Справа № 815/7749/13-а
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2014-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7749/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Марина
П.П.

секретар судового засідання
Борцова С.І.

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (за договором);

від відповідача: Ващіліна Н.С. (за
довіреністю);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом позов ОСОБА_3 до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Сирійської Арабської
Республіки ОСОБА_3 звернувся до
Одеського окружного адміністративного
суду з позовними вимогами до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
рішення ВГІРФО ГУ МВС України в
Одеській області про скасування
дозволу на імміграцію в Україну
громадянину Сирійської Арабської
Республіки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
викладене у висновку службової
перевірки за фактом скасування дозволу
на імміграцію в Україну громадянину
Сирії - ОСОБА_3 від 01.09.2011 року,
зобов'язання поновити дозвіл на
імміграцію в Україну та посвідку на
постійне проживання громадянину
Сирійської Арабської Республіки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що
відповідачем, в порушення норм чинного
законодавства, було скасовано дозвіл
на його імміграцію в Україну та визнано
недійсною посвідку на постійне місце
проживання в Україні серії НОМЕР_1 від
08.04.2005 року, хоча на момент її видачі
ОСОБА_3 виконані всі вимоги стосовно
отримання посвідки, неправдиві
відомості щодо себе для її отримання
позивачем не надавалися, у позивача на
момент скасування посвідки вже
народився син, а також позивачу не були
повідомлені правові підстави
прийняття оскаржуваного висновку та
дату його прийняття, чим порушено
конституційні права іммігранта.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
суд задовольнити його у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача - Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області,
відповідно до наданих заперечень,
позовні вимоги не визнала, зазначивши,
що службовою перевіркою за фактом
скасування дозволу на імміграцію в
Україну громадянину Сирії ОСОБА_3,
проведеною на підставі вказівки МВС
України від 15.06.2011 року №9282 «Про
вилучення визнаних недійсними
паспортів громадянина України»,
встановлено, що 08.04.2005 року, тобто на час
надання позитивного висновку про
залишення позивача в Україні на
постійне місце проживання не минуло
двох років з моменту укладення шлюбу
між громадянином Сирії ОСОБА_3 та
громадянкою України ОСОБА_7, що є
порушенням вимог Закону України "Про
імміграцію" та Постанови КМУ від 26.12.2002
року №1983 "Про затвердження Порядку
формування квоти імміграції, Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, Порядку оформлення і видачі
посвідки на постійне проживання", у
зв'язку з чим позовні вимоги відповідач
вважає необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення представників
сторін, пояснення спеціаліста,
дослідивши наявні в справі письмові
докази, оцінивши їх за власним
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді справи, суд
встановив наступні факти та обставини.

Згідно заяви про видачу посвідки на
постійне проживання в Україні ОСОБА_3
прибув на Україну у 2000 році, 28.08.2003 року
одружився з громадянкою України
ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про
одруження серії НОМЕР_2, зареєстроване
Міським відділом реєстрації актів
громадянського стану Одеського
обласного управління юстиції. У шлюбі у
них народився син - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3,
про що в книзі записів актів
громадянського стану про народження
09.08.2006 року зроблено відповідний запис
за №232.

В січні 2005 року громадянин Сирії ОСОБА_3
звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в
Одеській області з заявою про надання
йому дозволу на імміграцію та про
отримання посвідки на постійне
проживання на території України (а.с.91),
із заповненням відповідної
заяви-анкети (а.с.81-82).

Після розгляду матеріалів та отримання
погоджень від УСБУ, УІТ та НЦБ
Інтерполу, згідно висновку про
залишення на постійне мешкання в
Україні громадянина Сирії ОСОБА_3, на
підставі п.1 р.3 ст.4 ЗУ "Про імміграцію"
клопотання громадянина Сирії ОСОБА_3 на
документування посвідкою на постійне
проживання в Україні задоволено (а.с.93)
та 08.04.2005 року ОСОБА_3 видано посвідку на
постійне проживання в Україні серії
НОМЕР_1/05 з безстроковим терміном дії
(а.с.98).

На виконання вказівки МВС України від
15.06.2011 року №9282 «Про вилучення визнаних
недійсними паспортів громадянина
України», старшим інспектором сектору
протидії нелегальній міграції ВГІРФО
ГУМВС України в Одеській області
майором міліції Шишковим О.П. проведено
перевірку законності підстав видачі
дозволу на імміграцію громадянам
іноземних держав та особам без
громадянства.

Під час проведення перевірки архівної
особової справи №290778 встановлено, що
попередньою перевіркою легітимності
надання дозволу на імміграцію
громадянину Сирії ОСОБА_3 не враховано
факт надання дозволу на імміграцію
позивачу з порушенням вимог п.1 ч.3 ст.4
ЗУ "Про імміграцію", оскільки, згідно
відповіді Міського відділу реєстрації
актів громадянського стану ООУЮ
№1865/09-21 від 14.09.2006 року, наданої на запит
ВГІРФО ГУМВС України в Одеській
області, шлюб між громадянином Сирії
ОСОБА_3 та громадянкою України ОСОБА_7
укладено 28.08.2003 року, тобто термін між
реєстрацією шлюбу та поданням заяви
про надання дозволу на імміграцію
позивача склав менш ніж два роки, у
зв'язку з чим громадянином Сирії ОСОБА_3
отримано дозвіл на імміграцію в
Україну в порушення вимог ЗУ «Про
імміграцію».

За результатами даної перевірки 30.08.2011
року старшим інспектором сектору
протидії нелегальній міграції ВГІРФО
ГУМВС України в Одеській області
майором міліції Шишковим О.П. складено
Висновок службової перевірки за фактом
скасування дозволу на імміграцію в
Україну громадянину Сирії ОСОБА_3,
затверджений 01.09.2011 року в.о. начальника
ГУМВС України в Одеській області
Стародубовим С.В., яким позивачу
скасовано дозвіл на імміграцію в
Україну, посвідку на постійне місце
проживання в Україні визнано недійсною
та визначено вилучити її для знищення в
установленому порядку (а.с.100-101).

05.09.2011 року на адресу громадянина Сирії
ОСОБА_3 направлено лист №22/290778 за
підписом начальника відділу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Цуркан Т.Ю. щодо
необхідності прибути до ВГІРФО для
здачі посвідки на проживання в Україні
(а.с.104).

Статтею 1 Закону України „Про міліцію"
визначено, що міліція - це державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.10 цього Закону
одним з основних завдань органів
внутрішніх справ є контроль додержання
громадянами та службовими особами
встановлених законодавством правил
паспортної системи, в'їзду, виїзду,
перебування в Україні і транзитного
проїзду через її територію іноземних
громадян та осіб без громадянства.

Правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються Законом України
„Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства" №3929-ХП від 04.02.1994 року
(далі Закон України №3929-ХП, який діяв на
момент виникнення спірних
правовідносин), Законом України „Про
імміграцію" №2491-Ш від 07.06.2001 року (далі
Закон України №2491-Ш), Порядком
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, Порядком оформлення і видачі
посвідки на постійне проживання,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року.

Відповідно до ст.2 Закон України №3929-ХП
іноземці та особи без громадянства
мають ті ж права і свободи та виконують
ті ж обов'язки, що і громадяни України,
якщо інше не передбачене Конституцією,
цим та іншими законами України, а також
міжнародними договорами України.
Статтею 3 Закону України №3929-ХП
встановлено, що іноземці та особи без
громадянства можуть у встановленому
порядку іммігрувати в Україну на
постійне проживання або прибути для
працевлаштування на визначений термін,
а також тимчасово перебувати на її
території. Порядок видачі дозволу на
імміграцію, а також посвідки на
постійне проживання та вирішення інших
питань, пов'язаних з імміграцією
іноземців та осіб без громадянства,
визначається Законом України «Про
імміграцію».

Статтею 1 Закону України №2491-Ш
визначено, що імміграція-це прибуття в
Україну чи залишення в Україні у
встановленому законом порядку
іноземців та осіб без громадянства на
постійне проживання; іммігрант -
іноземець чи особа без громадянства,
який отримав дозвіл на імміграцію і
прибув в Україну на постійне
проживання, або, перебуваючи в Україні
на законних підставах, отримав дозвіл
на імміграцію і залишився в Україні на
постійне проживання; імміграційна віза
- позначка у паспортному документі, що
засвідчує право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Таким чином, Закон України №2491-Ш
визначає два направлення імміграції та
відповідно іммігрантів і статтею 11
визначає для них порядок видачі
посвідки на постійне проживання.

Згідно цієї статті Закону особа, яка
постійно проживає за межами України і
отримала дозвіл на імміграцію,
дипломатичне представництво чи
консульська установа України за її
зверненням оформляють імміграційну
візу, що є чинною протягом року з дня
оформлення. Зазначена особа в'їжджає на
територію України в порядку,
встановленому законодавством України.
Після прибуття іммігранта в Україну
він повинен звернутись протягом п'яти
робочих днів до органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції
за місцем проживання із заявою про
видачу йому посвідки на постійне
проживання.

Щодо особи, яка перебуває на законних
підставах в Україні і отримала дозвіл
на імміграцію, орган спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції
за місцем проживання видає посвідку на
постійне проживання протягом тижня з
дня подання нею відповідної заяви.

Судом встановлено, що позивач отримав
дозвіл на імміграцію перебуваючи на
законних підставах в Україні.
Підставою для надання йому дозволу на
імміграцію було перебування його у
шлюбі з громадянкою України.

Згідно п.1 ч.3 ст.4 Закону України №2491-ІІІ
дозвіл на імміграцію поза квотою
імміграції надається одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з яким
він перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України.

На час звернення позивача з заявою від
05.01.2005 року про надання дозволу на
залишення в Україні на постійне
мешкання, він знаходився з
зареєстрованому шлюбі з громадянкою
України ОСОБА_7 менше 2 років (шлюб
зареєстрований 28.08.2003 р.). Таким чином, у
зв'язку з відсутністю станом на 08.04.2005
року даної підстави (перебування у
шлюбі понад два роки з громадянкою
України) для надання дозволу на
імміграцію, суб'єкт владних
повноважень повинен був відмовити у
наданні дозволу на імміграцію. Проте
такий дозвіл був наданий. При цьому
відсутні будь - які протиправні дії зі
сторони позивача.

Статтею 12 Закону України №2491-Ш
визначені підстави для скасування
дозволу на імміграцію, у тому числі
відповідно до п.1- якщо з'ясується, що
його надано на підставі свідомо
неправдивих відомостей, підроблених
документів чи документів, що втратили
чинність; до п.6 в інших випадках,
передбачених законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, крім
іншого, чи прийняті вони з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення. Судом встановлено,
що позивач був позбавлений права
надання пояснень, тобто позбавлений
права на участь у процесі прийняття
відносно нього рішення.

Суд вважає, що Висновок від 01.09.2011 року
про скасування дозволу на імміграцію в
Україну громадянину Сирії ОСОБА_3 є
протиправним та підлягає скасуванню,
при цьому суд виходить також з
наступного.

Дозвіл на імміграцію був наданий
позивачу у 2005 році при відсутності будь
- яких протиправних дій зі сторони
позивача. Скасування цього дозволу у 2011
році, а не його зміна або скасування з
прийняттям нового рішення, без
врахування обставин, які існують
станом на 2011 рік, суттєво порушує права
позивача, оскільки станом на 2011 рік
позивач мав передбачені законом
підстави на отримання дозволу на
імміграцію, а також таке скасування
дозволу на імміграцію тягне за собою
негативні наслідки для позивача при
відсутності будь-якої вини його у
виниклих обставинах.

Такими наслідками відповідно до ст. 13
Закону України №2491-Ш є вилучення
посвідки на постійне проживання;
обов'язок особи, стосовно якої прийнято
рішення про скасування дозволу на
імміграцію, виїхати з України протягом
місяця з дня отримання копії рішення
про скасування дозволу на імміграцію.
Особа, яка не виїхала протягом місяця,
підлягає видворенню в порядку,
передбаченому законодавством. Крім
того, згідно зі ст.14 Закону України
№2491-Ш особа може повторно подати заяву
про надання дозволу на імміграцію не
раніше ніж через рік з дня прийняття
рішення про скасування дозволу на
імміграцію.

Проте судом встановлено, що на час
прийняття висновку від 01.09.2011 року, у
позивача є підстави для отримання
дозволу на імміграцію (перебування у
шлюбі з громадянкою України з 2003 року,
неповнолітня дитина - громадянин
України).

Отже, з урахуванням викладених
обставин, суд дійшов висновку про
протиправність прийнятого відносно
позивача висновку від 01.09.2011 року,
виходячи також з положень статей 9,29
Загальної декларації прав людини 1948
року, відповідно до яких ніхто не може
зазнавати безпідставного арешту,
затримання або вигнання, а при
здійсненні своїх прав кожна людина
може зазнавати лише таких обмежень, які
встановлені законом виключно з метою
забезпечення належного визнання та
поваги прав і свобод інших людей, а
також забезпечення справедливих вимог
моралі, суспільного порядку і
загального добробуту.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
кожен чиї права та свободи порушено має
право на ефективний засіб юридичного
захисту в національному органі, навіть
якщо таке порушення було вчинене
особами, які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Статтею 8 КАС України визначено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії); добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення.

Згідно наявних у матеріалах справи
документів, а саме: виписки з судового
архіву Сирійської Арабської
Республіки (а.с.85), свідоцтва про
одруження (а.с.87), заяви щодо надання
згоди на реєстрацію та постійне
проживання громадянина ОСОБА_3 (а.с.89), а
також свідоцтва про народження ОСОБА_8
(а.с.97), вбачається, що у даних
документах ім'я позивача зазначено
ОСОБА_3, при цьому в документах особової
справи позивача містяться різні дати
його народження.

Відповідно до протоколу зборів членів
Асоціації перекладачів та філологів
№14/02-14 та нотаріально засвідченої
копії перекладу паспорту (а.с.152-155),
переклад ім'я позивача з англійської
мови на українську є Амір, а з арабської
мови на українську мову є ОСОБА_3, що
також підтверджено поясненнями,
наданими у судовому засіданні
спеціалістом - членом Асоціації
перекладачів та філологів ОСОБА_9

Враховуючи вищевикладене, оскільки
згідно перекладу з арабської мови на
українську мову ім'я позивача є ОСОБА_3,
а дата народження позивача згідно
паспорту є 20.02.1978 року, суд вважає
позовні вимоги громадянина ОСОБА_3 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області поновити дозвіл на імміграцію
в Україну та посвідку на постійне
проживання громадянину Сирійської
Арабської Республіки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати розподілити згідно ст. 94
КАС України.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254
КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення ВГІРФО ГУ МВС України в
Одеській області про скасування
дозволу на імміграцію в Україну
громадянину Сирії ОСОБА_3 від 01.09.2011
року.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області поновити дозвіл на
імміграцію в Україну та посвідку на
постійне проживання громадянину
Сирійської Арабської Республіки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано суддею 20 лютого 2014 року.

Суддя
П.П.Марин