Справа № 2а-914/08/0770
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/70740/12

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: прокурора - Чубенка В. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Акціонерна
фірма Яворник" на постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року у справі за позовом прокурора
Великоберезнянського району
Закарпатської області в інтересах
держави в особі Управління Пенсійного
фонду України у Великоберезнянському
районі Закарпатської області до
Відкритого акціонерного товариства
"Акціонерна фірма Яворник" про
стягнення заборгованості,

встановив:

09 липня 2008 року прокурор
Великоберезнянського району
Закарпатської області в інтересах
держави в особі Управління Пенсійного
фонду України у Великоберезнянському
районі Закарпатської області
звернувся з позовом до Відкритого
акціонерного товариства "Акціонерна
фірма Яворник" про стягнення
заборгованості по збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до п. п. «б-з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» в
сумі 50 253 грн. 70 коп.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2009
року позов задоволено частково:
стягнуто з відповідача на користь
позивача 19 617 грн. 18 коп.; в іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року скасовано постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03 липня 2009
року та ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою на
нього, в якій, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, просив його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, перевіривши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
за 2006-2008 роки відповідач має
прострочену заборгованість з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до ст. 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», в
зв'язку з чим прокурор в інтересах УПФ
звернувся з позовом про стягнення
заборгованості.

Згідно із абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів «б» ? «з» статті 13
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону.

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлено ставку на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 100 відсотків від об'єкта
оподаткування, визначеного абзацом
четвертим пункту 1 статті 2 цього
Закону.

Цей порядок компенсації витрат
Пенсійного фонду України не змінився у
зв'язку з набранням чинності Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Таким чином, витрати на виплату та
доставку пенсії працівникам
підлягають компенсації за рахунок
товариства.

Між судами першої та апеляційної
інстанцій відсутні розбіжності щодо
обов'язку відповідача відшкодувати
вказані кошти позивачу. Спірним в межах
цієї справи є питання застосування
строку звернення до адміністративного
суду, встановленого статтями 99, 100 КАС
України.

На думку суду першої інстанції, до
спірних відносин слід застосувати
загальний строк звернення до
адміністративного суду.

Не погоджуючись з таким висновком суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції вказує на те, що застосуванню
підлягає строк, встановлений Законом
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції.

За нормами статей 99, 100 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами (в
редакції на час розгляду справи судом
першої інстанції).

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Якщо законом встановлена можливість
досудового порядку вирішення спору і
позивач скористався цим порядком, то
обчислення строку звернення до
адміністративного суду починається з
дня, коли позивач дізнався про рішення
суб'єкта владних повноважень за
результатами розгляду його скарги на
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Позовні заяви приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від
закінчення строку звернення до
адміністративного суду.

Пунктом 6.9. Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
Правління Пенсійного фонду України
№ 21-1 від 19 грудня 2003 рок,
встановлено, що не сплачені та/або
несвоєчасно сплачені суми фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій, зазначених в абзаці
другому пункту 6.1 цієї Інструкції,
стягуються з нарахуванням пені та
штрафних санкцій відповідно до норм
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Відповідно до преамбули Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" він є
спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Згідно із пунктом 15.2.1 статті 15 Закону у
разі коли податкове зобов'язання було
нараховане податковим органом до
закінчення строку давності,
визначеного у пункті 15.1 цієї статті,
податковий борг, що виник у зв'язку з
відмовою у самостійному погашенні
податкового зобов'язання, може бути
стягнутий протягом наступних 1095
календарних днів від дня узгодження
податкового зобов'язання. Якщо платіж
стягується за рішенням суду, строки
стягнення встановлюються до повного
погашення такого платежу або до
визнання боргу безнадійним.

На підставі системного аналізу
вказаних статей, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, що до спірних
відносин слід застосовувати
спеціальний строк звернення,
встановлений Законом України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами".

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства "Акціонерна
фірма Яворник" залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 27 вересня 2012 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: