Справа № 809/404/14
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"14" лютого 2014 р.
Справа № 809/404/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Боршовського Т.І.

за участю секретаря судового засідання
Ферштей А.М.

представників позивача: Левицької Є.В.,
Балашової Т.А.

представника відповідача: Білогана І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом прокурора Надвірнянського
Івано-Франківської області до
Надвірнянської районної ради
Івано-Франківської області про
визнання протиправним та скасування
рішення позачергової 24-ї сесії 6-го
демократичного скликання № 622-24/2014 від
28.01.2014 року,-

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 року прокурор Надвірнянського
району Івано-Франківської області
(надалі - позивач) звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Надвірнянської районної ради
Івано-Франківської області (надалі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування рішення позачергової 24-ї
сесії 6-го скликання № 622-24/2014 від 28.01.2014
року "Про підтримку рішення обласної
ради від 25.01.2014 року № 1170-26/2014 "Про
звернення до членів Партії регіонів".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржене рішення відповідача
суперечить Конституції України та
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", оскільки
вирішення вказаних у ньому питань не
входить до компетенції органів
місцевого самоврядування, зокрема,
шляхом оформлення його у формі рішення
районної ради. Зокрема, позивач вважає,
що районна рада не уповноважена
здійснювати контроль за діяльністю
політичних партій, не може забороняти
їх діяльність, оскільки заборона
діяльності партії можлива тільки за
рішення суду. Також зазначає про те, що
символіка партії є її невід'ємною
частиною, що визначає її місце серед
інших, діючих в державі політичних
організацій. Просить визнати
протиправним та скасувати оскаржуване
рішення.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі з підстав, викладених в
позовній заяві, та просили
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач проти адміністративного
позову заперечив, з мотивів, викладених
в письмовому запереченні. Представник
відповідача в судовому засіданні
зазначив про те, що оскаржуване рішення
є політичним рішенням, результатом
волевиявлення територіальної громади
району, в особі депутатів районної
ради. Тому вважає, оскільки
законодавством про органи місцевого
самоврядування не заборонено
прийняття таких рішень, вимоги
позивача є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши
і оцінивши подані сторонами докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов обґрунтований та підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 28.01.2014 року
позачерговою двадцять четвертою
сесією Надвірнянської районної ради
Івано-Франківської області шостого
скликання прийнято рішення за № 622-24/2014
"Про підтримку рішення обласної ради
від 25.01.2014 року № 1170-26/2014 "Про звернення
до членів Партії регіонів", відповідно
до якого районна рада вирішила:

1. Підтримати рішення обласної ради від
25.01.2014 року № 1170-26/2014 "Про звернення до
членів Партії регіонів" (додається).

2. Рішення опублікувати в районних
засобах масової інформації.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

За змістом вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди, серед іншого,
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Аналогічні за змістом
положення містить частина 3 статті 24
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Прийняття органами місцевого
самоврядування рішень поза межами
власних повноважень, не в спосіб
визначений законом, на переконання
суду, порушує правовий порядок в
державі. Кожен випадок порушення
закону з боку органів державної влади,
органів місцевого самоврядування, їх
посадових осіб повинен тягнути за
собою відповідне реагування з боку
держави. Неухильне дотримання законів
забезпечується державою через
відповідні органи влади, яким такі
повноваження визначені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про прокуратуру» прокурорський
нагляд за додержанням і правильним
застосуванням законів Кабінетом
Міністрів України, міністерствами та
іншими центральними органами
виконавчої влади, органами державного
і господарського управління та
контролю, Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевими Радами, їх
виконавчими органами, військовими
частинами, політичними партіями,
громадськими організаціями, масовими
рухами, підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону
України "Про прокуратуру" на
прокуратуру України покладаються
функції представництва інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

В силу вимог пункту 1 частини 1, частини 2
статті 19 коментованого Закону
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів, серед іншого, є
відповідність актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.
При цьому, перевірка виконання законів
за наявності підстав може проводитися
і з власної ініціативи прокурора.

Пунктом 2 частини п'ятої статті 23 цього
Закону передбачено, що прокурор, без
внесення подання, може звернутися до
суду щодо визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; визнання протиправними
дій чи бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії або утриматися від
вчинення певних дій.

Таким чином, предметом прокурорського
нагляду за додержанням і застосуванням
законів є відповідність актів, які
видаються всіма органами, вимогам
Конституції України та чинним законам,
а до функцій прокурора входить
представництво інтересів держави в
суді у випадках, визначених пунктом 2
частини 5 статті 23 Закону.

Відтак, в розгляді даної справи
прокурор наділений правом на захист
інтересів держави. Звертаючись до суду
з вимогами, передбаченими частиною 5
статті 23 Закону України «Про
прокуратуру», прокурор в межах
повноважень, у порядку та в спосіб,
передбачений законом, діє як посадова
особа органу державної влади та
набуває статусу позивача, а тому такі
справи, незалежно від статусу
відповідача, предметно підсудні
окружним адміністративним судам.

Оцінюючи правомірність рішення
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у частині третій статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, що певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури,
якої повинні дотримуватися при
реалізації дискреційних повноважень
владні суб'єкти. Аналізуючи спірне
рішення, суд прийшов до висновку про
його протиправність, з огляду на таке.

Згідно з статтею 7 Конституції України
в Україні визнається і гарантується
місцеве самоврядування.

За змістом вимог статей 140 та 144
Конституції України місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи. Органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, є сільські,
селищні та міські ради. Органи
місцевого самоврядування вправі
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України, шляхом прийняття
рішень, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території.
Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Такий ж правопорядок функціонування
місцевого самоврядування закріплений
у статті 4 Європейської хартії
місцевого самоврядування, яка
ратифікована Верховною Радою України
15.07.1997 року. Зокрема, вказана стаття
Європейської хартії місцевого
самоврядування встановлює, що головні
повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

Конституційний Суд України у рішенні №
7 від 16 квітня 2009 року у справі №1-9/2009 за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" зазначив, що
місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України (частина 1 статті 140
Конституції). Виходячи з цих
конституційних положень у системному
зв'язку з положеннями статті 6
Конституції України про те, що державна
влада в Україні здійснюється на
засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, Конституційний
Суд України у своєму Рішенні від 26
березня 2002 року визначив
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування, які не є
органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України. Гарантоване
державою місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою,
зокрема, через селищну раду та її
виконавчий орган, в особі виконавчого
комітету селищних рад, і передбачає
правову, організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування відповідно до
Конституції України визначає Закон
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР
(далі - Закон № 280/97-ВР).

Главою 4 Розділу ІІ Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено організаційно-правову
основу місцевого самоврядування та
загальну і виключну компетенція
(повноваження) районних і обласних рад.

Стаття 43 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначає
обсяг питань, що вирішуються обласними
радами на пленарних засіданнях.
Перелік виключної компетенції у
відповідних правовідносинах включає в
себе 37 пунктів частини першої і 4 пункти
частини третьої статті 43 даного Закону.
Тобто компетенція районних рад є
правовою формою виразу їх функцій, і
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації.

Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" надає
можливість районним радам розглядати і
вирішувати й інші питання, віднесені до
їх відання Конституцією та законами
України (ч. 2 ст. 43). Тобто, знову ж таки
Закон закріплює можливість вирішення
не будь-яких інших питань, а тільки тих,
які законодавчо віднесені до
повноважень відповідної ради.

Представником відповідача в судовому
засідання не наведено жодної норми
матеріального права, яка б наділяла
районну раду повноваженнями
вирішувати на пленарних засіданнях
питання, викладені в оскаржуваному
рішенні.

Стаття 15 Конституції України визначає,
що держава гарантує свободу політичної
діяльності, не забороненою
Конституцією і законами України.

В пункті 3.1 резолютивної частини
рішення у справі № 2рп/2007 від 12.06.2007
року, Конституційний Суд України
зазначив про те, що право громадян на
свободу об'єднання у політичні партії
для здійснення і захисту своїх прав і
свобод та задоволення політичних,
економічних, соціальних, культурних та
інших інтересів визначається і
гарантується Конституцією України. В
Законі закріплено конституційну норму,
за якою встановлення обмежень цього
права допускається в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку, охорони здоров'я населення або
захисту прав і свобод інших людей, а
також в інших випадках, передбачених
Основним Законом України.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про політичні партії в Україні», право
громадян на свободу об'єднання у
політичні партії для здійснення і
захисту своїх прав і свобод та
задоволення політичних, економічних,
соціальних, культурних та інших
інтересів визначається і гарантується
Конституцією України. Встановлення
обмежень цього права допускається
відповідно до Конституції України в
інтересах національної безпеки та
громадського порядку, охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод
інших людей, а також в інших випадках,
передбачених Конституцією України.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про
політичні партії в Україні» політичні
партії є рівними перед законом. Органам
державної влади, органам місцевого
самоврядування, їх посадовим особам
заборонено виокремлювати у своєму
ставленні певні політичні партії чи
надавати їм привілеї, а також сприяти
політичним партіям, якщо інше не
передбачено законом, у провадженні їх
діяльності. Втручання з боку органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування або їх посадових осіб у
створення і внутрішню діяльність
політичних партій та їх місцевих
осередків забороняється, за винятком
випадків, передбачених цим Законом.

Політична партія може бути за поданням
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань чи Генерального прокурора
України заборонена в судовому порядку
у випадку порушення вимог щодо
створення і діяльності політичних
партій, встановлених Конституцією
України, цим та іншими законами
України, що передбачено частиною
першою статті 21 Закону України «Про
політичні партії в Україні».

Поряд з цим, частиною третьою статті 5
Закону України «Про політичні партії в
Україні» визначено, що діяльність
політичної партії може бути заборонена
лише за рішенням суду. В першій
інстанції справу про заборону
політичної партії розглядає Верховний
Суд України.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про
політичні партії в Україні»
передбачено, що політична партія може
мати партійну символіку, до якої
належать партійний гімн, прапор,
розпізнавальний знак, девіз. Символіка
політичної партії підлягає державній
реєстрації центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державної реєстрації
(легалізації) об'єднань громадян, інших
громадських формувань у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, рішення Надвірнянської
районної ради про підтримку рішення
обласної ради з даного питання є
протиправним, оскільки районна рада, як
і обласна, не здійснює контроль за
діяльністю політичних партій, не
проводить їх реєстрацію та не може
заборонити їх діяльність, оскільки
заборона діяльності партії можлива
тільки за рішенням суду. Символіка
партії є її невід'ємною частиною, що
визначає її місце серед інших діючих в
державі політичних організацій.

Крім цього, відповідно до абзацу 6
статті 6 Закону України «Про політичні
партії в Україні», громадянин України
має право в будь-який час зупинити чи
припинити своє членство в політичній
партії шляхом подання заяви до
відповідних статутних органів
політичної партії. Членство в
політичній партії зупиняється чи
припиняється з дня подання такої заяви
та не потребує додаткових рішень.

Статтею 4 вказаного Закону заборонено
органам державної влади, органам
місцевого самоврядування, їх посадовим
особам виокремлювати у своєму
ставленні певні політичні партії чи
надавати їм привілеї. Втручання з боку
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування або їх
посадових осіб у створення і внутрішню
діяльність політичних партій та їх
місцевих осередків також
забороняється.

Право на вільне об'єднання у політичні
партії та свободу політичної
діяльності також гарантується
статтями 15, 36 Конституції України.

Поняття депутатського звернення
закріплено в статті 13 Закону України
"Про статус депутатів місцевих рад" №
93-IV від 11.07.2002 року, із змінами та
доповненнями, згідно з якою,
депутатське звернення - це викладена в
письмовій формі вимога депутата
місцевої ради з питань, пов'язаних з
його депутатською діяльністю, до
місцевих органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб, а також керівників
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, здійснити певні дії,
вжити заходів чи дати офіційне
роз'яснення з питань, віднесених до їх
компетенції.

З наведеної норми права та з
врахуванням приписів статті 43 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" слідує, що в якості звернення
може оформлятися виключно депутатське
звернення, проте не у формі рішення
сесії, водночас порушені в ньому
питання повинні бути пов'язані
виключно з депутатською діяльністю.

При цьому, суд зазначає, що депутати
місцевої ради, як і кожен громадянин
України не позбавлені права, до виразу
своєї власної думки, позиції, власного
заклику, промови тощо, адресованої
окремому учаснику територіальної
громади, установі, організації,
підприємству чи народові загалом. Це є
власним закликом окремого депутата, чи
більшості депутатів від місцевої ради,
без встановлення вимог та
обов'язковості виконання чи ні, що
публічно висловлюється у сесійній залі
місцевої ради одноособово або
колективно під час пленарного
засідання, чи поза межами нього. Такі
звернення чи позиція розраховані саме
на донесення та підтримку власної або
колективної думки, міркувань
громадянина, громади тощо. Однак,
згадані звернення чи декларативна
позиція (заклик) не потребують
затверджень в органах місцевого
самоврядування, в тому числі на
пленарних засіданнях районних рад у
формі рішення, оскільки вказане не
визначено чинним законодавством.

В силу вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а, отже, при здійсненні своїх
повноважень орган місцевого
самоврядування повинен керуватись
принципом - «дозволено те, що прямо
передбачено законом».

Таким чином, пунктом 1 рішення № 622-24/2014
від 28.01.2014 року Надвірнянська районна
рада порушила вимоги чинного
законодавства, оскільки підтримала
явно протиправне рішення
Івано-Франківської обласної ради про
заборону діяльності і використання
символіки Партії регіонів та
Комуністичної партії України на
території Івано-Франківської області
як таких, що суперечать національним
інтересам та порушують права і свободи
громадян України.

Враховуючи, що пункт 2 рішення
відповідача № 622-24/2014 від 28.01.2014 року
носить похідний,
організаційно-розпорядчий характер,
спрямований на оприлюднення рішення
районної ради, відтак оскаржуване
рішення підлягає скасуванню повністю.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
прокурора Надвірнянського району
Івано-Франківської області до
Надвірнянської районної ради
Івано-Франківської області про
визнання протиправним та скасування
рішення позачергової 24-ї сесії 6-го
скликання № 622-24/2014 від 28.01.2014 року "Про
підтримку рішення обласної ради від
25.01.2014 року № 1170-26/2014 "Про звернення до
членів Партії регіонів" є
обґрунтованим, а тому підлягає до
задоволення повністю.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
рішення 24 сесії VI демократичного
скликання Надвірнянської районної
ради Івано-Франківської області №
622-24/2014 від 28.01.2014 року "Про підтримку
рішення обласної ради від 25.01.2014 року №
1170-26/2014 "Про звернення до членів Партії
регіонів".

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Боршовський Т.І.

Постанова складена в повному обсязі
18.02.2014 року.