Справа № 820/12716/13-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 р.Справа № 820/12716/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013р.
по справі № 820/12716/13-а

за позовом Багатопрофільної
приватни фірми "Шева"

до Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Багатопрофільна приватна
фірма "Шева", звернувся до суду із
адміністративним позовом до Західної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому, з урахуванням поданих
уточнень, просить скасувати податкове
повідомлення - рішення від 05.12.2013 року №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 251134,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що приймаючи спірне податкове
повідомлення-рішення, контролюючий
орган дійшов до неправомірного
висновку про порушення позивачем вимог
діючого законодавства. Так, підставою
для визначення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
слугували висновки податкового органу
про те, що підприємством у
перевіряємому періоді було завищено
витрати по господарським відносинам із
ПАТ «Завод Південькабель» у зв'язку з
відсутністю первинних документів, які
б підтверджували факт придбання
товарно-матеріальних цінностей. Разом
з тим, оскільки у позивача наявні всі
первині документи які підтверджують
факт взаємовідносин із вищезазначеним
контрагентом, то він мав встановлене
законом право на віднесення сум по
даним взаємовідносинам до складу
витрат, що підлягають оподаткуванню. В
зв'язку з чим, висновки податкового
органу про порушення позивачем вимог
діючого законодавства є помилковими,
та як наслідок, спірне податкове
повідомлення-рішення - незаконним.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 року
адміністративний позов було
задоволено.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення від 05.12.2013 року № про
збільшення БПФ "Шева" суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 251134, 00 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
зокрема на порушення п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4,
п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п. п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), що призвело до неправильного
вирішення справи.

Вказує, що підставою для винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення слугували
встановлені за наслідками проведеної
перевірки висновки перевіряючи про
завищення позивачем у спірному періоді
суми валових витрат, в зв'язку з
придбанням товарно-матеріальних
цінностей від ПАТ «Завод
Південькабель» без підтверджуючих
документів, а саме прибуткових
накладних та інших документів що
підтверджують факт їх придбання.
Враховуючи наведене, відповідач
вказує, що встановлені за наслідками
перевірки порушення позивачем вимог
діючого законодавства є
обґрунтованими, та як наслідок,
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є законним та
обґрунтованим.

Позивач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представники позивача та відповідача у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що БПФ "Шева" пройшло
передбачену законом процедуру
державної реєстрації та перебуває на
обліку як платник податків та зборів в
Західній ОДПІ.

Співробітниками Західної ОДПІ у період
з 10.10.2013 року по 30.10.2013 року було
проведено документальну планову
перевірку БПФ "Шева" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012
року, за наслідками якої складено Акт №
973/20-33-22-01-07/19465552 від 06.11.2013 року.

Під час перевірки були встановлені
порушення позивачем вимог п. 138.1, п. 138.2,
п. 138.4, п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п. п. 139.1.1 п. 139.1
ст. 139 ПК України, внаслідок чого
підприємством завищено валові витрати
на суму понесених витрат на придбання
ТМЦ (кабельно-провідникової продукції)
від ПАТ "Завод Південкабель" без
підтверджуючих документів, а саме без
прибуткових накладних та інших
документів підтверджуючих придбання
ТМЦ (кабельно-провідникової продукції)
за 4 кварталі 2011 р. на загальну суму 1091888
грн.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки, Західною ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 05.12.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у загальному
розмірі 251134, 00 грн., у т.ч. за основним
платежем 251134, 00 грн. та за штрафними
фінансовими санкціями 0 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаним
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду
справи, фактично підставою для
висновку про порушення позивачем вимог
діючого законодавства, слугували
встановлені за наслідками проведеної
перевірки висновки перевіряючи про
завищення позивачем у спірному періоді
суми валових витрат, в зв'язку з
придбанням товарно-матеріальних
цінностей від ПАТ «Завод
Південькабель» без підтверджуючих
документів, а саме прибуткових
накладних та інших документів що
підтверджують факт їх придбання.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої виходив з
того, що реальність господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом, використання послуг у
власній господарській діяльності,
підтверджується первинними
документами бухгалтерського обліку та
податкової звітності. Податковим
органом під час розгляду справи не було
надано доказів того, що операції
позивачем не проводились. В зв'язку з
чим, позивач мав встановлене законом
право на віднесення сум по даним
взаємовідносинам до складу валових
витрат.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК
України господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об'єктом
оподаткування можуть бути майно,
товари, дохід (прибуток) або його
частина, обороти з реалізації товарів
(робіт, послуг), операції з постачання
товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти,
визначені податковим законодавством, з
наявністю яких податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України - витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку. У разі втрати,
знищення або зіпсуття зазначених
документів платник податку має право
письмово заявити про це органу
державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Таким чином, при складанні податкової
звітності з метою правильного
відображення господарської операції
повинні враховуватись відповідні
документи первинного обліку, а саме по
зазначених операціях придбання
результатів робіт (товарів) повинні
бути в наявності як і акти виконаних
робіт, так і результати таких виконаних
робіт (товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, БПФ
"Шева" у перевіряємий період мало
господарські відносини із ПАТ «Завод
Південькабель».

Перевіряючи правомірність віднесення
позивачем сум по даним
взаємовідносинам до складу витрат, що
підлягають оподаткуванню, колегія
суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV
(далі - Закон України №996-XIV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної
статті Закону первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Статтею 9 Закону України №996-XIV
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню
підлягає одна із вище зазначених подій,
і якщо дана подія оформлена первинним
документом, що містить усі обов'язкові
реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону
України №996-XIV, то дана обставина є
належним доказом реальності
господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
зазначеного Положення господарські
операції -це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.11.2010 року між БПФ "Шева" (покупець) та
ПАТ "Завод "Південкабель" (продавець)
було укладено договір № 124 ОП-10, згідно
з п. 1.1. якого, продавець зобов'язується
виготовити та поставити на умовах EXW
(Франко-завод, м.Харків)
кабельно-провідникову продукцію по
номенклатурі, в кількості та по цінам,
зазначеним в рахунках на оплату або у
відвантажувальній рахунку-накладній,
або у специфікації до договору, а
покупець зобов'язується її прийняти та
оплатити. Загальна сума договору
становить 10000000, 00 грн. (десять мільйонів
гривень) з ПДВ (п. 2.1. договору). Договір
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань (п. 6.1. договору).

На виконання умов зазначеного
Договору, ПАТ "Завод "Південкабель" було
передано у власність БПФ "Шева"
товарно-матеріальні цінності
(кабельно-провідникову продукцію), про
що свідчать надані позивачем та
долучені до матеріалів справи копії
відповідних рахунків-накладних.

Під час судового розгляду було
встановлено, що в 4 кварталі 2011 року
розрахунки між сторонами
здійснювалися шляхом зарахування
взаємної заборгованості за поставками
між контрагентами згідно з Договором
від 01.11.2010 р. № 124 ОП-10 між ПАТ "Завод
"Південкабель" (продавець) та БПФ "Шева"
(покупець) про продаж
кабельно-провідникової продукції і
договором № 19 від 01.11.2010 року між БПФ
"Шева" (постачальник) та ПАТ "Завод
"Південкабель" (покупець) про
постачання продукції з деревини та
додатковими угодами до нього. На
підтвердження розрахунків шляхом
взаємозаліку позивачем до справи
надано копії протоколу тендерної
наради від 11.11.2011 р., видаткових
накладних та актів взаємних
розрахунків по відвантаженій
продукції, довіреностей на отримання
ТМЦ.

Згідно із умовами Договору, поставка
продукції здійснювалась на умовах EXW
(Франко-завод, м.Харків).

З даного приводу колегія суддів
зазначає, що відповідно до Інкотермс 2000
(Офіційні правила тлумачення
торговельних термінів Міжнародної
торгової палати (редакція 2000 року),
термін EXW англ. Ex Works, або Франко завод
(…назва місця) означає, що продавець
вважається таким, що виконав свої
зобов'язання з постачання, коли він
надасть товар у розпорядження покупця
на своєму підприємстві чи в іншому
названому місці (наприклад: на заводі,
фабриці, складі тощо). Продавець не
відповідає за навантаження товару на
транспортний засіб, а також за митне
очищення товару для експорту.

Частиною 2 статті 48 Закону України Про
автомобільний транспорт встановлено,
що документами для юридичної особи, що
здійснює вантажні перевезення, є
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
дорожній лист, товарно-транспортна
накладна або інший визначений
законодавством документ на вантаж.

Згідно п. 11.1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року № 363
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568
(далі - Правила) основними документами
на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

З матеріалів справи вбачається, що
транспортування придбаного товару
здійснювалось позивачем власним
транспортом та за власний кошт, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями відповідних
товарно-транспортних накладних.

Крім того колегія суддів зазначає, що
згідно із Інструкцією про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженою
наказом Мінфіну України "Про
затвердження Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей" від 16.05.96 р. № 99
(зареєстровано в Мін'юсті України 12.06.96
р. за № 293/1318, зі змінами та
доповненнями, за текстом -Інструкція №
99) дія якої поширюється на
підприємства, установи та організації,
їх відділення, філії, інші відокремлені
підрозділи та представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, регламентовано умови та
порядок видачі довіреностей на
одержання товарно-матеріальних
цінностей.

Відповідно до п. 3 Інструкції № 99
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери (далі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Видача бланків довіреностей
здійснюється після їх реєстрації у
журналі реєстрації довіреностей.
Довіреність на одержання цінностей
видається лише особам, які працюють на
даному підприємстві.

Згідно з п. 6 Інструкції № 99 довіреність
на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Відповідно до п. 10 Інструкції № 99 особа,
якій видано довіреність, зобов'язана не
пізніше наступного дня після кожного
випадку доставки на підприємство
одержаних за довіреністю цінностей,
незалежно від того, одержані цінності
за довіреністю повністю або частково,
надати працівнику підприємства, який
здійснює виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад (у
комору) або матеріально відповідальній
особі.

Згідно із вимогами п. 13 Інструкції № 99
довіреність незалежно від строку її
дії залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей. У разі
відпуску цінностей частинами на кожний
частковий відпуск складається
накладна (акт приймання-здачі або інший
аналогічний документ) із зазначенням
на ній номера довіреності та дати її
видачі. У цих випадках один примірник
накладної (або документа, що її заміняє)
передається одержувачу цінностей, а
інший - додається до залишеної у
постачальника довіреності й
використовується для спостереження і
контролю за відпуском цінностей згідно
з довіреністю, а також для проведення
розрахунків з одержувачем.

Після закінчення відпуску цінностей
служби, що здійснювали їх відпуск,
здають довіреність разом з документами
на відпуск останньої партії цінностей
працівникам, на яких покладено
обов'язки з ведення бухгалтерського
обліку.

Відповідальність за дотримання
постачальником встановленого порядку
відпуску за довіреністю цінностей
покладається на посадових осіб
підприємства-постачальника, які мають
право підписувати первинні документи
на відпуск цінностей (п. 15 Інструкції №
99).

Враховуючи наведене, колегія суддів
зазначає, що додатковим доказом, який
свідчить про факт отримання позивачем
товарно-матеріальних цінностей від ПАТ
"Завод "Південкабель" є наданий
позивачем витяг з журналу реєстрації
довіреностей.

Як було встановлено під час розгляду
справи, отриманий товар був
оприбуткований позивачем, що
підтверджується оборно-сальдовими
відомостями по рахунку 281 та 206.

В послідуючому придбаний товару був
використаний позивачем у власній
господарській діяльності, а саме
реалізований іншим суб'єктам
господарювання, про що свідчать надані
позивачем копії відповідних
видаткових накладних та довіреностей
на отримання ТМЦ.

Колегія суддів зауважує, що податковим
органом як під час проведеної
перевірки, так і під час судового
розгляду справи не ставився під сумнів
факт наявності на підприємстві
необхідних складських приміщень для
зберігання придбаного товару.

На виконання договірних відносин ПАТ
"Завод "Південкабель" було виписано на
адресу позивача податкові накладні,
які були включені до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних
відповідних звітних податкових
періодів.

Зауважень щодо правильності
оформлення та форми податкових
накладених у податкового органу не
виникло. На час виконання умов
договорів та видачі податкових
накладних підприємства були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість.

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, колегія суддів дійшла
висновку про те, що вони не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, а відтак сприймаються
судом як належні та допустимі докази.

Судом першої інстанції було
встановлено та підтверджено під час
апеляційного перегляду, що позивачем
під час перевірки було надано
податковому органу виключно всі
первинні документи, які є в наявності
на підприємстві і ведення яких є
обов'язковим у відповідності до
законодавства України.

З огляду на зазначене, колегія суддів
зазначає, що позивачем під час судового
розгляду було доведено належними та
допустимими доказами факт реальності
укладених із контрагентом
господарських операцій.

Доказів того, що вказаний у первинних
документах товар не отримувався, ані
акт перевірки, ані матеріали даної
адміністративної справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів
висновку про те, що господарські
операції між позивачем та його
контрагентом - ПАТ "Завод "Південкабель"
мали реальний характер, діяльність
позивача була спрямована на отримання
економічної вигоди від
підприємницької діяльності,
підприємства ознак фіктивності на час
здійснення господарської операції не
мали, що зумовлює хибність висновків
податкового органу.

Виходячи з наведеного, фактичні
обставини справи об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та
контрагентами, та як наслідок,
правомірність віднесення позивачем до
валових витрат суми витрат, відповідно
до первинних бухгалтерських
документів, які виписані на виконання
умов викладених вище договірних
відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при проведенні
перевірки та при розгляді справи судом
першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст.
71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості
прийнятого податкового
повідомлення-рішення, що є предметом
оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного від 25.12.2013 року по
справі №820/12716/13-а відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Західної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 р. по
справі №820/12716/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А.