Справа № 2а-4263/11/1512
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 р. Справа № 2а-4263/11/1512

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Куриленко О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Милосердного М.М.

- Алєксєєва В.О.

розглянувши в місті Одесі в порядку
письмового провадження на підставі п. 3
ч. 1 ст. 197 КАС України апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на постанову Київського
районного суду міста Одеси від 15
вересня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести перерахунок
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30
% відсотків мінімальної пенсії за
віком.

В обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначав, що він є пенсіонером, та
постраждалим від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії.
Відповідно до ст. ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком. Позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси із
заявою про перерахунок пенсії, однак в
проведенні перерахунку пенсії йому
було відмовлено.

Постановою Київського районного суду
міста Одеси від 15 вересня 2011 року в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси та
отримує пенсію як постраждалий
внаслідок Чорнобильської катастрофи
другої категорії, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 09
липня 1993 року Одеською обласною
державною адміністрацією.

ОСОБА_2 на підставі ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
виплачується додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2, суд
першої інстанції помилково виходив з
того, що позивач має право на
нарахування та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначається Постановами
Кабінету Міністрів за відповідні роки.

Так, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Доводи щодо необізнаності не є
поважною причиною пропуску строку
звернення до суду.

Відповідно до ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
Кодексом.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
перерахунок додаткової пенсії лише 06
липня 2011 року.

За таких підстав колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 06 лютого
2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
військовослужбовцям призначаються з
їх грошового забезпечення згідно з цим
Законом та іншими законодавчими
актами. Додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається
відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 50 названого Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року) особам,
віднесеним до категорії 2,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої особам,
віднесеним до категорії 1 - інвалідам II
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждалий від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії, з
22 травня 2008 року мав право на отримання
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 30 процентів
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
має обраховуватися додаткова пенсія
позивачу, не може бути нижчим від
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Із врахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку щодо не взяття до уваги
положень ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання додаткової пенсії у
встановлених законом розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру додаткової пенсії
позивачу підлягають застосуванню ч. 3
ст. 46 Конституції України, ст. ст. 49 та 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ст. 17 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» і ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанови Кабінету
Міністрів України № 530 від 28 травня 2008
року та № 654 від 16 липня 2008 року, які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49 та 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Але, Законом України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» затверджено
на 2011 рік прожитковий мінімум для осіб,
які втратили працездатність.

На підставі викладеного позивач має
право на перерахунок додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з
розмірів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановлених Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік».

Так, пунктом 4 Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 06 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Згідно п. 1 названої Постанови особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
виплачується постраждалим категорії 2
у розмірі 15 відсотків від прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність.

З урахуванням наведених норм
законодавства та встановлених
обставин справи, ОСОБА_2 має право на
перерахунок додаткової пенсії, як
постраждалий від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС другої категорії, у
відповідності зі ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
06 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року.

Враховуючи, що судом першої інстанції
при повному встановленні обставин
справи порушено норми матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи в частині заявлених
позивачем вимог, постановлене судове
рішення на підставі пункту 4 частини 1
статті 202 КАС України підлягає
скасуванню з винесенням нової
постанови про часткове задоволення
вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 254
КАС України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Київського районного суду
міста Одеси від 15 вересня 2011 року
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі міста Одеси, яка
полягала в невиплаті ОСОБА_2 в період з
06 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року
додаткової пенсії за шкоду, завдану
здоров'ю, в розмірі, встановленому ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (в редакції Закону до 28
грудня 2008 року).

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України у Київському районі
міста Одеси здійснити перерахунок та
провести виплату ОСОБА_2 за період з 06
лютого 2011 року по 22 липня 2011 року
додаткової пенсії за шкоду, завдану
здоров'ю, виходячи з розміру в 30 %
мінімальної пенсії за віком,
встановленого ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
Закону до 28 грудня 2008 року).

В іншій частині відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: