Справа № 2а-10302/11/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
Справа № 183173/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Міського державного
комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14.11.2012 року
у справі за позовом Державної
фінансової інспекції у Львівській
області до Міського державного
комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго» про
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Контрольно-ревізійне управління у
Львівській області звернулося до суду
з адміністративним позовом до міського
державного комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго» (далі -
МДКП «Миколаївтеплокомуненерго») про
стягнення зайво отриманих коштів
субвенції, виділеної з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах за
2008 рік, в сумі 72552,01 грн.

В ході розгляду справи у зв'язку з
реорганізацією позивача було
здійснено його заміну на його
правонаступника Державну фінансову
інспекцію у Львівській області (далі -
Інспекція).

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.11.2012 року
позов задоволено повністю.

МДКП «Миколаївтеплокомуненерго», не
погоджуючись з таким судовим рішення,
оскаржило його в апеляційному порядку,
зазначивши у скарзі, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, ґрунтуються на
хибному тлумаченні норм матеріального
права. Зокрема, включення до розрахунку
різниці в тарифах на теплову енергію
для населення відповідно до постанови
Кабінету міністрів України № 440 від
25.04.2008 року «Про реалізацію статті 54
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
(далі - Постанова КМУ № 440) сум
амортизаційних відрахувань на основні
засоби за 2005-2008 роки є правомірним.
Позивачем помилково застосовано
законодавство України про
житлово-комунальні послуги замість
бюджетного законодавства, що призвело
до хибних висновків при проведенні
ревізії. Просить скасувати постанову
суду від 14.11.2012 року та винести нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
знайшло підтвердження в ході
апеляційного перегляду справи
наступне.

Контрольно-ревізійним відділом у
Миколаївському районі та м. Новому
Роздолі було проведено ревізію з
питань використання коштів субвенції,
виділеної з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися або
погоджувалися відповідними органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування у міському державному
комунальному підприємстві
«Миколаївтеплокомуненерго» за 2008-2009
роки.

За наслідками ревізії складено акт №
31-09/7 від 14.04.2011 року. Згідно з цим актом,
ревізією встановлено, що до витрат МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго» при
розрахунку обсягу різниці в тарифах
включено амортизаційні відрахування
на безкоштовно отримані основні засоби
в сумі 105696,95 грн., внаслідок чого
завищено розрахунок заборгованості з
різниці в тарифах на послуги з
постачання теплової енергії населенню
за 2005-2007 роки, виплаченої у 2008 році на
суму 72552,01 грн. Дана сума також
підтверджується доданим до акта
розрахунком амортизації зайво
включеної до розрахунку різниці в
тарифах.

20.04.2011 року директором МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго» було
подано заперечення на акт ревізії №
31-09/7 від 14.04.2011 року.

КРУ у Миколаївському районі та місті
Новому Роздолі на адресу відповідача
направлено лист-відповідь на
заперечення від 20.04.2011 року та висновок
на заперечення.

На підставі акта ревізії
Контрольно-ревізійного відділу у
Миколаївському районі та м. Новому
Роздолі, відповідачу було пред'явлено
обов'язкову до виконання вимогу № 31-15/476
від 13.05.2011 року щодо усунень виявлених
порушень, недоліків. Зокрема, вказаною
вимогою зобов'язано керівника
відобразити в обліку заборгованість
перед бюджетом та перерахувати в дохід
державного бюджету кошти в сумі 72552,01
грн., які отримані внаслідок завищення
розрахунку обсягу заборгованості за
минулі роки з різниці в тарифах на
теплову енергію.

Оскільки, МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго» зайво
одержані кошти субвенції, виділеної з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах в сумі 72552,01 грн., не
відшкодовано (інформація від МДКП
Миколаївтеплокомуненерго» від 04.06.2011
року № 136), то Контрольно-ревізійне
управління Львівській області
звернулося з вищезазначеним позовом до
суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 54 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
встановлено, що перерахування
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла в
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, що затверджувалися та/або
погоджувалися органами державної
влади чи органами місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, за рахунок
надходжень від погашення податкової
заборгованості підприємств до
державного бюджету, а також надходжень
податку на додану вартість, не
сплаченого Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України» у
встановлені строки за природний газ,
ввезений на митну територію України у
першому кварталі 2008 року, який
перебуває під митним контролем, та
додаткових податкових зобов'язань, які
виникають у результаті виконання цієї
статті.

Розрахунки з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, з місцевих
бюджетів можуть здійснюватись за
рахунок належних їм додаткових
податкових зобов'язань, які виникають у
результаті виконання цієї статті, а
також за рахунок погашення
заборгованості перед державою за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, яка була
реструктуризована, та за рахунок
погашення заборгованості місцевих
бюджетів перед державним бюджетом, що
виникла у зв'язку з наданням
Міністерством фінансів України
фінансової допомоги Уряду Автономної
Республіки Крим, облвиконкомам,
Севастопольському міськвиконкому на
підставі укладених між ними у 1994 році
договорів для підприємств
теплоенергетики, що перебувають у
комунальній власності.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»
заборгованість - це підтверджена
учасниками розрахунків на
розрахункову дату сума коштів, яка:

1) підлягає сплаті за товари, роботи
(послуги), спожиті у процесі
виробництва (видобутку), передачі
(транспортування) та/або постачання
енергоносіїв, відповідно до укладених
договорів або з інших підстав,
передбачених законом, у тому числі суми
пені, штрафних та фінансових санкцій,
але не сплачена;

2) є податковим боргом та підлягає
сплаті, але не сплачена, до бюджетів
усіх рівнів та державних цільових
фондів, у тому числі ліквідованих;

3) підлягає сплаті, але не сплачена, до
цільового галузевого фонду створення
ядерно-паливного циклу Міністерства
палива та енергетики України;

4) передбачена видатками бюджетів усіх
рівнів, але не отримана суб'єктами
господарської діяльності, у тому числі
за пільгами та субсидіями, для сплати
за спожиті енергоносії;

5) підлягає сплаті і виникла внаслідок
відсутності у Державному бюджеті
України минулих років видаткових
статей або передбачення видатковими
статтями часткового фінансування
видатків для розрахунків за
енергоносії, у тому числі за пільгами
та субсидіями (трансфертами), спожиті
підприємствами, організаціями,
закладами та установами, які
фінансуються з бюджетів усіх рівнів.

Пунктом 1 Порядку перерахування у 2008
році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися і
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, затвердженого органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування, затвердженого
Постановою КМУ № 440 (далі - Порядок),
передбачено, що цей порядок визначає
механізм перерахування у 2008 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися і
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення
тарифам, затвердженим (погодженим)
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування (далі -
заборгованість з різниці в тарифах), за
рахунок надходжень від погашення
податкової заборгованості надавачів,
виробників, виконавців послуг, інших
підприємств або їх кредиторів -
учасників розрахунків (далі - учасники
розрахунків) до державного бюджету та
додаткових податкових зобов'язань, які
виникають у результаті виконання
статті 54 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», та за рахунок
повернення заборгованості місцевих
бюджетів перед державним бюджетом, що
виникла у зв'язку з наданням Мінфіном
фінансової допомоги Урядові Криму,
облвиконкомам, Севастопольському
міськвиконкому на підставі укладених
між ними у 1994 році договорів для
підприємств теплоенергетики, що
перебувають у комунальній власності,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1994 р. № 510.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що
перерахування субвенції з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах
(далі - розрахунки) здійснюється на
умовах, визначених цим Порядком, на
суму заборгованості з різниці в
тарифах, що утворилася у період з 1
січня 2000 р. по 31 грудня 2008 р. з
урахуванням проведених у 2006 році
розрахунків і не погашеної на дату
складення довідки про розмір
кредиторської заборгованості місцевих
бюджетів та/або дебіторської
заборгованості учасників розрахунків,
у межах щомісячних лімітів,
установлених Мінфіном для Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських
держадміністрацій згідно із
затвердженим розподілом видатків
Державного бюджету України на 2008 рік.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що
підставою для проведення розрахунків є
договір про організацію
взаєморозрахунків, який укладається
між учасниками розрахунків на підставі
документа, що підтверджує наявність в
учасників розрахунків кредиторської
та/або дебіторської заборгованості,
форму якого затверджує Державне
казначейство за погодженням з ДПА,
Мінпаливенерго, Мінжитлокомунгоспом і
Мінфіном.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що обсяг
заборгованості з різниці в тарифах
визначається учасниками розрахунків
як різниця між фактичними витратами на
теплову енергію (виробництво,
транспортування і постачання теплової
енергії, послуги з централізованого
теплопостачання та гарячого
водопостачання), послуги з
водопостачання та водовідведення і
фактичними нарахуваннями згідно із
затвердженими для населення тарифами з
урахуванням перерахунків за
низькоякісні та не в повному обсязі
надані послуги з відрахуванням дотації
місцевих бюджетів, отриманої
учасниками розрахунків для
відшкодування різниці в тарифах, і
фактично погашеної у 2006 році
заборгованості з різниці в тарифах
відповідно до Порядку перерахування у
2006 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам для погашення
заборгованості минулих років з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
водопостачання і водовідведення,
затверджених для населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 травня 2006 року
№ 705.

Обсяг заборгованості з різниці в
тарифах розраховується учасниками
розрахунків на підставі таких
підтвердних документів:

розрахунок фактичної собівартості
теплової енергії, послуг з
водопостачання та водовідведення, що
засвідчений підписом керівника або
іншої уповноваженої особи учасника
розрахунків і скріплений печаткою;

копія рішення органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
про затвердження (погодження) тарифів
на теплову енергію, послуги з
водопостачання та водовідведення;

звіт про витрати з надання послуг з
тепло-, водопостачання та
водовідведення і фінансові показники
діяльності підприємств, що засвідчений
підписом керівника або іншої
уповноваженої особи учасника
розрахунків і скріплений печаткою (за
формою № 1С);

звіт про постачання теплової енергії
(за формою № 1-теп) або звіт про роботу
водопроводу (за формою № 1-водопровід)
та/або звіт про роботу каналізації (за
формою № 1-каналізація), звітний
кошторис витрат на виробництво
електро- та теплоенергії (відомча форма
звітності № 23-енерго), довідка про
корисний відпуск електричної та
теплової енергії і розрахунки за неї
(за відомчою формою звітності №
32-енерго).

Згідно пункту 5 Порядку розрахунок
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах складається за формою згідно з
додатком, погоджується із структурним
підрозділом з питань фінансів
відповідного органу виконавчої влади
або виконавчого органу місцевого
самоврядування, який приймав рішення
про затвердження (погодження) тарифів,
та разом з підтвердними документами
подається територіальним комісіям з
погашення заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу (далі -
територіальні комісії), утвореним
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 22 лютого 2006 року
№ 190 «Про утворення Міжвідомчої
комісії з погашення заборгованості
підприємств паливно-енергетичного
комплексу», для прийняття рішення про
узгодження обсягу заборгованості з
різниці в тарифах.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач надав всі підтвердні документи
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах.

Так, підставами отримання позивачем
коштів у вигляді субвенції стали
договори від 10.07.2008 року № 50/440, від
14.08.2008 року, укладений між Головним
управлінням Державного казначейства
України у Львівській області, Головним
фінансовим управлінням Львівської
облдержадміністрації, Фінансовим
управлінням Миколаївської
райдержадміністрації, МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго»,
Львівською філією Дочірньої компанії
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»,
Дочірньою компанією «Газ України» НАК
«Нафтогаз України», Національною
Акціонерною компанією «Нафтогаз
України», від 14.08.2008 року № 308/440 між
Головним управлінням Державного
казначейства України у Львівській
області, Головним фінансовим
управлінням Львівської
облдержадміністрації, Фінансовим
управлінням Миколаївської
райдержадміністрації, МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго», Дочірньою
компанією «Газ України» НАК «Нафтогаз
України», Національною Акціонерною
компанією «Нафтогаз України», від
14.08.2008 року № 309/440 Головним управлінням
Державного казначейства України у
Львівській області, Головним
фінансовим управлінням Львівської
облдержадміністрації, Фінансовим
управлінням Миколаївської
райдержадміністрації, МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго»,
Львівською філією Дочірньої компанії
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»,
Дочірньою компанією «Газ України» НАК
«Нафтогаз України», Національною
Акціонерною компанією «Нафтогаз
України» про організацію
взаєморозрахунку відповідно до
Постанови КМУ № 440.

Заборгованість Миколаївської
райдержадміністрації перед МДКП
«Миколаївтеплокомуненерго» з різниці
між фактичною собівартістю
виробництва теплової енергії та
затвердженим тарифом на теплову
енергію для житлово-експлуатаційних
організацій, за 2001-2008 р.р. (розрахунок
наявний в матеріалах справи) була
погоджена з Миколаївською
райдержадміністрацією, що
підтверджуються протоколом від 26.05.2008
року № 1. Отже саме з метою часткового
погашення зазначеної заборгованості
позивач і взяв участь в укладенні
вищезазначених договорів.

Відповідно до пунктів 2.4., 2.5. цього
договору Фінансове управління
Миколаївської райдержадміністрації
перераховує на рахунок відповідача
кошти заборгованості для її погашення,
а відповідач перераховує Львівській
філії Дочірньої компанії «Газ України»
НАК «Нафтогаз України» грошові кошти
для погашення заборгованості.

В матеріалах справи наявні копії
платіжних доручень про перерахування
МДКП «Миколаївтеплокомуненерго»
отриманих для погашення
заборгованості коштів на рахунок
Львівської філії ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» та ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України», що виключає
надлишкове отримання відповідачем
бюджетних коштів.

До того ж, як вбачається із договорів (п.
2 договору) кошти що використовуються в
обумовлених ним розрахунках
спрямовуються, на підставі рішення
Мінфіну, з державного до місцевого
бюджету а з місцевого бюджету
виплачуються позивачу як погашення
заборгованості з різниці в тарифах за
минулі роки.

За змістом п. 8 Порядку затвердженого
Постановою КМУ № 440 Державне
казначейство перевіряє підписані
учасниками розрахунків договори та
інформує Міністерство фінансів
України про обсяги заборгованості, що
погашатиметься відповідно до таких
договорів. Міністерство фінансів
України на підставі отриманої від
казначейства інформації визначає
обсяги субвенцій з державного бюджету
та приймає з цього приводу відповідне
рішення на підставі якого і
здійснюється перерахування субвенцій
з державного до місцевого бюджету.

В свою чергу, орган місцевого
самоврядування, керуючись п. 9 Порядку
визначає напрямок спрямування
отриманої з державного бюджету
субвенції.

Матеріали справи не містять будь-яких
доказів які б вказували на незаконне,
протиправне чи надлишкове виділення з
державного бюджету місцевому бюджету
субвенції в межах вищеназваних
договорів. Відсутні також і будь-які
докази того, що місцевим бюджетом такі
кошти було спрямовано на користь
позивача неправомірно.

Відповідачем було отримано кошти саме
як частину заборгованості з різниці в
тарифах з місцевого бюджету, на
виконання приписів ч. 6 ст. 20 Закону
України «Про теплопостачання» і в
подальшому направлено їх в погашення
заборгованості перед ДК «Газ України»
за придбаний природний газ.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що вимоги відповідача
ґрунтуються на висновках ревізії про
наявність правопорушень з боку
позивача при формуванні фактичних
витрат на виробництво послуг для
населення у 2005-2007 роках та сум
отриманих субсидій, які за висновками
ревізії призвели до зайво отриманої
позивачем дотації за рахунок субвенцій
з державного бюджету.

Проте, як слушно зазначив відповідач в
апеляційній скарзі Постанова КМУ № 440 є
підзаконним актом бюджетного
законодавства України, а відтак є
спеціальним нормативно-правовим актом
порівняно з іншими
нормативно-правовими актами, який
регулює відносини з отримання
підприємствами ЖКГ субвенцій з
державного бюджету на погашення
різниці в тарифах і саме її норми
повинні застосовуватися при
виникненні правовідносин і вирішенні
спорів з приводу отримання такої
субвенції.

Аналізуючи дану постанову, слід дійти
висновків, що обмежень щодо включення
до розрахунку різниці в тарифах на
теплову енергію для населення сум
амортизаційних відрахувань на основні
засоби за 2005-2008 роки вона не містить, а
тому включення таких відрахувань
підприємством було правомірним.

Таким чином, висновки позивача про
безпідставне включення відповідачем
до різниці в тарифах суми 72552,01 грн. і
вимога щодо повернення цих коштів до
бюджету є неправомірними.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
доведеність позовних вимог.

Отже, неповне з'ясування обставин
справи та порушення норм матеріального
права судом першої інстанції призвели
до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, оскаржувана
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського державного
комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго»
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14.11.2012 року
у справі № 2а-10302/11/1370 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
Державної фінансової інспекції у
Львівській області до Міського
державного комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго» про
стягнення коштів відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська