Справа № 821/235/14
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2014 р. Справа № 821/235/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Чернієнко М.В.,

за участю прокурора - Бондар А.В.,
представника відповідача - Токузан
С.Ж., представників третіх осіб - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Прокурора міста
Херсона до Херсонської міської ради,
треті особи, що не заявляють
самостійних вимог - ФОП ОСОБА_4, ТОВ
"Віалон", ФОП ОСОБА_5 про визнання
протиправними та скасування п.п.1.11, 1.12,
1.13 рішення від 22.11.2013р. №1188,

встановив:

Прокуратура міста Херсона (далі -
позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Херсонської міської ради (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування п.п.1.11, 1.12, 1.13 рішення
Херсонської міської ради №1188 від
22.11.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під
час проведення перевірки дотримання
Херсонською міською радою вимог
земельного законодавства, прокуратура
виявила порушення при наданні та
припиненні користування земельними
ділянками територіальної громади
міста Херсона. Оскаржуваними
рішеннями, відповідачем надано
суб'єктам господарювання дозволи на
укладення короткострокових договорів
сервітутного користування земельними
ділянками територіальної громади
міста Херсона, чим міською радою
перевищено надані повноваження, у
зв'язку з тим, що земельним
законодавством не передбачено, як
підставу надання в користування
земельної ділянки територіальної
громади, дозвіл на укладення
короткострокового дозволу
сервітутного користування земельними
ділянками. Крім того, рішення про
надання земельних ділянок в
користування (сервітут) прийняті
Херсонською міською радою на підставі
заяви громадян та юридичних осіб без
розробки проектів землеустрою, а також
в порушення порядку передбаченому
Земельним кодексом України. Договір
про встановлення земельного сервітуту
підлягав державній реєстрації, в
порядку встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі з мотивів, наведених у позовній
заяві, та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив
проти позовних вимог прокурора, просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю. Пояснив, що оскаржуване
рішення відповідає чинному
законодавству та прийняте у межах
повноважень та у відповідності до
Порядку від 30.11.2012р. №886 про
встановлення обмеженого користування
та укладення договору земельного
сервітуту, щодо земельних ділянок, які
перебувають у розпорядженні
Херсонської міської ради. Правом
подати письмові заперечення
відповідач не скористався.

Представники третіх осіб у задоволенні
позовної заяви прокурора м.Херсона
просять відмовити.

Представник третьої особи ФОП ОСОБА_4 в
судове засідання повторно не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином,
заперечення на позов не подавав.

Перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що вирішення відповідно до
Закону питань земельних відносин є
виключною компетенцією пленарних
засідань сільських, селищних, міських
рад.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу
України та п.12 Перехідних положень
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належать повноваження щодо
розпорядження землями територіальних
громад.

Статтею 83 Земельного кодексу України
встановлено, що землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю: у комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст.123 Земельного кодексу
України, надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення; формування нових
земельних ділянок. Надання у
користування земельної ділянки в інших
випадках здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.
Рішенням про надання земельної ділянки
у користування за проектом землеустрою
щодо її відведення здійснюються:
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки; надання
земельної ділянки особі у користування
з визначенням умов її використання і
затвердженням умов надання, у тому
числі (у разі необхідності) вимог щодо
відшкодування втрат
сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва.

Згідно зі ст.98 Земельного кодексу
України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими.

Статтею 99 Земельного кодексу України
зазначено, що власники або
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати встановлення таких
земельних сервітутів: право проходу та
проїзду на велосипеді; право проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху; право прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку, трубопроводів, інших лінійних
комунікацій; право прокладати на свою
земельну ділянку водопровід із чужої
природної водойми або через чужу
земельну ділянку; право відводу води зі
своєї земельної ділянки на сусідню або
через сусідню земельну ділянку; право
забору води з природної водойми,
розташованої на сусідній земельній
ділянці, та право проходу до природної
водойми; право поїти свою худобу із
природної водойми, розташованої на
сусідній земельній ділянці, та право
прогону худоби до природної водойми;
право прогону худоби по наявному шляху;
право встановлення будівельних
риштувань та складування будівельних
матеріалів з метою ремонту будівель та
споруд; інші земельні сервітути.

Згідно з ч.1 ст.100 ЗК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст.402 ЦК України договір
про встановлення земельного сервітуту
підлягає державній реєстрації в
порядку, встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно. При
цьому, під земельним сервітутом, згідно
із ст.ст. 403, 404 ЦК України, розуміється
право користування чужою земельною
ділянкою, яке полягає у можливості
проходу, проїзду через чужу земельну
ділянку, прокладання та експлуатації
ліній електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Щодо вимоги про визнання протиправними
та скасування рішень Херсонської
міської ради, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем
проведено перевірку дотримання
Херсонською міською радою вимог
земельного законодавства при наданні
та припиненні користування земельними
ділянками територіальної громади
міста Херсона. Відповідно до п.п.1.11, 1.12.,
1.13. рішеня міської ради №1188 від 22.11.2013р.
надано громадянам та суб'єктам
господарювання дозволи на укладення
договорів сервітутного користування
земельними ділянками територіальної
громади міста Херсона.

Оскаржуваним рішенням передбачалося
надання земельної ділянки під
тимчасову споруду.

За ст.1 Закону України "Про оренду
землі", оренда землі - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької діяльності та інших
видів діяльності.

Таким чином, з огляду на положення ст.93
ЗК України, ст.1 Закону України "Про
оренду землі", фактично сторонами було
підписано не договір земельного
сервітуту, а договір оренди земельної
ділянки, тобто, в розумінні ст.235 ЦК
України, вчинено удаваний правочин.

Системний аналіз зазначених правових
норм, зміст оскаржуваних рішень,
свідчить про те, що сервітут не
відноситься до документів, що
засвідчує право власності чи
користування земельною ділянкою, яке б
надавало право на забудову території.
Сервітут передбачає обмежене
використання земельної ділянки для
тимчасових заходів. При цьому, природа
земельного сервітуту, охоплюється
такими ознаками. По-перше, відносини
земельного сервітуту передбачають
наявність двох, як правило суміжних
земельних ділянок, з яких одна
(обслуговуюча) обслуговує іншу
(панівну). В межах земельного сервітуту
обслуговуюча земельна ділянка своїми
зручностями, перевагами, природними
ресурсами компенсує недоліки пануючої
земельної ділянки.

При встановленні земельного сервітуту
обслуговування однієї ділянки іншою
відбувається не безсистемно, а в межах
прав, що надаються власнику пануючої
земельної ділянки щодо користування
обслуговуючою ділянкою. За своєю
юридичною природою такі права є
обмеженими речовими правами і
передбачають користування лише
невеликою частиною обслуговуючої
земельної ділянки для чітко визначених
потреб.

Згідно ст.401 ЦК України право
користування чужим майно (сервітут)
може бути встановлений щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом, тобто
підставою встановлення сервітуту є
відсутність у будь-якої особи, у тому
числі і у власника майна, можливості
задовольнити свої потреби іншим
способом як сервітут.

В матеріалах справи відсутні докази та
відповідачем, третіма особами не
надано суду таких, щодо неможливості
третіх осіб, зазначених у
оскаржуваному рішенні, задоволити своє
право користування земельною ділянкою
іншим способом, окрім як встановлення
земельного сервітуту, зокрема
договором оренди.

В даному випадку має місце перевищення
встановлених законом повноважень,
внаслідок надання права певній особі
на користування земельною ділянкою без
проведення конкурсу чи аукціону, що
проявилися в ігноруванні відповідачем
норм ст.93, ч.2 ст.124 ЗК України, ч.2 ст.6
Закону України "Про оренду землі" щодо
конкурентних засад отримання права
тимчасового користування земельними
ділянками.

Виходячи із змісту оскаржуваного
рішеня, надання фізичним та юридичним
особам в користування земельними
ділянками не охоплюється поняттям
(земельного) сервітуту, а відповідно
прийняття Відповідачем рішеня, щодо
надання таких дозволів на укладення
короткострокових договорів
сервітутного користування є
незаконним, та за своєю природою
тягнуть наслідки визначені ст. 235 ЦК
України.

В силу вимог ч.10 ст.59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Отже, рішення Херсонської міської ради
прийняте не у спосіб та у межах
повноважень що передбачені
Конституцією та законами України,
відповідно вимога прокуратури міста
Херсона до Херсонської міської ради,
щодо визнання дій протиправними та
скасування рішень, є такою що заявлена
обґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12, 19, 71, 86, 158-163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Позов прокурора міста Херсона
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
п.п.1.11, 1.12, 1.13 рішення Херсонської
міської ради №1188 від 22.11.2013р. "Про
укладення договорів про встановлення
особистого строкового сервітуту".

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 18 лютого 2014 р.

Суддя

Циганій С.І.

кат. 6.2.1