Справа № 600/551/13-а, 2а-600/83/13
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
Справа № 876/9205/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козівського
районного суду Тернопільської області
від 06 червня 2013 року про повернення
позовної заяви у справі за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Малоплавучанської сільської ради про
скасування постанови №1 від 17 квітня 2013
року, -

в с т а н о
в и в :

29 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом виконавчого комітету
Малоплавучанської сільської ради, в
якому просила скасувати постанову №1
від 17 квітня 2013 року

Ухвалою судді Козівського районного
суду Тернопільської області від 21
травня 2013 року позовну заяву було
залишено без руху, у зв'язку з її
невідповідністю вимогам ст. 106 КАС
України.

Ухвалою Козівського районного суду
Тернопільської області від 06 червня 2013
року суддя повернув позовну заяву
позивачеві з підстав передбачених п.1
ч.3 ст.108 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
судді, позивач оскаржила її в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана ухвала прийнята з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з помилковим застосуванням
норм процесуального права. Просить
скасувати оскаржувану ухвалу і
направити справу для продовження
розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, подали до
суду заяви про розгляд справи в їх
відсутності, а тому суд відповідно до
положень ч.1 ст.197 КАС України вважає
можливим проведення розгляду справи в
їхній відсутності в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами та на основі наявних у ній
доказів.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою судді Козівського районного
суду Тернопільської області від 21
травня 2013 року позовну заяву було
залишено без руху, у зв'язку з її
невідповідністю вимогам ст. 106 КАС
України.

Позивач отримав копію цієї ухвали 24
травня 2013 року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.12).

30 травня 2013 року (вх. №2414, а.с.13-14)
представник позивача - адвокат ОСОБА_2
подав до суду на виконання ухвали
Козівського районного суду
Тернопільської області від 21 травня 2013
року нову скаргу.

Разом з тим, ухвалою Козівського
районного суду Тернопільської області
від 06 червня 2013 року суддя повернув
позовну заяву позивачеві з підстав
передбачених п.1 ч.3 ст.108 КАС України, а
саме: позивач не усунув недоліки
позовної заяви, яку залишено без руху.

При вирішення питання про
обґрунтованість та підставність
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1. ст.108 КАС
України, суддя встановивши, що позовну
заяву подано без додержання вимог,
встановлених ст.106 КАС України,
постановляє ухвалу про залишення без
руху, в якій зазначаються недоліки
позовної заяви, спосіб їх усунення і
встановлюється строк, достатній для
усунення недоліків. При цьому правова
конструкція цієї норми передбачає, що
вказівка на недоліки позовної заяви та
спосіб їх усунення має бути чіткою та
зрозумілою. Таким чином, залишаючи
позовну заяву без руху, суд повинен
детально вказати в ухвалі, які саме
недоліки допущені, яким чином їх
належить усунути і у який термін.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвала судді Козівського районного
суду Тернопільської області від 21
травня 2013 року, якою позовну заяву
ОСОБА_1 залишено без руху, не містить
чіткого переліку недоліків позовної
заяви, спосіб їх усунення.

Крім того, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що позивач,
подавши через свого представника -
адвоката ОСОБА_2, до суду скаргу на
виконання вимог ували судді про
залишення позовної заяви без руху, мав
намір реалізувати таким чином своє
право на судовий захист, усунувши
недоліки позовної заяви.

Дана правова позиція колегії суддів
узгоджується з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини та
виходить із того, що положення п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Європейський суд з прав людини також
акцентує увагу на тому, що право на
доступ до суду має бути ефективним.
Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
кожна держава-учасниця цієї Конвенції
вправі встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. У зв'язку з наведеним, залишення
позову без руху з підстав, передбачених
законом (невідповідність позовної
заяви вимогам щодо її змісту, несплата
судового збору тощо) не є порушенням
права на справедливий судовий захист.
Разом з тим, суд зазначає, що не повинно
бути занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але і реальним (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Жоффр де ля Прадель проти
Франції» від 16 грудня 1992р.).

В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано
та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000
року та у справі «Перес де Рада
Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня
1998 року, Європейський суд з прав людини
зазначив, що надто суворе тлумачення
внутрішніми судами процесуальної
норми позбавило заявників права
доступу до суду і завадило розгляду
їхніх позовних вимог. Це слід вважати
як порушення п.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини, а ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" передбачає, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
переконання, що в ухвалі про залишення
позовної заяви без руху від 21 травня 2013
року суддя не зазначив чітко недоліки
позовної заяви та спосіб їх усунення,
позивач подала нову заяву на виконання
вимог ухвали, вважаючи, що тим самим
усунула недоліки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
нечітке формулювання недоліків
позовної заяви та способу їх усунення в
ухвалі про залишення позовної заяви
без руху унеможливило виконання такої
в повному обсязі, а тому стало
підставою для передчасного висновку
судді першої інстанції про повернення
позовної заяви.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувану
ухвала суду першої інстанції необхідно
скасувати як таку, що постановлена з
порушенням норм процесуального права з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження її розгляду,
оскільки доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та повністю
спростовують висновки суду першої
інстанції, тому апеляційна скарга
підлягає до задоволення, а оскаржувана
ухвала, як така, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі -
скасуванню, і направленню справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 204, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
а ухвалу Козівського районного суду
Тернопільської області від 06 червня 2013
року про повернення позовної заяви у
справі № 600/551/13-а, 2а-600/83/13 - скасувати, і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик