Справа № 826/212/14
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2014 року № 826/212/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Пащенка К.С., при секретарі судового
засідання Іконніковій О.Ю., розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справуза
позовомКомунального підприємства
«Шляхово-експлуатаційне управління по
ремонту та утриманню автомобільних
шляхів та споруд на них» Деснянського
району м. КиєвадоДержавної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити позов у повному
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити у задоволенні
21.01.2014 в судовому засіданні за згодою
представників сторін ухвалено
розглядати справу в порядку письмового
провадження на підставі ч. 4 ст. 122
Кодексу адміністративного судочинства
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
24.05.2013 за результатами проведення
документальної планової виїзної
перевірки ШЕУ Деснянського району з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2012 ДПІ у
Деснянському районі м. Києва ДПС
(правонаступником є ДПІ у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві) складено Акт №
972/22-01/04590234 (далі - Акт перевірки), яким,
зокрема, встановлено порушення
позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та, як наслідок, заниження
за І-IV квартали 2010 року та І квартал 2011
року податку на прибуток на загальну
ст. 137, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України та,
як наслідок, заниження за ІІ-IV квартали
2011 року та 2012 рік податку на прибуток на
загальну суму у розмірі 161549 грн.
10.06.2013 на підставі Акту перевірки
відповідачем винесено податкове
зв'язку з порушенням пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 137.10 ст. 137, пп.
139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України, позивачу
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 232949
грн., а також застосовано штрафні
Водночас, з аналізу Акту перевірки
видно, що підставою для висновку
відповідача про порушення позивачем
пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та, як наслідок, заниження за І-IV
квартали 2010 року та І квартал 2011 року
податку на прибуток на загальну суму у
пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України та, як
наслідок, заниження за ІІ-IV квартали 2011
року та 2012 рік податку на прибуток на
загальну суму у розмірі 161549 грн. стало:
по-перше, заниження суми валового
доходу у розмірі 499800 грн. в результаті
безоплатного отримання послуг оренди
нежитлового приміщення від КП
«Ватутінськінвестбуд» відповідно до
угоди від 01.01.2010 № 0508;
по-друге, наявність у позивача
безнадійної кредиторської
заборгованості у розмірі 225752 грн.
станом на 31.12.2012, яка не включена до
доходів, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування;
по-третє, заниження суми валових витрат
відповідачем нікчемності договору
купівлі-продажу від 01.02.2012 № 20/12,
укладеного між позивачем та ТОВ
«Ангстрем Континенталь», внаслідок
отримання акту від 21.12.2012 № 7208/224/33906299
про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Ангстрем Континенталь», в якому,
зокрема, зазначено про відсутність
вказаного підприємства за юридичною
адресою, а також про відсутність у
останнього виробничого обладнання,
складських та торговельних приміщень,
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
Згідно з ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.
При цьому суд зауважує, що вчинення
платником податків дій, що мають своїм
результатом одержання податкової
вигоди (звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі не
означає, що відповідні правочини були
вчинені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
Тому, для встановлення факту вчинення
правочину з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, зокрема, з метою ухилення
від сплати податків, необхідно
встановити необґрунтованість
отриманої платником податків
податкової вигоди, наприклад,
внаслідок її виникнення не у зв'язку із
здійсненням реальної підприємницької
або іншої економічної діяльності.
При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку продавцем (у тому числі
внаслідок ухилення від сплати) не може
бути підставою для відмови у праві
платника податку на податковий кредит
за наявності факту здійснення
господарської операції.
Оскільки наслідки в податковому обліку
платника створюють лише реально
вчинені господарські операції, тобто
такі, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах, то факт
виконання поставки товару входить до
предмету доказування у справі.
Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
За змістом інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11 при дослідженні факту
здійснення господарської операції
оцінюватися повинні відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку. Не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
Як встановлено судом, договір
купівлі-продажу від 01.02.2012 № 20/12 (далі -
Договір) між позивачем та ТОВ «Ангстрем
Континенталь» виконувався сторонами у
повному обсязі, що підтверджується
належним чином оформленими
подорожніми листами, видатковими та
податковими накладними. Позивач
вказаний товар оплатив повністю, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи виписками банку по рахунку
позивача з відповідними відмітками.
З матеріалів справи видно, що на
підставі вказаного Договору ТОВ
«Ангстрем Континенталь» поставлено
позивачу пісок річковий загальною
позивачем віднесено до складу валових
Суд не бере до уваги посилання в Акті
перевірки на акт від 21.12.2012 № 7208/224/33906299
про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Ангстрем Континенталь», оскільки,
по-перше, відповідно до ст. 61
Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, тому позивач
не може нести відповідальності за
можливі протиправні дії інших
юридичних осіб, по-друге, порушення
контрагентами позивача вимог
законодавства про порядок здійснення
господарської діяльності не може бути
підставою для висновку про
безтоварність відповідних
господарських операцій, по-третє, факти
вчинення злочину, в тому числі у
вигляді фіктивного підприємництва,
ухилення від сплати податків та
підробки документів, можуть
встановлюватись виключно відповідним
рішенням суду, по-четверте, поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань (аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2012 у справі № К/9991/5398/12), по-п'яте, сам
по собі акт не є належним та допустимим
доказом даних фактів, по-шосте,
посилання на неможливість встановити
місцезнаходження постачальника
товарів (робіт, послуг) позивачу не може
вважатися беззастережним та
безперечним доказом в підтвердження
доводів податкової інспекції про
фіктивність спірних господарських
операцій (аналогічна правова позиція
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
13.04.2011 у справі № К-30752/10), по-сьоме,
будь-яких доказів на підтвердження
вказаних обставин, всупереч вимогам ч. 2
ст. 71 КАС України, відповідачем суду не
надано.

Поряд з цим, вказані в акті податкового
органу недоліки, допущені суб'єктами
господарювання при укладенні та
виконанні правочинів, не є підставою
для визнання правочинів нікчемними,
оскільки, чинне законодавство не
встановлює таких підстав нікчемності
правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, податковим органом не
надано документальних підтверджень
відсутності фактичного виконання ТОВ
«Ангстрем Континенталь» господарських
операцій за спірним Договором,
наявності факту узгодженості його дій
з позивачем з метою незаконного
отримання податкових вигод або
обізнаності позивача з такими діями
ТОВ «Ангстрем Континенталь».

Таким чином, твердження відповідача
про нікчемність укладеного позивачем з
ТОВ «Ангстрем Континенталь» Договору є
необґрунтованим належними засобами
доказування припущеннями, оскільки,
позиція податкового органу щодо
суперечності спірного Договору
інтересам держави не підкріплена
належними доказами чи відповідними
судовими рішеннями. Аналогічна правова
позиція викладена у постанові Вищого
адміністративного суду України від
08.01.2013 у справі № К/9991/34364/12.

Водночас, зважаючи на те, що публічний
порядок держави порушується у разі
недотримання нормативних актів, у яких
він закріплений, а ухилення від сплати
податків, на факт якого відповідач
посилається, є злочином,
відповідальність за який встановлена
Кримінальним кодексом України, суд
вважає, що за обставин, які склалися у
даній справі, визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасника (учасників)
такого правочину до кримінальної
відповідальності, який би набрав
законної сили. Аналогічна правова
позиція викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
03.04.2012 у справі № К-9574/08.

Більш того, такі висновки податкового
органу не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх, а також тих
доказах, які одержані з дотриманням
закону. Аналогічна правова позиція
викладена у постанові Вищого
адміністративного суду України від
25.09.2013 у справі № К/9991/82116/12.

При цьому, за результатами розгляду
позовної заяви ТОВ «Ангстрем
Континенталь» до ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС
постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
07.03.2013 у справі № 804/1260/13-а, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 04.06.2013, зокрема, визнано
протиправними дії ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС, які
полягають у проведенні перевірки ТОВ
«Ангстрем Континенталь» в результаті
яких було складено акт про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки від 21.12.2012 № 7208/224/33906299 щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків ТОВ «Інфотерм» () за червень 2011 року, ТОВ «ФОРЕСТ»
() за червень 2011 року,
ТОВ «ПАСІФІК» () за
вересень 2011 року, ПП «СВ «Гермес» (код
за ) за березень 2011року, БПП
«Сура» () за вересень,
листопад 2011 року, їх реальності та
повноти відображення в обліку, а також
визнано протиправними дії ДПІ у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС щодо формування в акті про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки від
21.12.2012 № 7208/224/33906299 щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків ТОВ «Інфотерм»
() за червень 2011 року,
ТОВ «ФОРЕСТ» () за
червень 2011 року, ТОВ «ПАСІФІК» () за вересень 2011 року, ПП «СВ
«Гермес» (код за ) за
березень 2011 року, БПП «Сура» () за вересень, листопад 2011 року, їх
реальності та повноти відображення в
обліку висновків про визнання
відсутності у ТОВ «Ангстрем
Континенталь» об'єктів оподаткування
по операціях з продажу товарів (послуг)
підприємствам - покупцям у період з 2011 -
2012 роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, одним з основних завдань
органів державної податкової служби є
здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз'яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.
Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях. Аналогічна
правова позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 14.11.2012 у справі № К/9991/50772/12.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Як видно з матеріалів справи, на момент
укладення Договору, підписання
видаткових та податкових накладних,
юридична особа ТОВ «Ангстрем
Континенталь» не була припинена,
доказів існування вироків суду у
кримінальних справах, якими б
встановлювався факт фіктивного
підприємництва, відповідачем не
надано.

Таким чином, судом встановлено, що
Договір між позивачем та ТОВ «Ангстрем
Континенталь» укладений з метою
здійснення передбаченої
законодавством підприємницької
діяльності, наявність у позивача та ТОВ
«Ангстрем Континенталь» умислу на
укладення Договору з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, відповідачем не
доведено, натомість судом встановлено
факт здійснення відповідних
господарських операцій, а тому
вказаний Договір не може розглядатись
як нікчемний з мотивів його завідомої
суперечності інтересам держави і
суспільства відповідно до ст. 228 ЦК
України.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
встановлено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

З огляду на вищевказане, а також
враховуючи, що витрати позивача за
Договором з ТОВ «Ангстрем
Континенталь» підтверджуються
належним чином оформленими первинними
документами, суд вважає безпідставним
та необґрунтованим висновок Акту
перевірки про порушення позивачем пп.
139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України внаслідок
заниження суми валових витрат у
розмірі 23330 грн. за спірний період.

Разом з тим, 01.01.2010 між позивачем та КП
«Ватутінськінвестбуд» укладено
договір № 0508 про передачу майна
комунальної власності територіальної
громади Деснянського району міста
Києва в оренду, копія якого наявна в
матеріалах справи.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору за
користування об'єктом оренди орендар
(позивач) сплачує орендодавцю (КП
«Ватутінськінвестбуд») орендну плату,
місячний розмір якої на дату
підписання договору становить 473,10 грн.

Водночас, 01.01.2010 між позивачем та КП
«Ватутінськінвестбуд» укладено
додаток до названого договору, яким,
відповідно до рішення конкурсної
комісії на право укладання договорів
оренди (протоколи від 18.12.2009 № 7 та від
25.12.2009 № 8) орендарю встановлюється
щомісячна орендна ставка, розмір якої
на момент підписання додатку становить
0,00 грн.

За змістом п. 1.20 «Звичайна ціна» ст. 1
«Визначення термінів» Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін. Для визначення звичайної
ціни товару (робіт, послуг)
використовується інформація про
укладені на момент продажу такого
товару (роботи, послуги) договори з
ідентичними (однорідними) товарами
(роботами, послугами) у співставних
умовах. Зокрема, враховуються такі
умови договорів, як кількість (обсяг)
товарів (наприклад, обсяг товарної
партії), строки виконання зобов'язань,
умови платежів, звичайних для такої
операції, а також інші об'єктивні умови,
що можуть вплинути на ціну. При цьому
умови договорів на ринку ідентичних (у
разі їх відсутності - однорідних)
товарів (робіт, послуг) визнаються
співставними, якщо відмінність між
такими умовами суттєво не впливає на
ціну, або може бути економічно
обґрунтована. При цьому враховуються
звичайні при укладанні угод між
непов'язаними особами надбавки чи
знижки до ціни. Зокрема, але не
виключно, враховуються знижки,
пов'язані з сезонними та іншими
коливаннями споживчого попиту на
товари (роботи, послуги), втратою
товарами якості або інших
властивостей; закінченням (наближенням
дати закінчення) строку зберігання
(придатності, реалізації); збутом
неліквідних або низьколіквідних
товарів; маркетинговою політикою, у
тому числі при просуванні товарів
(робіт, послуг) на ринки; наданням
дослідних моделей і зразків товарів з
метою ознайомлення з ними споживачів. У
разі коли на відповідному ринку
товарів (робіт, послуг) не здійснюються
операції з ідентичними (у разі їх
відсутності - однорідними) товарами
(роботами, послугами), або якщо
неможливо визначити їх ціну через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, звичайною
ціною вважається ціна договору.
Обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

При цьому, згідно з пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК
України безоплатно надані товари,
роботи, послуги: а) товари, що надаються
згідно з договорами дарування, іншими
договорами, за якими не передбачається
грошова або інша компенсація вартості
таких товарів чи їх повернення, або без
укладення таких договорів; б) роботи
(послуги), що виконуються (надаються)
без висування вимоги щодо компенсації
їх вартості; в) товари, передані
юридичній чи фізичній особі на
відповідальне зберігання і
використані нею.

Згідно з пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України
інші доходи включають вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Водночас, згідно з п. 5.2 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України 22.12.2010 № 984 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за
№ 34/18772, у разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення, зокрема, необхідно: чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів.

Контролюючим органом в Акті перевірки,
всупереч вимогам п. 5.2 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, встановлені порушення
вимог чинного законодавства в частині
заниження суми валового доходу у
розмірі 499800 грн. в результаті
безоплатного отримання послуг оренди
нежитлового приміщення від КП
«Ватутінськінвестбуд», викладено, за
відсутності доказів дотримання
відповідачем порядку визначення
звичайних цін, встановленого законом,
без будь-якого обґрунтування вартості
послуг, безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначеної
на рівні не нижче звичайної ціни.
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 02.12.2013 у справі № К-27960/10.

З огляду на викладене, а також
приймаючи до уваги посилання позивача
на те, що останній при внесенні змін до
такого договору щодо встановлення
щомісячної орендної плати діяв на
виконання відповідних розпорядження
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації та рішень
конкурсної комісії Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, висновок контролюючого
органу щодо заниження позивачем суми
валового доходу у розмірі 499800 грн. є
передчасним.

Крім того, контролюючим органом в Акті
перевірки, всупереч тим же вимогам
зазначеного Порядку, встановлені
порушення вимог чинного законодавства
в частині наявності у позивача
безнадійної кредиторської
заборгованості у розмірі 225752 грн.
станом на 31.12.2012, яка не включена до
доходів, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування,
викладено без конкретизації по
відповідних операціях, без зазначення
первинних документів обліку, зокрема,
договорів, видаткових накладних, а
також без зазначення регістрів
бухгалтерського обліку та
кореспонденції рахунків операцій.

Таким чином, донарахування позивачу
податкового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств шляхом
не включення останнім до інших доходів
суми безнадійної кредиторської
заборгованості у розмірі 225752 грн. є
необґрунтованим та безпідставним.

Враховуючи наведене у сукупності,
викладений в Акті перевірки висновок
ДПІ у Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
порушення позивачем пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 137.10 ст. 137, пп.
139.1.1 п. 139.1 ст. 139 ПК України є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає чинному законодавству та
дійсним обставинам справи, а винесене
на його підставі спірне податкове
повідомлення-рішення від 10.06.2013 №
- безпідставним та неправомірним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішень
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання чи відмовлено у
наданні податкових вигод, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше. Аналогічна правова позиція
викладена, зокрема, в ухвалах Вищого
адміністративного суду України від
04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у
справі № К/9991/66857/11 та від 10.12.2012 у справі
№ К/9991/26224/12.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності винесення ним
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими і
підлягають задоволенню повністю.

Позивач про присудження судових витрат
на його користь з Державного бюджету
України не просив.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Комунального
підприємства «Шляхово-експлуатаційне
управління по ремонту та утриманню
автомобільних шляхів та споруд на них»
Деснянського району м. Києва (03151, м.
Київ, вул. Михайла Мішина, 39, оф. 305, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 10.06.2013 №
, прийняте Державною податковою
інспекцією у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4
ст. 254 КАС України набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України або прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч. 4
ст. 167 КАС України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя К.С. Пащенко