Справа № 812/9789/13-а
Суддя: К.Ю. Широка
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2014 рокуЛуганськСправа №
812/9789/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді Широкої К.Ю.,

за участю секретаря судового засідання
Житні Ю.М.

позивача: не з'явився

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Міністерство внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області про
визнання незаконним та скасування
наказів від 29.10.2013 № 1330, від 29.10.2013 № 417
ос, зобов'язання поновлення на посаді
та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_2 до Управління Міністерство
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області про
визнання незаконним та скасування
наказів від 29.10.2013 № 1330, від 29.10.2013 № 417
ос, зобов'язання поновлення на посаді
та стягнення моральної шкоди

В обґрунтування позову позивачем
зазначено наступне.

З 2003 року проходив службу в ОВС. Наказом
від 03.07.2012 був призначений на посаду
начальника сектору кримінальної
розвідки в установах виконання
покарань УБОЗ УМВС України в
Івано-Франківській області. Наказам
УМВС України в Івано-Франківській
області від 29.10.2013 № 1330 «Про порушення в
оперативно-службовій діяльності
працівника УБОЗ та його покарання»,
мене було звільнено із займаної посади.
Позивач вважає, що наказ був незаконний
та підлягає скасуванню з огляду на
наступне.

15 жовтня 2013 року була проведена
оперативна нарада за 9 місяців роботи. В
той час позивач знаходився на
лікарняному. По результатам наради
було призначена службове
розслідування з результатами якого
позивач не був ознайомлений, так як
знаходився на лікарняному. Також
позивач посилається на те, що мотивація
щодо відсутності якісних показників в
оперативній і розвідувальній роботі,
не може розцінюватись як об'єктивна,
оскільки її обговорення в межах
оперативної наради прямо заборонено, а
відомча перевірка по даному питанню не
проводилась, та звинувачення
ґрунтується на припущеннях. Позивач
зазначає, що в наказі не має визначення
дисциплінарного проступку, за який до
нього застосовується дисциплінарне
стягнення.

Крім того, позивач зазначає, що
відповідач порушив вимоги
дисциплінарного статуту та видав наказ
за відсутністю його пояснення та
аргументів, які б вказували на
необхідність притягнення до
дисциплінарної відповідальності. На
час винесення наказу №1330 від 29.10.2013
позивач знаходився на лікарняному. У
зв'язку з порушенням його прав
незаконним звільненням з займаної
посади, він просить стягнути на його
користь моральну шкоду в сумі 10000
гривень.

В судовому засіданні позивач надав
заяву про розгляд справи за його
відсутності, його представник надав
заяву про збільшення позовних вимог
(а.с.92), у якої зазначив, що просить
визнати незаконним та скасувати наказ
УМВС України Івано-Франківської
області від 29.10.2013 № 1330 «Про порушення
в оперативно-службовій діяльності
працівника УБОЗ та його покарання»,
зобов'язати поновити на посаді та
виплатити заробітну плату за час
звільнення з посади, визнати
незаконним наказ УМВС України Івано -
Франківської області від 29.10.2013 №417 ос
та стягнути моральну шкоду в сумі 10000
гривень.

Відповідач в судове засідання не
направив свого належного представника,
був повідомлений належним чином, надав
заяву про розгляд справи без його
участі, були надані письмову
заперечення (а.с.37). Представник
відповідача у своїх запереченнях
зазначив, що наказ № 417 ос від 29.10.2013 був
скасований наказом № 478 та в особову
справу внесена відповідна запис. Наказ
був скасований у зв'язку з знаходженням
позивача на лікарняному позивача. Крім
того, відповідач зазначив, що на час
розгляду справи відсутній предмет
спору, так як позивач займає свою
посаду, наказ № 1330 не був реалізований.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судом встановлено наступне.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України та застосовує
інші нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті
3 Кодексу адміністративного
судочинства України публічна служба -
це діяльність на державних політичних
посадах, професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба, служба в органах влади
Автономної Республіки Крим, органах
місцевого самоврядування.

Порядок та умови проходження служби в
міліції регламентуються Положенням
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України (ст. 18 Закону України «Про
міліцію»).

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV.

При вирішенні спорів щодо
обґрунтованості притягнення публічних
службовців до дисциплінарної
відповідальності судам необхідно мати
на увазі, що відповідно до пункту 22
частини 1 статті 92 Конституції України
діяння, які є дисциплінарними
правопорушеннями, визначаються
виключно законами України.

Згідно із пунктом 3 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ на службу в органи
внутрішніх справ приймаються на
добровільних засадах особи, які
досягли 18-річного віку, здатні за
особистими якостями, освітою і станом
здоров'я виконувати покладені на них
обов'язки.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
визначено, що службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна відповідно до
статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
базується, серед іншого, на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників, дотримуватися норм
професійної та службової етики.

Дисциплінарний проступок відповідно
до статті 2 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України - це
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків
особи рядового і начальницького складу
згідно із статтею 5 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України несуть дисциплінарну
відповідальність згідно з цим
Статутом.

Відповідно до Дисциплінарного статуту
(ст.12 Статуту) на осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень:

1) усне зауваження;

2) зауваження;

3) догана;

4) сувора догана;

5) попередження про неповну посадову
відповідність;

6) звільнення з посади;

7) пониження в спеціальному званні на
один ступінь;

8) звільнення з органів внутрішніх
справ.

З метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник відповідно до статті
14 Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України призначає
службове розслідування. Порядок
проведення службового розслідування
встановлюється Міністром внутрішніх
справ України.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення (частина 5
статті 14 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України).

Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Зміст наказу
доводиться до відома особи рядового
або начальницького складу, яку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис. У разі
звільнення з посади або звільнення з
органів внутрішніх справ особі
рядового або начальницького складу
видається витяг з наказу (частини 6 та 8
статті 14 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України).

У відповідності із частиною 1 статті 18
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України
дисциплінарне стягнення виконується
негайно, але не пізніше місяця з дня
його накладення, не враховуючи періоду
перебування особи рядового або
начальницького складу у відпустці,
відрядженні або її тимчасової
непрацездатності. Після закінчення
цього строку дисциплінарне стягнення
не виконується.

Згідно пункту 23 Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом ОВС, особи
рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну,
адміністративну, матеріальну та
кримінальну відповідальність згідно з
законодавством.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту ОВС
України передбачено, що службова
дисципліна базується на високій
свідомості та зобов'язує кожну особу
рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників;

захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави;

поважати людську гідність, виявляти
турботу про громадян і бути готовим у
будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та
службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною,
об'єктивною і незалежною від
будь-якого впливу громадян, їх
об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та
обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої
форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в
позаслужбовий час, бути прикладом у
дотриманні громадського порядку,
припиняти протиправні дії осіб, які їх
учиняють;

берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні
засоби, майно і техніку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що 20 червня 2003 року
позивач був прийнятий на службу в ОВС,
прийняв присягу (а.с.55), зобов'язався
чесно та сумлінно виконувати свої
службові обов'язки і попереджений про
відповідальність за порушення
службової дисципліни та законності.

Судом встановлено, що оскаржуваний
наказ начальника УМВС України в
Івано-Франківській області № 1330 від
29.10.2013 «Про порушення в
оперативно-службовій діяльності
працівника УБОЗ та його покарання»
(а.с.11) (далі - Наказ № 1330) був винесений
на підставі висновку службового
розслідування за підсумками
оперативно-службової діяльності за
дев'ять місяців 2013 року за допущені
прорахунки в службової діяльності
(а.с.46).

Службове розслідування було проведено
на підставі наказу № 1255 від 15.10.2013
(а.с.42), у склад комісії входили: голова
комісії - полковник міліції ОСОБА_4,
начальник УБОЗ, члени комісії - майор
міліції ОСОБА_3, капітан міліції -
ОСОБА_5 Судом було встановлено, що
зазначені особи мають доступ до
державної таємниці (для роботи з
інформацією, що має ступень
секретності «Цілком таємно» та
«Таємно») (а.с.121-123).

Висновок службового розслідування за
фактом виявлених недоліків та
прорахунків оперативно-службової
діяльності, допущенних окремими
працівниками УБОЗ затверджений
начальником УМВС України в
Івано-Франківській області 15.10.2013
(а.с.43). В ході проведення службової
перевірки було проведення вивчення
стану оперативно-службової діяльності
сектору кримінальної розвідки в УВП
УБОЗ, вивчено службову документацію
сектору, який очолює капітан міліції
ОСОБА_2 і встановлено, що протягом
дев'яти місяців останній неналежно
виконував службові обов'язки. Допущено
прорахунки в агентурно-оперативній
роботі, зокрема в організації роботи з
джерелами оперативної інформації щодо
здобуття якісної оперативно-значущої
інформації. Внаслідок бездіяльності
капітана міліції ОСОБА_2 відсутні
будь-які якісні оперативні позиції у
місцях позбавлення волі, допущено
незадовільну обізнаність щодо
процесів, які відбуваються в
середовищі співучасників ОЗГ,
засуджених за тяжкі та особливо тяжкі
злочини. За вказаний період жодних
ефективних заходів проведено не було,
вказівки МВС своєчасно та належним
чином не виконувались. У зв'язку із
специфікою роботи сектору
кримінальної розвідки описати у
висновку службової перевірки детально
допущені проступки заборонено
вимогами Закону України «Про державну
таємницю».

15 жовтня 2013 року була проведена
оперативна нарада УБОЗ України в
Івано-Франківській області та
складений протокол № 85 від 15.10.2013 (а.с.84).
За підсумками наради було винесено
рішення оперативної наради №6 від
15.10.2013 «Про підсумки
оперативно-службової діяльності УБОЗ
УМВС за 9 місяців 2013 року та заходи щодо
посилання протидії організованій
злочинності та корупції» (а.с.79).
Відповідно до рішення нарада вирішила
за сутечі недоліки в оперативній -
службовій діяльності тощо притягнути
до дисциплінарної відповідальності, аж
до звільнення з займаної посади,
капітана міліції ОСОБА_2, однак,
ураховуючи те, що він перебуває на
лікарняному, питання про покарання
вирішити після виходу на службу,
розглянувши на кадровій комісії УМВС.

16 жовтня 2013 року була проведена кадрова
комісія та складений протокол № 8 від
16.10.2013 (а.с.50) на кадровій комісії було
прийнято рішення про звільнення ОСОБА_2
з займаної посади після виходу з
лікарняного.

29 жовтня 2013 року був складений акт про
відмову від надання письмових пояснень
з приводу виявлених недоліків в
оперативно-службовій діяльності (а.с.51).

29 жовтня 2013 року був винесений наказ
«По особовому складу » № 417о/с, яким
позивача було звільнено з займаної
посади з 29.10.2013 року, підстава наказ
УМВС від 29.10.2013 № 1330 (а.с.41).

Судом було встановлено, що 11 грудня 2013
року наказом № 478 ос «По особовому
складу» було відмінений наказ УМВС від
29.10.2013 № 417 о/с на підставі довідки
клінічної лікарні м. Івано -
Франківська від 04.11.2013 №41 (а.с.13),
наказів УМВС від 01.11.2013 № 1/15-1356 та від
03.12.2013 №1/7-1511 «Про відрядження
працівників УМВС до м. Київ» (а.с.77,78).
Зазначена інформація була внесена в
особову справу згідно витягу (а.с.54).
Відповідно до листа УМВС України в
Івано-Франківській області (а.с.118)
позивач з 03.07.2012 року по час розгляду
справи працює на посаді начальника
кримінальної розвідки в УВП УБОЗ УМВС
України в Івано-Франківській області.

Таким чином, судом встановлено, що
наказ № 1330 не був реалізований, позивач
займає свою посаду, на час розгляду
справи знаходиться у відряджені. Також
наказ від 29.10.2013 № 417 о/с був скасований
самим відповідачем, у зв'язку з тим, що
тільки в ході розгляду
адміністративної справи відповідно до
довідки № 41 від 04.11.2013 з обласної
клінічної лікарні відповідачу стало
відомо, що станом на 29.10.2013 позивач
знаходився на лікарняному. Крім того,
позивач після виходу з лікарняного був
направлений у відрядження до міста
Києва, що було підтверджено
вищезазначеними наказами.

Відповідно до пункту 6 Наказу МВС
України, «Про затвердження Інструкції
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України» N 230, 12.03.2013, виконавец
(голови, членів комісії) при проведені
службового розслідування зобов'язаний:
дотримуватися вимог законодавства при
проведенні службового розслідування,
уживати необхідних заходів щодо
недопущення порушення прав та законних
інтересів учасників службового
розслідування; у разі відмови
опитуваної особи надати пояснення в
обов'язковому порядку документально
засвідчити таку відмову складанням
акта. Акт засвідчується підписами не
менше двох осіб, одна з яких обов'язково
повинна бути виконавцем. Акт у
триденний строк з моменту складання в
установленому порядку реєструється в
канцелярії (секретаріаті) за місцем
проходження служби виконавця, а в разі
неможливості - в органі (підрозділі)
внутрішніх справ, працівник якого
допустив порушення, після чого
вказаний акт приєднується до
матеріалів службового розслідування. У
разі відмови особи надати пояснення на
підставі статті 63 Конституції України
цей факт документується за допомогою
проставляння нею підпису на бланку
пояснення, без складання акта. Факт
відмови від надання пояснень
відображається у висновку, що
складається за результатами
проведеного службового розслідування;
після затвердження висновку
службового розслідування за письмово
оформленим бажанням особи РНС,
стосовно якої проводилося службове
розслідування, знайомити її із
затвердженим висновком службового
розслідування, а також з окремими
матеріалами, зібраними в процесі його
проведення в частині, яка її
стосується, з дотриманням вимог
законодавства.

Суд ставиться критично стосовно
твердження позивача про не
ознайомлення його з матеріалами
службового розслідування та не
отримання від нього пояснень, так як
вони ґрунтуються на припущеннях, ні
яких доказів позивачем надано не було,
згідно зазначеного наказу він мав
можливість звернутись за письмово
оформленим бажанням для ознайомлення з
матеріалами службового розслідування.
А факт відмови від надання пояснень
зафіксований актом реєстрації відмови
від надання письмових пояснень з
приводу виявлених недоліків в
оперативно - службовій діяльності
відповідно до вимог наказу.

Позивач стверджував, що зазначенні в
наказі порушення ст.ст.1,7 Закону
України «Про дисциплінарний статут ОВС
України» ґрунтуються на припущеннях,
офіційно нічим не підтверджені. Однак,
суд критично ставиться до зазначеного
твердження, так як в судовому засіданні
було встановлено, що службове
розслідування було проведено комісією
яка мала доступ до державної таємниці.
Таким чином, судом встановлено, що
висновки службового розслідування
ґрунтуються на всебічному та повному
досліджені стану
оперативної-службової діяльності
сектору кримінальної розвідки в УВП
УБОЗ. Доказів на спростування
зазначеної інформації позивачем не
надано, а навпаки його доводи
ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином судом встановлено, що на
час розгляду адміністративної справи
наказ № 417 ос від 29.10.2013 року був
скасований, про що було відображено в
особової справі позивача. ОСОБА_2
займає посаду начальника кримінальної
розвідки в УВП УБОЗ УМВС України в
Івано-Франківській області з 03.07.2012.
Наказ № 1330 від 29.10.2013 був винесений
відповідно до вимог законодавства
зазначеного вище, однак на час розгляду
справи так і не був реалізований.

Відповідно до вимог ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинство є захист від порушень з
боку суб'єкта владних повноважень,
судом не було встановлено в ході
розгляду справи порушень з боку
відповідача.

Стосовно вимоги про стягнення
моральної шкоду з відповідача, суд
зазначає, що порушень судом не
встановлено, а тому підстав для
стягнення моральної шкоду не
вбачається.

За таких обставин, у задоволенні позову
ОСОБА_2 до Управління Міністерство
внутрішніх справ України в
Івано-Франківській області про
визнання незаконним та скасування
наказів від 29.10.2013 № 1330, від 29.10.2013 № 417
ос, зобов'язання поновлення на посаді
та стягнення моральної шкоди слід
відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України у
випадку відмови у задоволенні позовних
вимог повернення судових витрат не
здійснюється.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69, 70,
71, 72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до
Управління Міністерство внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області про визнання незаконним та
скасування наказів від 29.10.2013 № 1330, від
29.10.2013 № 417 ос, зобов'язання поновлення
на посаді та стягнення моральної шкоди
відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Повний текст постанови виготовлений
та підписаний 17.02.2014.

Суддя
К.Ю. Широка