Справа № 827/2521/13-а
Суддя: Ілюхіна Ганна Павлівна
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 827/2521/13-а

12.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Єланської О.Е. ,

Яковенко С.Ю.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя (суддя Гавура О.В. ) від 19.11.13
у справі № 827/2521/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 99045)

до Академії військово-морських сил ім.
П.С. Нахімова (вул. Дибенко, 1 а, м.
Севастополь, 99028)

представник позивача: ОСОБА_4 (АДРЕСА_2,
99011)

про визнання протиправною
бездіяльності та стягнення грошової
компенсації,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 19.11.2013 у задоволенні
позову відмовлено (арк. с. 31-33).

Рішення суду мотивовано тим,
що у даних спірних відносинах слід
керуватися нормами Закону України "Про
деякі заходи щодо економії бюджетних
коштів", а не Постановою № 1444, оскільки
закон є актом вищої юридичної сили
порівняно з постановою Кабінету
Міністрів України; положення статті 9-1
Закону регулюють порядок виплати
компенсації замість речового майна
військовослужбовцям, які проходять
військову службу за контрактом або
перебувають на кадровій військовій
службі і не можуть бути застосовані до
військовослужбовців звільнених з
військової служби, оскільки вказані
положення Закону не передбачають
виплату заборгованості по речовому
майну до військовослужбовців, що були
звільнені зі служби.

Не погодившись із
зазначеною постановою суду, позивач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 19.11.2013 та прийняти нове
рішення по справі, яким позов
задовольнити (арк. с. 39-41).

Доводи апеляції мотивовані тим,
що судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
основні з яких полягають в тому, що
судом першої інстанції не дана належна
оцінка тому факту, що з 1 січня 2007 року (у
тому числі на момент звільнення у
запас та звернення до суду) статтю 9
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» викладено в новій
редакції, а також доповнено статтею 9-1
(у редакції, чинній до 1 січня 2008
року), якою було передбачено,
зокрема, що продовольче та речове
забезпечення військовослужбовців
здійснюється за нормами і в
терміни, що встановлюються Кабінетом
Міністрів України; тобто із 1 січня 2007
року Закон України «Про деякі заходи
економії бюджетних коштів» не має
застосовуватись до спірних
правовідносин, оскільки його дією було
зупинено дію норми, яка вже втратила
чинність; при цьому судом також не дана
належна оцінка наступним обставинам:
відповідно до наказу №69 від 23 січня 2013
року начальника Академії
військово-морських сил імені
П.С.Нахімова (по стройовий частині) при
звільнені мені відповідно до пункту 27
Порядку речового забезпечення
військовослужбовців,
військовозобов'язаних, резервістів
Збройних Сил та інших військових
формувань, а також військових
ліцеїстів у мирний час, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 жовтня 2004 року №1444 та на підставі
рапорту передбачено виплату грошової
компенсації за неотримане речове майно
за час проходження служби у сумі 7659 грн.
94 коп.; є інвалідом 3 групи,
інвалідність оформлено на підставі
Акту МСЕК №002303, відповідно до цього
акту причиною інвалідності є закрита
черепно-мозкова травма, яка пов'язана
із виконанням обов'язків військової
служби та був звільнений із збройних
сил за станом здоров'я; до позивача
підлягають застосуванню як положення
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», у тому числі ст.9-1, а
також положення п.27 Положення про
порядок речового забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний
час», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1444 від 28
жовтня 2004 року (із змінами та
доповненнями).

В судове засідання, призначене на 12.02.2014
позивач та відповідач явку
уповноважених представників не
забезпечили, про дату, час та місце
апеляційного розгляду повідомлені
належним чином та своєчасно.

До початку судового засідання від
позивача надійшло клопотання про
поновлення строку звернення до суду
(вх. №2164 від 10.02.20140 та письмові
пояснення щодо поважних причин
пропуску строку звернення до суду (вх.
№ 2165 від 10.02.2014) з яких вбачається, що
наказом Міністра оборони України (по
особовому складу) №1054 від 27 грудня 2012
року капітана 1 рангу ОСОБА_2,
начальника факультету корабельної
енергетики Академії військово -
морських сил імені П.С.Нахімова
звільнено з військової служби у запас
за статтею 26 частиною шостою пунктом
«б» Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу» (за
станом здоров'я) з 23 січня 2013 року;
згідно з наказом ТВО начальника
Академії військово-морських сил імені
П.С.Нахімова полковника ОСОБА_6 №69 від 23
січня 2013 року звільненому з військової
служби у запас ОСОБА_2 відповідно до
пункту 27 Порядку речового забезпечення
військовослужбовців,
військовозобов'язаних, резервістів
Збройних Сил та інших військових
формувань, а також військових
ліцеїстів у мирний час, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1444 від 28 жовтня 2004 року підлягає
виплаті грошова компенсація за
неотримане речове майно за час
проходження служби у сумі 7659 (сім тисяч
шістсот п'ятдесят дев'ять) гривень 94
копійки; з 23.01.2013 по 30.09.2013 наказ № 69 від
23.01.2013 не був виконаний; 01.10.2013 позивач
звернувся до начальника Академії
військово-морських сил ім. П.С. Нахімова
по надання вказівки на виплату йому
грошової компенсації замість
неотриманого речового майна, яке
підлягало видачі під час служби та
виплата якого передбачена наказом про
звільнення; 07.10.2013 листом Академії
Військово-Морських Сил імені
П.С.Нахімова вих.№658 позивачу
повідомлено та роз'яснено, що грошова
компенсація замість речового майна, що
підлягає видачі, видається в першу
чергу: родичам загиблих; за рішенням
суду; військовослужбовцям, предмети
речового майна, яким належали до видачі
до 11.03.2000; 25.02.2013 позивач визнаний
інвалідом війни 3 групи внаслідок
травми, отриманої під час проходження
служби; відповідно до діючого
законодавства йому була нарахована
одноразова виплата у сумі 311 тис. грн.,
яка була фактично виплачена у грудні
2013; дії відповідача свідчать, що
Академія ВМСУ не відмовляється
сплатити йому суму компенсації;
вказані обставини не свідчили про
порушення його права; підстави робити
висновки про порушення його права та
необхідність його захисту у суді
об'єктивно з'явилися у позивача лише
після отримання листа ТВО начальника
академії ВМСУ від 07.10.2013.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Розглянувши справу в
порядку статей 195, 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів встановила
наступне.

ОСОБА_2 проходив військову
службу на посаді начальника
корабельної енергетики Академії
військово-морських сил імені П.С.
Нахімова, календарна вислуга років
станом на 23 січня 2013 року складає 30
років 05 місяців 24 дні.

27.12.2012 Наказом Міністра оборони
України (по особовому складу) № 1054
відповідно до частини шостої статті 26
Закону України "Про військовий
обов'язок і військову службу"
нижчепойменованих осіб офіцерського
складу звільнити з військової служби у
запас "б" (за станом здоров'я): капітана
1 рангу ОСОБА_2, начальника факультету
корабельної енергетики Академії
військово-морських сил ім. П.С. Нахімова
(арк. с. 3).

23.01.2013 Наказом начальника
Академії військово-морських сил ім. П.С.
Нахімова (по стройовій частині) № 69
капітана 1 рангу ОСОБА_2, начальника
факультету корабельної енергетики
Академії військово-морських сил імені
П.С.Нахімова, звільненого наказом
Міністра оборони України (по особовому
складу) від 27 грудня 2012 року № 1054 з
військової служби у запас за статтею 26
частиною 6 пунктом „б" (за станом
здоров'я) Закону України "Про
військовий обов'язок і військову
службу", з 23 січня 2013 року вважати таким,
що здав справи та обов'язки, з 23 січня 2013
року виключити зі списків особового
складу академії та усіх видів
забезпечення і направити для
постановки на військовий облік до
Севастопольського ОМВК АР Крим.
Календарна вислуга років на 23.01.13 - 30
років 05 місяців 24 дні. Гідний премії у
розмірі 90 % від посадового окладу за
період з 01.01.13 по 23.01.13. Виплатити
надбавку за виконання особливо
важливих завдань у розмірі 50% від
посадового окладу з урахуванням
окладу за військовим званням та
надбавки за вислугу років за період з
01.01.13 по 23.01.13. Виплатити щомісячну
додаткову грошову винагороду за січень
2013 року у розмірі 100% місячного
грошового забезпечення за період з
01.01.13 по 23.01.13. Матеріальну допомогу за
2013 рік не отримав. Виплатити грошову
допомогу при звільненні у сумі 86467
(вісімдесят шість тисяч чотириста
шістдесят сім) гривень 50 копійок.
Припинити доступ до роботи з
документами з найвищим грифом
секретності «цілком таємно». На
підставі наказу Міністра оборони
України від 30.11.11 № 737 «Про затвердження
інструкції про організацію
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України та членів їх сімей
жилими приміщеннями» житлом від
Міністерства оборони України не
забезпечений. Відповідно до пункту 27
Порядку речового забезпечення
військовослужбовців,
військовозобов'язаних, резервістів
Збройних Сил та інших військових
формувань, а також військових
ліцеїстів у мирний час затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 жовтня 2004 року, № 1444 та на
підставі рапорту виплатити грошову
компенсацію за не отримане речове
майно за час проходження служби у сумі
7659 (сім тисяч шістсот п'ятдесят дев'ять)
гривень 94 копійки. Підстава: 1. Витяг із
наказу Міністра оборони України (по
особовому складу) від 27 грудня 2012 року
№ 1054 (вх. № 74 від 08.01.13). Рапорт. Довідка
про одержання грошової компенсації
замість речового майна, що підлягає
видачі від 22.01.13 №737/РС (арк. с. 4-5).

Згідно з довідкою № 2 Академії
військово-морських сил імені П.С.
Нахімова від 22.01.2013 № 737/рс грошова
компенсація замість речового майна,
яке підлягало видачі позивачу, складає
7 659 грн. 94 коп. (арк. с. 6).

З посвідчення НОМЕР_2 від 17.04.2013
вбачається, що позивач є інвалідом 3
групи та має право на пільг встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - інвалідів війни (арк. с. 8).

07.10.2013 вих. № 1622 ТВО начальник Академії
військово-морських сил ім. П.С. Нахімова
повідомив позивача, що згідно Наказу
Міністра оборони України від 31.01.2006 № 45
«Про заходи щодо виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 28.10.2004,
Постанови кабінету міністрів №1444
Положення про речове забезпечення
військовослужбовців речовим майном у
мирний час» грошова компенсація
замість речового майна, що підлягає
видачі, видається в першу чергу:
родичам загиблих; по рішенню суду;
військовослужбовцям, предмети
речового майна, яким належали до видачі
у термін до 11.03.2000 (арк. с. 7).

15.10.2013 позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Севастополя
з адміністративним позовом до
Академії військово-морських сил ім. П.С.
Нахімова:

- визнати бездіяльність Академії
військово-морських сил ім. П.С. Нахімова
противпоравною та стягнути на його
користь з Академії військово-морських
сил ім. П.С. Нахімова компенсацію
вартості не отриманого речового майна
в розмірі 7659 грн. 94 коп. (арк. с. 1-2).

Клопотання про поновлення строків
звернення до суду не заявлялось,
докази поважної причини пропуску
строку звернення до суду не надавались
і судом першої інстанції не
розглядались.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню, з наступних підстав.

Предметом спору у справі є неповний
розрахунок з позивачем по наказу
відповідача, який виданий при його
звільненні і який є дійсним та
підлягає безумовному виконанню.

Правовідносини сторін регулюються
Конституцією України, Законом України
"Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 зі змінами та
доповненнями (далі - Закон №2011),
Постановою Кабінету Міністрів України
"Про речове забезпечення
військовослужбовців Збройних Сил та
інших військових формувань у мирний
час" № 1444 від 28.10.2004 (далі - Постанова №
1444).

Відповідно до статті 1 Закону №2011
соціальний захист військовослужбовців
- діяльність (функція) держави,
спрямована на встановлення системи
правових і соціальних гарантій, що
забезпечують реалізацію
конституційних прав і свобод,
задоволення матеріальних і духовних
потреб військовослужбовців відповідно
до особливого виду їх службової
діяльності, статусу в суспільстві,
підтримання соціальної стабільності у
військовому середовищі. Це право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, у старості, а також в інших
випадках, передбачених законом.

Статтею 9 Закону (в редакції що діяла до
01.01.2007) передбачено, що держава гарантує
військовослужбовцям матеріальне та
інше забезпечення у розмірах, що
стимулюють заінтересованість громадян
України у військовій службі.
Військовослужбовці одержують за
рахунок держави грошове забезпечення,
а також речове майно і продовольчі
пайки або за бажанням
військовослужбовця грошову
компенсацію замість них. Грошове
забезпечення визначається залежно від
посади, військового звання,
кваліфікації, наукового ступеня і
вченого звання, тривалості та умов
військової служби. Порядок і розміри
грошового та матеріального
забезпечення військовослужбовців та
компенсації замість речового майна і
продовольчих пайків встановлюються
Кабінетом Міністрів України з
урахуванням коефіцієнта індексації
грошових доходів. За офіцерами,
прикомандированими для роботи в
органах державного управління, на
підприємствах, в установах,
організаціях і вищих навчальних
закладах, зберігаються всі види
матеріального забезпечення, гарантії
та пільги за рахунок бюджету
Міністерства оборони України,
Державної прикордонної служби України
та інших військових формувань. Перелік
посад, що їх можуть займати офіцери,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до пункту 27 Постанови № 1444
військовослужбовці, звільнені у запас
або відставку з правом носіння
військової форми одягу, за бажанням
можуть отримати речове майно, яке вони
не отримали під час звільнення, або
грошову компенсацію за нього за цінами
на день підписання наказу про
звільнення. Зазначеним особам,
звільненим у запас або відставку після
закінчення строку контракту, за
належне їм, але не отримане протягом
дії контракту речове майно
виплачується грошова компенсація
пропорційно часу, що минув з дня
виникнення права на отримання цього
майна до дати закінчення контракту, або
видається речове майно на суму
грошової компенсації.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України з
питань соціального захисту
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб" (набрав чинності з 01
січня 2007 року) статтю 9 Закону викладено
у новій редакції та доповнено статтею
9-1, згідно з якою військовослужбовці,
які проходять військову службу за
контрактом або перебувають на
кадровій військової службі, мають
право на отримання замість належних їм
за нормами забезпечення предметів
речового майна грошової компенсації в
розмірі вартості зазначених предметів.
Порядок виплати грошової компенсації
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Доводи позивача щодо поважної причини
пропуску строку звернення до суду,
судовою колегією приймаються до уваги,
оскільки судом першої інстанції це
питання не розглядалось.

Доводи, мотиви та обгрунтування,
вказані позивачем у поясненні
заслуговують на увагу, підтверджені
належними та допустимими доказами.

Частиною першою статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Згідно з частиною другою статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, для захисту прав, свобод та
інтересів особи цим Кодексом та іншими
законами можуть встановлюватися інші
строки для звернення до
адміністративного суду, які, якщо не
встановлено інше, обчислюються з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої статті 100
Кодексу адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Згідно частини другої статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

На момент звільнення з
військової служби за станом здоров'я
позивач не мав необхідності
пред'являти до Академії
військово-морських сил ім. П.С.Нахімова
вимоги, у тому числі шляхом звернення
до суду, оскільки факт складення
вказаної довідки №737/рс від 22.01.2013 та
видання наказу №69 від 23.01.2013 року
свідчить про те, що Академія
військово-морських сил ім. П.С. Нахімова
визнає його право на отримання
грошової компенсації за не отримане
майно (формений одяг) та відповідно
своє зобов'язання Академії здійснити
виплату грошових коштів в сумі 7659, 94
грн. Позивач з 23.01.2013 по жовтень 2013 не
звертався з позовом до суду оскільки
виплата грошової компенсації за
неотримане речове майно прямо
передбачена наказом № 69 від 23.01.2013 і у
позивача не було підстав вважати, що
виплата не буде здійснена; він вважав,
що має місце затримка відповідних
виплат, що мало місце по іншій виплаті.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що бездіяльність
відповідача щодо невиконання Наказу
начальника Академії
військово-морських сил ім. П.С. Нахімова
(по стройовій частині) № 69 від 23.01.2013,
який є діючим, не скасований та не
визнаний недійсним є противоправною.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню, у
зв'язку з чим висновок суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог є помилковим.

Посилання суду першої інстанції на
судову практику ВАСУ безпідставне, так
як в тих правовідносинах мова йшла про
стягнення звільненим
війсковослужбовцем компенсації за
неотримане речове майно,
заборгованість за яке не передбачалась
наказом про звільнення та не
визнавалась відповідачем в наказі про
звільнення.

В даному випадку мова йде про неповне
розрахування при звільненні та
невиконання вимог відповідного наказу.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Це випливає з конституційного
принципу законності.

За нормами матеріального права суд
кваліфікує спірні правовідносини,
тобто дає їм правову оцінку.
Застосування судом норм матеріального
права полягає у співставленні
встановлених судом обставин з ознаками
норми матеріального права, яка регулює
поведінку учасників спірних відносин,
а також у з'ясуванні відповідних
правових наслідків у разі порушення
такої норми кимось із учасників.

Застосування судом норми
процесуального права полягає у
вчиненні процесуальних дій та
ухваленні рішень, що обумовлені
обставинами розгляду справи.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, обґрунтованим вважається
рішення, в якому повно відображенні
обставини, що мають значення для цієї
справи чи для вирішення певного
процесуального питання, висновки суду
про встановлені обставини є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються належними і
допустимими доказами.

Між тим, судове рішення суду першої
інстанції не можна визнати законним і
обґрунтованим.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Так, позовом у процесуальному сенсі є
звернення до суду з вимогою про захист
своїх прав та інтересів, який
складається з двох елементів: предмет
позову і підстава позову. Предметом
позову, як вимоги про захист порушеного
чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу, є те,
що конкретно вимагає позивач обравший
спосіб захисту цього права чи інтересу,
що є змістом вимоги.

Підстави позову - це факти, які
обґрунтовують вимогу про захист права
чи законного інтересу. До підстав
позову входять лише юридичні факти,
тобто ті, з якими норми матеріального
права пов'язують виникнення, зміну чи
припинення прав та обов'язків суб'єктів
спірного матеріального
правовідношення.

У судової колегії, при викладених
обставинах, відсутні підстави для
зміни предмету позовних вимог, так як
принцип диспозитивності означає, що
процес розгляду адміністративного
спору виникає, як правило, з ініціативи
зацікавлених осіб і суд вирішує тільки
ті вимоги по суті спору, про вирішення
яких клопочуть сторони, і суд не може
вийти за межі цих вимог. Дії
адміністративного суду залежать від
вимог позивача і заперечень
відповідача, адміністративний суд
вирішує справу в обсязі заявлених
сторонами вимог. Суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Підставами позовних вимог позивача в
першу чергу є Наказ начальника
Академії військово-морських сил ім. П.С.
Нахімова (по стройовій частині) № 69 від
23.01.2013 про звільнення, який містить
суму компенсації за неотримане речове
майно, що підлягає виплаті і повний
розрахунок при звільненні не
здійснений.

Відповідно до статті 207 Кодексу
адміністративного судочинства України
під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує питання щодо
розподілу між сторонами судових
витрат.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Суд першої інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення та прийняття нового відповідно
до пункту 4 частини першої статті 202
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Все вищеперелічене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова суду першої інстанції -
скасуванню з постановленням нового
рішення задоволення позовних вимог
повністю.

Керуючись 11, частиною третьою статті 24,
статтями 160, 167, частиною першою
статті 195, статтею 197, пунктом 3 частини
першої статті 198, пунктом 4 частини
першої статті 202, частиною другою
статті 205, статтями 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 19.11.13 у справі №
827/2521/13-а задовольнити.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 19.11.13 у справі №
827/2521/13-а скасувати.

3. Прийняти нову постанову.

4. Визнати поважною причину пропуску
строку звернення до суду.

5. Строк для звернення до суду поновити.

6. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

7.Визнати противоправною бездіяльність
Академії військово-морських сил ім. П.С.
Нахімова щодо невиконання Наказу
начальника Академії
військово-морських сил ім. П.С. Нахімова
(по стройовій частині) № 69 від 23.01.2013 при
розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні з
військової служби.

8. Стягнути з Академії
військово-морських сил ім. П.С. Нахімова
( (вул. Дибенко, 1 а, м. Севастополь, 99028)
на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 99045)
компенсацію вартості не отриманого
речового майна в сумі 7659, 94 грн.

9. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 99045)
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 172,20 грн.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанову може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою касаційна скарга
на судові рішення подається
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення постанови в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
Г.П.Ілюхіна

Судді підпис
О.Е.Єланська

підпис С.Ю. Яковенко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.П.Ілюхіна