Справа № 2а-6584/11
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 58610/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючого судді:
Курильця А.Р.

суддів: Мікули
О.І., Кушнерика М.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 28 липня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області про
стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги як учаснику
війни,-

ВСТАНОВИВ :

В липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області про
стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги як учаснику
війни відповідно до ст. 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту»,
зазначивши, що відповідно до вказаної
норми йому щорічно до 5-ого травня
повинна виплачуватись разова грошова
допомога у відповідних розмірах.
Просив зобов'язати відповідача
виплатити недоплачену щорічну разову
допомогу за 2011 рік.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 28
липня 2011 року в задоволенні позову
відмовлено за безпідставністю вимог.

Постанова мотивована тим, що у Законі
України «Про державний бюджет України
на 2011 рік» не визначено розміру разової
грошової допомоги ветеранам війни,
особам, на яких поширюється дія Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
«Про жертви нацистських
переслідувань», а з цього питання
прийнята Постанова КМУ № 341 від 04
квітня 2011 року «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в 2011
році відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантій
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань».
Відповідно до вказаної постанови
учасникам війни виплачується у розмірі
120 грн., яка і була виплачена позивачу до
5 травня. Тому дії відповідача є цілком
правомірними та відповідають чинному
законодавству.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, позивач оскаржив її до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. В апеляційній
скарзі зазначає, що рішення суду
прийнято з порушенням норм
матеріального права та просить
скасувати оскаржувану постанову і
прийняти нову, якою задоволити позовні
вимоги.

У відповідності до ст. 197 КАС України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивачу, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач має право
щорічно до 5-ого травня отримувати
грошову допомогу, яка і була виплачена
позивачеві у 2011 році у розмірі,
встановленому Постановою КМУ № 341 від 04
квітня 2011 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, не відповідають
фактичним обставинам справи та є
невірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України виключно Законом України про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу
України при здійсненні бюджетного
процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать Конституції
України, Бюджетного кодексу України та
Закону України «Про державний бюджет
України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10 рп/2008 - нормою Закону
України «Про державний бюджет України
на 2008 рік» зупинено на 2008 рік дію ст.ст.
12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

При цьому відповідно до ч.2 ст.152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Тобто
рішення Конституційного Суду України
не має зворотної дії в часі.

Оскільки норми Законів, якими
обмежувалась дія ст. 14 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" 3551-XII від 22.10.1993
року визнані неконституційними і
втратили свою чинність, то у 2011 році ст.
14 цього Закону діяла у редакції
відповідно до якої, щорічно до 5 травня
учасникам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірі 3
мінімальних пенсій за віком.

Однак всупереч приписів даної статті
відповідачем дана допомога позивачу
виплачена відповідно до постанови КМ
України № 341 від 04.04.2011 року «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» в розмірі 120 грн.

Колегія суддів вважає, що виходячи із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що у 2011 році виплата такої допомоги
здійснювалась відповідачем у
невідповідності до чинного
законодавства.

Окрім цього відповідно до ч. 3 ст. 2
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
нормативні акти органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що при
нарахуванні та виплаті щорічної
одноразової грошової допомоги
позивачу, слід виходити із розміру
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Положення ч.3 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про прожитковий
мінімум" прожитковий мінімум
застосовується для встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про прожитковий мінімум" прожитковий
мінімум на одну особу, а також окремо
для тих, хто відноситься до основних
соціальних і демографічних груп
населення, щороку затверджується
Верховною Радою України в законі про
Державний бюджет України на
відповідний рік. Прожитковий мінімум
публікується в офіційних виданнях
загальнодержавної сфери
розповсюдження.

Розміри прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність у 2011
році встановлювались Законом України
«Про державний бюджет на 2011 рік».

Вимоги позивача, щодо стягнення з
відповідача конкретної суми не
підлягають до задоволення, оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 171 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" щорічну
виплату разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених
статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють
органи праці та соціального захисту
населення, і суд не може перебирати на
себе повноваження, які законом
покладені на органи праці та
соціального захисту населення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо стягнення недоплаченої разової
щорічної грошової допомоги до 5-го
травня як інваліду війни за 2011 рік.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 94, 100, 160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.
198, п.4 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити
частково.

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 28
липня 2011 року у справі № 2-а-6584/11
скасувати та прийняти нову, якою позов
ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області щодо
нездійснення нарахування та виплати на
користь ОСОБА_1 разової грошової
допомоги до 5 травня як учаснику війни
за 2011 рік в розмірі меншому, ніж
встановлено ч. 5 ст. 14 Закону України
"Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту", протиправними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Калуської міської ради
Івано-Франківської області провести на
користь ОСОБА_1 перерахунок і виплату
разової грошової допомоги до 5 травня
як учаснику війни за 2011 рік в розмірі
трьох мінімальних пенсій за віком,
обчислених відповідно до положень ч. 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з врахуванням раніше
виплачених сум.

Постанова апеляційного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий :
А.Р. Курилець

Судді :
О.І. Мікула

М.П. Кушнерик