанням яких роботодавець
вважається таким, що вжив усіх заходів
для працевлаштування інвалідів та
виконання нормативу робочих місць,
зокрема створення робочих місць та
інформування про це відповідні органи
зайнятості.

Так, відповідно до вимог Інструкції
щодо заповнення форми звітності № 3-ПН
"Звіт про наявність вакансій", яка
затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України №
420 від 19.12.2005 року та зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 21.12.2005
року за № 1534/11814, підприємства, установи
і організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від форм
власності та господарювання повинні за
наявності вакансій у повному обсязі
подавати інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакансій)
центрам зайнятості за місцем їх
реєстрації як платника страхових
внесків.

Отже, на відповідача покладено не лише
обов'язок створити робоче місце
інваліда, але й інформувати про це
органи зайнятості щомісячно в порядку,
встановленому вищезазначеним
нормативно-правовим актом.

Як встановлено судом, ТОВ "Водолії"
перебуває на обліку у Фонді як
підприємство, яке у своїй діяльності
використовує найману працю. При цьому у
відповідача в 2012 році середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу становила 217 осіб, з
них середньооблікова кількість
інвалідів штатних працівників - 4 особи;
в той же час, кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", становить 9 осіб.
Таким чином, невідповідність нормативу
у працевлаштуванні інвалідів на ТОВ
"Водолії" дорівнює 5-ти особам.

Отже, фактично відповідач не виконав
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів в
кількості п'яти осіб.

При цьому, матеріали адміністративної
справи свідчать, що відповідач
протягом 2012 року не подавав центру
зайнятості інформацію про наявність
вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів, що
підтверджується листом Лівобережного
районного центру зайнятості від 18.04.2013
року № 01-10/425 на адресу відділення Фонду
(а.с. 7).

За таких обставин суд доходить
висновку, що у 2012 році відповідач не
виконав вимог Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" та не забезпечив
виконання нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

При цьому, адміністративно -
господарські санкції, самостійно
обраховані відповідачем, останній
повинен був сплатити в строк до 15
квітня року, наступного за роком, в
якому відбулося порушення нормативу (
тобто до 15 квітня 2013 року ), однак на час
розгляду справи в суді сума
заборгованості до Державного бюджету
сплачена не була.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 1
ст. 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" сума
адміністративно-господарських
санкцій, яка підлягає сплаті
відповідачем, становить 91944,70 грн.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3
Порядку нарахування пені та її сплати,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 15 травня 2007 року № 223, порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річної облікової
ставки Національного банку України за
кожен календарний день прострочення
(наведених у постановах Правління
Національного банку України), що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

На підставі вищенаведеної норми
позивачем, за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій, відповідачу нарахована пеня в
сумі 3126,30 грн.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Згідно зі ст. 238 вищезазначеного
Кодексу за порушення встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
до суб'єктів господарювання можуть
бути застосовані уповноваженими
органами державної влади або органами
місцевого самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Вказаний висновок узгоджується із
правовою позицією Верховного Суду
України у справі № 21-200а13.

Враховуючи вище наведені обставини
справи, суд прийшов до висновку, що
відповідач не забезпечив виконання у
2012 році вимог абз. 2 ст. 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в України" та не вжив всіх
залежних від нього заходів по
недопущенню порушення. Крім того,
відповідачем було самостійно
обраховано та зазначено в звіті суму
адміністративно - господарських
санкцій, проте у визначений законом
строк добровільно не сплачено.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є
у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини справи,
вищезазначені положення чинного
законодавства України, відсутність
заперечень відповідача щодо заявлених
позовних вимог, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача є
обґрунтованими, відповідають дійсним
обставинам справи, підтверджуються
дослідженими доказами, а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат позивача
- суб'єкта владних повноважень,
пов'язаних із залученням свідків та
проведенням судових експертиз, судові
витрати (судовий збір) стягненню з
відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Водолії" () на користь Вінницького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (одержувач: Держбюджет м.
Вінниця, р/р 0002, ,
банк одержувача: ГУДКСУ у Вінницькій
області м. Вінниця, МФО 802015, призначення
платежу: *; код бюджетної класифікації
50070000, символ звітності 230 "платежі до
Фонду соціального захисту інвалідів за
2012 рік") кошти в сумі 95071,00 грн.
(дев'яносто п'ять тисяч сімдесят одна
гривня 00 коп.).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Заброцька Людмила
Олександрівна