Справа № 802/260/14-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2014-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2014 р.
Справа № 802/260/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Вільчинський Олександр Ванадійович,

за участю:

секретаря судового засідання:
Павліченко Аліни Володимирівни

представника позивача:
Охрімовського Я.В.;

представника відповідача:
Плахотнюк Н.Ю.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області

до: управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та
скасування постанови про накладення
штрафу

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного
адміністративного суду знаходиться
адміністративна справа за позовом
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (надалі - позивач) до управління
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області (надалі - відповідач) про
визнання дій протиправними та
скасування постанови про накладення
штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
14.01.2014р. державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області винесено постанову
про накладення на Вінницьку об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області штрафу в сумі 680
грн. Оскільки, на думку представника
позивача остання винесена
безпідставно, тому позивач звернувся
до суду з позовом щодо її скасування.

До початку судового розгляду справи по
суті представником позивача подано
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, з урахуванням якої позовні
вимоги мають наступну редакцію: 1)
визнати протиправними дії щодо
винесення постанови про накладення
штрафу та скасувати постанову про
накладення штрафу від 14.01.2014р. ВП №38936757;
2) визнати протиправними дії щодо
винесення постанови про накладення
штрафу та скасувати постанову про
накладення штрафу від 27.01.2014р. ВП №38937164.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити з урахуванням заяви
про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача щодо позову
заперечував та просив відмовити в
задоволенні позовних вимог. Додатково
пояснив, що оскаржувані постанови
винесені в межах Закону України "Про
виконавче провадження", адже позивачем
не виконано в наданий термін постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012р.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

З наданих до суду доказів слідує, що
постановою від 19.07.2013р. у ВП № 38937164
відкрито виконавче провадження та
зобов'язано позивача у строк до 26.07.2013р.
прийняти податкові декларації від
приватного підприємства
"Виробничо-торгівельного підприємства
"Гермес" за серпень 2012р.

У відповідності до постанови від
19.07.2013р. відкрито виконавче провадження
№38936757 та зобов'язано позивача у строк
до 26.07.2013р. вчинити дії для внесення до
реєстру запису про відміну анулювання
реєстрації приватного підприємства
"Виробничо-торгівельного підприємства
"Гермес", як платника ПДВ ( а.с.6,45).

Судом встановлено, що підставою для
відкриття вказаних виконавчих
проваджень слугували виконавчі листи
видані Вінницьким окружним
адміністративним судом 26.06.2013р. на
виконання постанови Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2012р.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку
з невиконанням у встановлений строк
вищезазначених постанов, відповідачем
у виконавчих провадженнях № 38937164 та
№38936757 сформовано вимогу державного
виконавця від 07.08.2013р. за №6910/2.1-28/9 та за
№ 6909/2.1-28/9, якою зобов'язано податковий
орган надати обґрунтовану відповідь
щодо виконання чи не виконання з
поважних причин рішення суду у строк до
14.08.2013р. Згідно з відмітки податкового
органу, вказані вимоги отримані
позивачем 07.08.2013р.(7,77).

Листом від 14.08.2013р. за вих. № 946/10/18-185,
щодо ВП №38936757 податковим органом
повідомлено, що станом на 13.08.2013р.
проводиться підготовка документів для
направлення до Міністерства доходів і
зборів України для внесення стосовно
ПП "ВТП "Гермес" відповідних змін до
Реєстру (а.с.8). Стосовно зобов'язання за
ВП №38937164 листом від 13.08.2013р. за
вих.919/18-10/1, повідомлено державного
виконавця, що ПП "ВТП "Гермес" подало
19.09.2012р. декларацію з податку на додану
вартість за серпень 2012р., яка не була
прийнята Центром обробки податкової
звітності ДПС України через анулювання
свідоцтва платника ПДВ, і станом на
день винесення даного листа вказана
декларація не надходила.

В подальшому, у вищезазначених
виконавчих провадженнях за
відсутності документального
підтвердження щодо повного фактичного
виконання рішення суду, винесено
вимоги державного виконавця від
30.09.2013р. за № 9132/2.1-28/9 та за № 9130/2.1-28/9.
Зокрема, вказаними вимогами
зобов'язано Вінницьку ОДПІ у строк до
10.10.2013р. надати обґрунтовану відповідь
щодо виконання чи не виконання з
поважних причин рішення суду (а.с.9,58).

Згідно до листа від 09.10.2013р. за вих. №
4698/10/18-185, Вінницькою ОДПІ стосовно ВП №
38936757 проінформовано, що судові
рішення, які є підставою для внесення
запису до Реєстру про відміну
анулювання реєстрації, направлені до
Міністерства доходів і зборів України
(а.с.10).

З наданих до суду доказів вбачається,
що 28.10.2013р. державним виконавцем у ВП
№38937164 сформовано вимогу, якою
зобов'язано позивача у строк до 04.11.2013р.
надати докази щодо виконання чи не
виконання з поважних причин рішення
суду. В свою чергу, листом від 08.11.2013р. №
7138/18-10/1 Вінницька ОДПІ повідомила
відповідача, що станом на 10.10.2013р.
податкова декларація з податку на
додану вартість від ПП "ВТП "Гермес" до
податкового органу не надходила
(а.с.58-60).

14.01.2014р. державним виконавцем у ВП №
38936757 та № 38937164 винесено вимогу, якою
зобов'язано у строк до 22.01.2014р. надати
відповідь щодо виконання рішення суду
та постанови про накладення штрафу,
кожною з яких за невиконання у рішення
суду до позивача застосовано штраф в
сумі 680 грн. (а.с.14, 65).

Листом від 22.01.2014р. за вих. № 1432/10/18-185,
податковим органом повідомлено
державного виконавця про встановлені
недоліки в рішеннях суду, які
потребують виправлення, після чого,
Вінницькою ОДПІ будуть направлені
документи до Міністерства доходів і
зборів України для внесення до Реєстру
запису про відміну анулювання
реєстрації (а.с.15).

В подальшому, державним виконавцем у ВП
№ .01.2014р. винесено вимогу про
зобов'язання у строк 06.02.2014р. надати
докази щодо виконання чи не виконання
рішення суду та сформовано постанову,
якою до позивача застосовано штраф в
сумі 1 360 грн. (а.с.36, 37).

Оскільки, постанови про накладення
штрафу від 14.01.2014р. у ВП №38936757 та від
27.01.2014р. у ВП №38937164, є безпідставними
тому Вінницька ОДПІ звернулась до суду
з позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходив з того, що ст. 1 Закону
України "Про виконавче провадження"
(надалі-Закон) передбачено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, згідно з
ч.1 ст. 17 Закону, здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 25 Закону, державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. У постанові
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом, що передбачають положення
абз.2 ч.2 зазначена вище норма Закону.

Вказану норму дублюють п.п 3.6.1,3.6.2 п.3.6 р.3
"Інструкції про проведення виконавчих
дій" затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.99 № 74/5

Як слідує із наданих до суду
матеріалів, 19.07.2013р. за наслідками
отриманих виконавчих листів, державним
виконавцем у ВП № 38936757 та № 38937164
відкрито виконавче провадження та
зобов'язано Вінницьку ОДПІ Вінницької
області ДПС у строк до 26.07.2013р. прийняти
податкові декларації від ПП "ВТП
"Гермес" за серпень 2012р. та вчинити дії
для внесення до реєстру запису про
відміну анулювання реєстрації ПП "ВТП
"Гермес", як платника ПДВ.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що підставою для
відкриття виконавчих проваджень
слугували виконавчі листи видані
Вінницьким окружним адміністративним
судом на виконання постанови
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012р.
(а.с.72-73).

З наданих до суду доказів слідує, що у
зв'язку з не виконанням в наданий
термін рішення суду, державним
виконавцем у ВП № 38936757 та ВП № 38937164
винесено вимоги від 07.08.2013р., 30.09.2013р.,
28.10.2013р. 14.01.2014р., якими встановлено
термін для подання інформації щодо
виконання чи не виконання з поважних
причин рішення суду.

У відповідності до ч.1,2 ст. 75 Закону,
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження. У
разі невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону і не пізніше
п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

За приписами положень ч.1 ст. 89 Закону, у
разі невиконання без поважних причин
у встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

З аналізу даних норм слідує, що у
випадку не виконання у добровільно
наданий термін рішення суду державний
виконавець має право, за відсутності
поважних причин, винести постанову про
накладення на боржника штрафу.

Судом встановлено, що у зв'язку з не
виконанням у строк встановлений
постановами про відкриття виконавчого
провадження від 19.07.2013р. та вимогами
державного виконавця 07.08.2013р., 30.09.2013р.,
28.10.2013р., рішення суду відповідачем
14.01.2014р. винесено постанови про
накладення штрафу, кожною з яких до
Вінницької ОДПІ застосовано штраф в
сумі 680 грн.

Згідно з ч.2 ст. 89 Закону, у разі
повторного невиконання рішення
боржником, без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

На виконання вимог даної норми, 27.01.2014р.
у ВП № 38937164 державним виконавцем
винесено постанову, якою до позивача
застосовано штраф в сумі 1 360 грн.

В обґрунтування безпідставності
оскаржуваних постанов представником
позивача зазначено, що в ході виконання
вимог постанов про відкриття
виконавчого провадження від 19.07.2013р.,
встановлено недоліки в постанові
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012р. та в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 21.05.2013р. Вказані
обставини слугували підставою для
звернення 12.11.2013р. до Вінницького
апеляційного адміністративного суду з
заявою та Вищого адміністративного
суду України з клопотанням про
виправлення недоліків, про що листом
від 22.01.2013р. повідомлено відповідача. На
думку представника позивача даний факт
є поважною причиною не виконання
приписів державного виконавця та
свідчить про безпідставність
оскаржуваних постанов.

Надаючи правову оцінку даному
посиланню, в розумінні поважності
причин не виконання рішення суду, суд
виходив з того, що поважними причинами
визнаються лише такі обставини, які є
об'єктивно непереборними, не залежать
від волевиявлення особи, та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
відповідних дій та підтверджені
належними доказами.

Водночас, в ході судового розгляду
справи встановлено, що до поважної
причини не виконання судового рішення
від 18.12.2012р. податковий орган відніс
описку, допущену судом в описовій
частині рішення суду, адже невірно
зазначено дату акту №204/15-223 від 10.11.2010р.
про анулювання реєстрації платника
ПДВ.

На запитання головуючого по справі,
яким чином впливає описка допущена в
описовій частині рішення суду, на
виконання виконавчого листа, виданого
у відповідності до резолютивної
частини, представником позивача
однозначної відповіді не надано.

Окрім того, в ході судового розгляду
справи встановлено, що про вказаний
факт позивач дізнався лише 12.11.2013р.,
тобто після спливу чотирьох місячного
терміну з моменту встановлення строку
для добровільного виконання постанови
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2012р.

За вказаних обставин, суд вважає
необґрунтованим посилання
представника позивача щодо не
виконання постанови Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2012р. з підстав допущення описки.

Визначаючись щодо правомірності
формування оскаржуваних постанов, суд
виходив з того, що п.п. 5.6.1 п.5.6 р. 5
"Положенням про реєстрацію платників
податку на додану вартість"
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 07.11.2011р. № 1394
закріплено, що підставою для внесення
до реєстру запису про відміну
анулювання реєстрації, що відбулась
за ініціативою податкового органу, є
рішення суду, яке набрало законної
сили, або рішення податкового органу
про скасування рішення про анулювання
реєстрації платника ПДВ під час
адміністративного оскарження. Рішення
із копіями відповідних документів
направляються до центрального органу
державної податкової служби для
внесення відповідних змін до Реєстру.

Суд, в розрізі вказаної норми,
погоджується з позицією представника
позивача, що Вінницька ОДПІ не вносить
зміни до Реєстру, однак відмічає, що
належних доказів направлення рішення
суду із відповідними документами у
строк до 26.07.2013р. не надано, вказані
факти свідчать про не дотримання
позивачем строку для добровільного
виконання рішення суду.

Варто відмітити, що представник
позивача в своїх поясненнях не
заперечував факт не виконання вимог
рішення так як наслідок постанов про
відкриття виконавчого провадження.
Проте звернув увагу суду, що вимогами
державного виконавця від 14.01.2014р. та від
27.01.2014р. надано строк для надання
інформації щодо виконання чи не
виконання рішення суду, водночас
14.01.2014р. та 27.01.2014р. винесено постанови,
якими на Вінницьку ОДПІ накладено
штраф.

Надаючи правову оцінку даному
посиланню, суд виходив з того, що ч.2 ст.
30 Закону передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строк здійснення виконавчого
провадження не включає час відкладення
провадження виконавчих дій або
зупинення виконавчого провадження на
період проведення експертизи чи оцінки
майна, виготовлення технічної
документації на майно, реалізації
майна боржника, час перебування
виконавчого документа на виконанні в
адміністрації підприємства, установи
чи організації, фізичної особи,
фізичної особи - підприємця, які
здійснюють відрахування із заробітної
плати (заробітку), пенсії та інших
доходів боржника.

Окрім того, судом враховано, що в своїх
поясненнях представник позивача не
заперечував факт продовження строку
виконання рішення суду у відповідності
до вимог державного виконавця від
07.08.2013р., 30.09.2013р., 28.10.2013р.

Враховуючи зазначене, суд критично
відноситься до даного посилання, як на
правову підставу для скасування
оскаржуваних постанов, адже на думу
суду встановлений термін починаючи з
26.07.2013р. по 14.01.2014р. є достатнім для
виконання рішення суду.

Стосовно посилання представника
позивача, що державний виконавець не
скористався наданим правом щодо
відкладення виконавчих дій, згідно із
ст. 35 Закону, судом встановлено
наступне.

Частина 1 статті 35 Закону передбачає, що
за наявності обставин, що
перешкоджають провадженню виконавчих
дій, або у разі несвоєчасного одержання
сторонами документів виконавчого
провадження, внаслідок чого вони були
позбавлені можливості скористатися
правами, наданими їм цим Законом,
державний виконавець може відкласти
виконавчі дії за заявою стягувача чи
боржника або з власної ініціативи на
строк до десяти робочих днів. Про
відкладення провадження виконавчих
дій державний виконавець виносить
відповідну постанову, про що
повідомляє сторонам.

Тобто, вказана норма закріплює право
державного виконавця відкласти
виконавчі дії на строк не більше 10 днів,
однак остання не містять імперативу, що
вказані дії вчиняються з власної
ініціативи державного виконавця,
натомість передбачають право боржника
клопотати перед державним виконавцем
про вчинення таких дій.

Надані до суду докази свідчать про те,
що вказаним правом позивач не
скористався, у зв'язку з чим, суд не бере
до уваги посилання представника
позивача.

Вирішуючи по суті заявлений спір, суд
виходив з того, що представником
позивача не наведено жодної правової
підстави для скасування постанов про
накладення штрафу від 14.01.2014р. та від
27.01.2014р., натомість враховано, що в своїх
поясненнях останній не заперечував
стосовно не виконання рішення суду від
18.12.2012р. у строк встановлений державним
виконавцем.

Окрім того, судом враховано, що
державним виконавцем з метою належного
виконання рішення Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 18.12.2012р. фактично продовжувався
строк виконання, що підтверджується
формуванням вимогами 07.08.2013р., 30.09.2013р.,
28.10.2013р., однак боржником у вказаний
термін рішення суду не виконано.

Суд звертає увагу позивача, що ч.1 ст. 5
Закону передбачає, що вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Досліджуючи правомірність прийняття
оскаржуваних постанов, суд виходив з
того, що останні прийнятті на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи вищенаведене, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши надані до
суду докази, суд, в узгодження із ст. 161
КАС України, приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити.

Частина 1 статті 11 КАС України
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частина 1 статті 161 КАС України
передбачає, що під час прийняття
постанови суд вирішує : 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються; 2) чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин; 4) чи належить
задовольнити позовні вимоги або
відмовити в їх задоволенні; 5) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 6) чи є підстави допустити
негайне виконання постанови;7) чи є
підстави для скасування заходів
забезпечення адміністративного
позову.

В силу вимог ст. 94 КАС України, підстави
для відшкодування позивачу з
Державного бюджету України судових
витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та в строки визначені ст. 186 КАС
України. Набрання судовим рішенням
законної сили визначено ст. 254 КАС
України.

Суддя
Вільчинський Олександр Ванадійович