Справа № 810/4934/13-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4934/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Журавель
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Ключковича В.Ю., Собківа
Я.М., розглянувши адміністративну
справу за апеляційною скаргою
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року за адміністративним позовом
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства
Білоцерківський завод «Еталон» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

В С Т А Н О В И В :

В зв'язку з неприбуттям жодного з
представників осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, які були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання,
відповідно до п. 2 частини першої ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Позивачем подано апеляційну
скаргу, в якій він просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове судове рішення, яким його позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а Постанову суду першої
інстанції - без змін, з наступних
підстав.

Позивачем подано адміністративний
позов про стягнення з Відповідача в
дохід Державного бюджету України 9 791, 67
грн. адміністративно-господарських
санкцій та 278, 32 грн. пені.

Відповідно до частини першої ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» від
21.03.1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII),
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Згідно із частиною першою ст. 20 Закону
№ 875-XII, підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Відповідно до частин першої та другої
ст. 17 Закону № 875-XII, з метою реалізації
творчих і виробничих здібностей
інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом;
підприємства, установи і організації
за рахунок коштів Фонду соціального
захисту інвалідів або за рішенням
місцевої ради за рахунок власних
коштів, у разі необхідності, створюють
спеціальні робочі місця для
працевлаштування інвалідів,
здійснюючи для цього адаптацію
основного і додаткового обладнання,
технічного оснащення і пристосування
тощо з урахуванням обмежених
можливостей інваліда.

Крім того, згідно із частинами першою
та третьою ст. 18 Закону № 875-XII,
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості;
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини третьої ст. 18-1
Закону № 875-XII, державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

А згідно із частиною третьою ст. 19
Закону № 875-XII, підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Тобто, працевлаштування інвалідів
здійснюється після їх звернення
безпосередньо до підприємств, установ,
організацій чи до державної служби
зайнятості, на які власне і покладено
обов'язок реєстрації, бажаючих
працювати інвалідів та здійснювати
пошук відповідної для них роботи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до форми № 10-ПІ (річна) «Звіт
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів» за 2012 рік, копія якого
наявна в матеріалах справи (а.с. 5),
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила у Відповідача 12 осіб.

Відповідачем, передбачений чинним
законодавством обов'язок щодо
інформування районного центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів виконано, що підтверджується
поданими ним у 2012 році щомісячними
Звітами за формою 3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», копії яких наявні
в матеріалах справи (а.с. 22-31).

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивачем до Відповідача інваліди для
працевлаштування на вакантні місця не
направлялись.

Відповідно до частини першої ст. 216
Господарського кодексу України від
16.01.2003 № 436-IV, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно із частиною першою ст. 218
вищезазначеного Кодексу, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини першої ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідачем, згідно із встановленим
Законом № 875-XII нормативом, створено
необхідну кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів, ним
щомісячно протягом 2012 року подавались
Звіти за формою 3-ПН про наявність
вакансій для працевлаштування
інвалідів, тому, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що Відповідачем виконано
вимоги чинного законодавства, а
незайнятість необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів виникла не з його вини, в
зв'язку з чим, відсутність з боку
Відповідача порушення ним правил
здійснення господарської діяльності
унеможливлює застосування до нього
відповідних
адміністративно-господарських
санкцій.

Згідно із ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
за таких підстав, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а Постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.