Справа № 802/5017/13-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 лютого 2014 р.
Справа № 802/5017/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Ємельянова Родіона Ігоровича

позивача: ОСОБА_1

представник позивача:
ОСОБА_2

представника відповідача:
Лабунець Ю.В. , Крук І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем на підставі наказу на
проведення перевірки №660 від 02.10.2013
року та направлення №732/17 від 11.10.2013
року проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 За
результатами перевірки податковим
органом складено акт №902/17/НОМЕР_1 від
07.11.2013 року, на підставі якого
податковим органом винесено податкове
повідомлення - рішення № від
18.12.2013 року, податкове повідомлення -
рішення № від 18.12.2013р., податкове
повідомлення - рішення № від
18.12.2013р., рішення форми "Р" № від
18.12.2013р., рішення форми "Р" № від
18.12.2013р. Позивач не погоджуючись із
винесеними податковим органом
рішеннями, оскаржив їх до суду.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили суд задовольнити
адміністративний позов з підстав
викладених в позовній заяві.

Представник відповідача щодо
заявлених позовних вимог заперечував
та просив суд відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Суд розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані сторонами
докази, дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
зареєстрований Виконавчим комітетом
Вінницької міської ради 17.01.2005 року. На
податковому обліку знаходиться у
Вінницькій ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області з
01.02.2005 року.

Основним видом діяльності позивача
являється торгівля іншими товарами
господарського призначення, а саме
металопластиковими конструкціями,
дверима, вікнами.

На підставі наказу на проведення
планової виїзної документальної
перевірки ФОП ОСОБА_1 №660 від 02.10.2013
року та направлення №732/17 на проведення
Вінницькою ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
проведено документальну планову
виїзну перевірку ОСОБА_1

За результатами перевірки податковим
органом складено акт №902/17/НОМЕР_1 від
07.11.2013 року про результати
документальної планової виїзної
перевірки щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.10.2010р. по 31.12.2012р., дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012р.

Під час перевірки податковим органом
виявлено порушення норм п. 51.1 ст. 51,
п.164.1 ст. 164, п. 171.1 ст. 171, п. 176.2 ст. 176, п. 177.4
ст. 174, п. 198.3, 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України та порушення норм
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Як вбачається із матеріалів справи, на
підставі виявлених порушень
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого донараховано
податок на додану вартість в сумі 8859
грн. та застосовано фінансові санкції в
розмірі 2214,75 грн.; податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого донараховано
податок на доходи фізичних осіб в сумі
2952,26 грн. та застосовано фінансові
санкції в розмірі 738,06 грн.; податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого донараховано
податок на доходи фізичних осіб в сумі
1479,75 грн. та застосовано фінансові
санкцій в розмірі 879,94 грн. ;
рішення форми «Р» № яким
донараховано єдиний внесок в сумі 4030,86
грн. та застосовано штрафні санкції в
розмірі 2015,43 грн.; рішення форми «Р» №
яким донараховано єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 6829,51 грн.
та застосовано штрафні санкцій в
розмірі 3414,75 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими
Вінницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області рішеннями, оскаржив їх до суду.

Суд, надаючи оцінку правомірність
прийнятого відповідача рішення,
керувався критеріями, закріпленими
частиною 3 статті 2 КАС України, які
повною мірою відображають принципи
адміністративної процедури та яких
повинні дотримуватися суб'єкти владних
повноважень при реалізації своїх
дискреційних владних функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Державна податкова інспекція є
органом державної влади і, відповідно,
її діяльність має відповідати вимогам
наведеної норми Конституції та
аналогічним вимогам ст.ст. 20 та 21 ПК
України. Право податкової інспекції на
проведення перевірки підлягає
законодавчим обмеженням та
реалізується з дотриманням порядку,
встановленого законом.

Так, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.
75.1 ст. 75 ПК України органи державної
податкової служби мають право
проводити перевірки платників
податків (планові або позапланові,
виїзні або невиїзні) в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Документальною перевіркою згідно із
п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України
вважається перевірка, яка проводиться
на підставі податкових декларацій
(розрахунків), фінансової, статистичної
та іншої звітності, регістрів
податкового та бухгалтерського обліку,
ведення яких передбачено законом,
первинних документів, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку і пов'язані з
нарахуванням і сплатою податків та
зборів, виконанням вимог іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
органом державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

У судовому засіданні представник
позивача зокрема зазначив, що
відповідно до наказу №660 від 02.10.2013 р.
про проведення планової виїзної
перевірки ОСОБА_1, податковий орган
повинен був здійснити саме планову
виїзну документальну перевірку щодо
своєчасності, достовірності, повнота
нарахувань та сплати податків і зборів,
а також дотримання валютного та іншого
законодавства (а.с. 30).

Однак, в преамбулі акту перевірки
зазначено, що відповідач здійснив
документальну планову перевірку щодо
своєчасність, достовірність, повноту
нарахувань та сплати податків і зборів,
а також щодо дотримання законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Як вбачається із висновків, викладених
у акті перевірки, відповідач дійсно
здійснив перевірку дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками та виявив використання
праці найманих осіб без належного
оформлення трудових відносин та
виплату роботодавцем доходів у вигляді
заробітної плати без сплати податків
до бюджету (а.с.14-15).

Разом з тим, проведення перевірки щодо
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами),
здійснюється в порядку фактичної
перевірки, передбаченої п.75.1.3 п.75.1 ст. 75
та п. 80.2 ст. 80 ПК України. Така перевірка
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, відповідач вийшов за
межі повноважень, визначених законом
та зазначених у наказі на перевірку.

Визначаючись щодо правомірності
прийняття податковим органом рішення
форми «Р» № яким позивачу
донараховано єдиний внесок в сумі 4030,86
грн. та застосовано штрафні санкції в
розмірі 2015,43 грн. , рішення форми «Р» №
, яким позивачу донараховано
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
6829,51 грн. та застосовано штрафні
санкцій в розмірі 3414,75 грн., та
податкове повідомлення-рішення №
, відповідно до якого
донараховано податок на доходи
фізичних осіб щодо сплати податковими
агентами податку із доходів у вигляді
зарплати в сумі 1479,75 грн. та застосовано
фінансові санкцій в розмірі 879,94 грн. ,
суд виходив з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
підставою для винесення усіх
оскаржуваних рішень були господарські
операції між позивачем, ДП
"Староконстянтинівський завод
залізобетонних шпал" та ТОВ "Торговий
дім "Вінтрансінвест".

У судовому засіданні позивач
пояснив суду, що між ним та ДП
"Староконстянтинівський завод
залізобетонних шпал" було укладено
договори на виконання робіт, а саме
договір № 70-12 від 07.12.2011 року та
договір № 3-01 від 16.01.2012 року (а.с.45-48).
Відповідно до умов вищезазначених
договорів, Замовник (ДП
"Староконстянтинівський завод
залізобетонних шпал") доручає, а
Виконавець (ФОП ОСОБА_1) зобов'язується
на власний ризик виконати роботи з
виготовлення та монтажу на об'єкті,
визначеному Замовником, віконних
блоків із металопластику, а Замовник
зобов'язується прийняти за Актом
приймання-передачі виконані
Виконавцем роботи та оплатити їх. Разом
з тим, позивач пояснив, що він не має у
штаті найманих працівників, а тому для
виконання визначених у договорі робіт,
він залучив субпідрядну організацію
ТОВ "Торговий дім "Вінтрансінвест", яка
безпосередньо виконувала роботи щодо
монтажу металоплстикових конструкцій.
Зазначене підтверджується договорами
субпідряду № 01/0212 від 02.12.2011 року та
№ 01/0404 від 04.04.2012 року, а також актами
виконаних робіт № 0212-1 від 26.12.2011 року, №
0212-1 від 10.01.2012 року та № 0404-1 від 25.04.2012
року.

Разом з тим, у судовому засіданні
представник відповідача, Крук І.М., який
безпосередньо проводив дану перевірку,
пояснив суду, що під час перевірки ним
були досліджені акти виконаних робіт, у
яких у розділі "Разом прямі затрати"
було зазначено "заробітна плата". Таким
чином, перевіряючи припустив, що
позивач для виконання даних робіт
залучав найманих працівників, проте не
укладав з ними трудової угоди та
відповідно не нараховував та не
сплачував єдиного внеску. Таким чином,
на думку відповідача, позивач допустив
порушення норм податкового
законодавства, що в подальшому
послугувало підставами для прийняття
оскаржуваних рішень.

Суд критично ставиться до таких
посилань представника відповідача, з
огляду на наступне.

Так, згідно п.14.1.180 ст. 14 ПК України
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або не грошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до пп. 162.1.1 п.
162.1 ст. 162 Податкового кодексу України
платниками податку на доходи фізичних
осіб є: фізична особа - резидент, яка
отримує доходи як з джерела їх
походження в Україні, так і іноземні
доходи.

Згідно п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом
оподаткування резидента є: загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід; доходи з джерела їх походження в
Україні, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання); іноземні доходи - доходи
(прибуток), отримані з джерел за межами
України.

Відповідно до п.п. 164.1.2 ст. 164 ПК України
загальний місячний оподатковуваний
дохід складається із суми
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) протягом такого
звітного податкового місяця.

Як вбачається із матеріалів справи,
ревізор зробив свої висновки щодо
використання позивачем праці не
оформлених належним чином найманих
осіб, на основі даних, зазначених у
актах виконаних робіт ( а.с.14). Разом з
тим, ніяких інших документівпервинного
бухгалтерського обліку, які б свідчили
про виплату заробітної плати,
ревізором під час перевірки виявлено
не було.

В свою чергу, у судовому засіданні
позивач надав пояснення щодо складання
саме такої форми акту виконаних робіт,
та зазначив що ця форма затверджена
наказом Мінрегіонбуду України від
04.12.2009 року і її застосування
обов'язкове при виконанні підрядних
робіт суб'єктами господарювання на
державних підприємствах. Так як
підприємство - замовник ДП
"Староконстянтинівський завод
залізобетонних шпал" являється
державним підприємством, то ним
вимагалась саме така форма акту
виконаних робіт, в т.ч. із зазначенням у
ньому у розділі "Разом прямі затрати"
графи "заробітна плата".

Дійсно, відповідно до листа Державного
комітету статистики України та
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України № 7/98 від 03.03.1998р., визначено,
щоакт приймання виконаних підрядних
робіт - документ первинного обліку,
який складається щомісячно для
визначення вартості та обсягів
виконаних будівельно-монтажних,
ремонтних та інших підрядних робіт.

Форма такого акту передбачена Наказом
Мінрегіонбуду № 554 від 04.12.2009 року «Про
затвердження примірних форм первинних
документів з обліку в будівництві» і її
застосування обов'язкове при виконанні
підрядних робіт суб'єктами
господарювання на державних
підприємствах.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, акти приймання-виконання
будівельних робіт є первинними
документами, які містять відомості про
господарську операцію - роботи з
виготовлення та монтажу віконних
блоків із металопластику, та
підтверджують її виконання.

Також , суд звертає увагу, що зауважень
щодо правильності складання таких
актів виконаних робіт у акті перевірки
не зазначено.

Так, з аналізу вищезазначених норм ПК
України, вбачається, що акти приймання -
виконання будівельних робіт є
документами первинного
бухгалтерського обліку, що фіксують
факти здійснення господарської
операції та її обсяги, і не можуть
використовуватись як підстава для
відображення в обліку операцій із
нарахування заробітної плати, оскільки
вищезазначені акти не є первинними
документами бухгалтерського або
податкового обліку для нарахування та
виплати заробітної плати.

Таким чином, рішення форми «Р» №
про застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 4030,86 грн. із застосуванням
штрафних санкцій в розмірі 2015,43 грн. та
рішення форми «Р» № яким
донараховано єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 6829,51 грн.
із застосуванням штрафних санкцій в
розмірі 3414,75 грн., а також податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого донараховано
податок на доходи фізичних осіб в сумі
1479,75 грн. та застосовано фінансові
санкцій в розмірі 879,94 грн. - є
необґрунтованими та підлягають
скасуванню.

Крім того, відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
за платежем податок на доходи
фізичних осіб в сумі 2952,26 грн. із
застосуванням фінансових санкцій в
розмірі 738,06 грн.

Підставою для прийняття такого рішення
слугували висновки податкового органу
щодо встановлення порушення, внаслідок
включення до валових витрат вартості
будівельно-монтажних робіт за
договорами субпідряду з TOB «Торговий
Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ».

Як вбачається із матеріалів справи, між
позивачем та TOB «Торговий Дім
«ВІНТРАСТІНВЕСТ» укладено договори
субпідряду № 01/0212 від 02.12.2011 р. та
№ 01/0404 від 04.04.2012 р.. Відповідно до умов
зазначених договорів, генпідрядник
(ФОП ОСОБА_1) доручає, а субпідрядник (TOB
«Торговий Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ») в
межах договірної ціни та відповідно до
проектно-кошторисної документації
виконує власними та залученими силами
роботи з монтажу віконних блоків з
металопластику.

Так, виконання умов зазначених
договорів підтверджується актами
приймання - виконання будівельних
робіт № 0212-1 за грудень 2011р. на суму 4751,83
грн., ПДВ 950,37 грн., акт приймання
виконання будівельних робіт № 0212-2 за
січень 2012 р. на суму 4629,08 грн., ПДВ-925,82
грн., акт приймання виконання
будівельних робіт № 0404-1 за квітень 2012
р. на суму 10300,76 грн., ПДВ-2060,15 грн.. Також,
позивач здійснив оплату за виконані
роботи, що підтверджується платіжними
дорученнями № 633 від 11.01.2012 р. на суму
11257,10 гривень та № 068 від 24.04.2012 р. на
суму 12360,91 гривень.

В свою чергу, у судовому засіданні
ревізор пояснив суду, що так як, на його
думку, під час перевірки було
встановлено, що монтажні роботи
проводилось безпосередньо самим
позивачем, то будівельно-монтажні
роботи ТОВ «Торговий Дім
«ВІНТРАСТІНВЕСТ» не можуть
відноситись до складу витрат позивача.

Суд критично ставиться до таких
посилань податкового органу з огляду
на наступне.

Так, згідно ст. 837 Цивільного кодексу
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Разом з тим, відповідно до п.1 ст. 838
Цивільного кодексу України підрядник
має право, якщо інше не встановлено
договором, залучити до виконання
роботи інших осіб (субпідрядників),
залишаючись відповідальним перед
замовником за результат їхньої роботи.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподатковуваним доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи
-підприємця.

Згідно із п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат виробництва (обігу) згідно з
розділом ІІІ Податкового кодексу.

Відповідно до ст.138.2 Податкового
кодексу України витрати , які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як вбачається із матеріалів справи, у
даному випадку валові виграти у сумі
19681,67 грн. підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами позивача
та з урахуванням умов договорів
підряду та субпідряду, прямо пов'язані
з веденням господарської діяльності
позивача.

Окремо суд зазначає, що під час
перевірки податковим органом не було
зазначено порушень щодо повноти та
правильності оформлення
вищезазначених господарських операцій
та відображення їх у бухгалтерському
обліку. Також, податковий орган не
ставив під сумнів реальність вказаних
господарських операцій.

Крім того, відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 18.12.1013 р., відповідно до якого
донараховано податок на додану
вартість в сумі 8859 грн. та
застосовано фінансові санкції в
розмірі 2214,75 грн.

У судовому засіданні було встановлено,
що підставою такого рішення стало
порушення платником приписів п.198.6 та
198.3 ст. 198 ПК України.

Як вбачається із акту перевірки,
позивачем занижено суму ПДВ за період з
01.10.2010 по 31.12.2012 , з підстав, викладених у
п.п.2.6.2 розділу 2.6 акту перевірки, а саме
включення до податкового кредиту суми
оплати за будівельно-монтажні роботи
відповідно до договорів субпідряду з
ТОВ «Торговий Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ».

У судовому засіданні представник
податкового органу пояснив, що від не
взяв до уваги податкові накладні,
видані контрагентом позивачу, так як на
його думку зазначені господарські
операції не виконувались у межах
господарської діяльності позивача.

Суд критично ставиться до таких
посилань представника відповідача з
огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 нього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Таким чином,
оплата товарів, робіт (послуг)
відповідно до умов договору або дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною, є підставою для
виникнення права платника податку на
податковий кредит. Отже, до податкового
кредиту підлягає включенню частина
податку, сплачена (нарахована)
платником податку, що придбав товари та
послуги, їх постачальникам з метою
подальшого використання у
господарської діяльності, що
підтверджено податковою накладною, є
підставою для виникнення права
платника податку на податковий кредит.

Таким чином, на підставі зазначених
норм ПК України та з врахуванням
обставин щодо здійснення
господарських операцій з ТОВ
«Торговий Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ»,
встановлених вище, а також за
відсутності зауважень податкового
органу щодо правильності оформлення
податкових накладних, суд приходить до
висновку про правомірність формування
позивачем податкового кредиту, а як
наслідок - про безпідставність рішення
податкового органу.

Також, скасовуючи рішення податкового
органу суд також, зокрема, виходив з
наступного

Статтею 86 ПК України зазначено, що у
разі встановлення під час перевірки
порушень результати перевірки
оформлюються у формі акта, які
підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платником податків або їх законними
представниками (у разі наявності).

Відповідно до вимог ПК України
оформлення результатів документальних
перевірок платників податків -
фізичних осіб визначається Порядком
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, що затверджений
Наказом Міністерства фінансів України
№ 395 від 14.03.2013 року, (далі - Порядок №395).

Так, відповідно п. 1.4. Порядку № 395 актом
визначено службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства.

Згідно з п. 1.5. Порядку № 395 акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини діяльності платника
податків, які стосуються фактів
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, що визначено в
пункті 1.6. наведеного Порядку.

Як було встановлено у судовому
засіданні, ревізор, який безпосередньо
проводив перевірку, свої висновки
ґрунтував на припущеннях та на власний
розсуд тлумачив вимоги чинного
податкового законодавства, що є
неприпустимим.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми
процесуального права, при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків донараховані
податкові зобов'язання, розуміється
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість доводів сторін,
оцінивши докази суб'єкта владних
повноважень на підтвердження
правомірності своїх рішень та докази,
надані позивачем, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
визнання протиправними і скасування
податкового повідомлення-рішення
Вінницької ОДПІ № від 18.12.2013
року, № від 18.12.2013 року, №
від 18.12.2013р., рішення форми "Р" №
від 18.12.2013р., рішення форми "Р" №
від 18.12.2013р, а тому адміністративний
позов ФОП ОСОБА_1 належить задовольнити
у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат у
справі вирішується судом відповідно до
вимог ч. 1 ст. 94 КАС України та ч. 3 ст. 4
Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 18.12.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 18.12.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 18.12.2013р.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області форми "Р" № від
18.12.2013р.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області форми "Р" №
від 18.12.2013р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1)
понесені ним судові витрати у вигляді
судового збору в сумі 172,05 грн. (сто
сімдесят дві грн. 05 коп.) шляхом їх
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок
Державної судової адміністрації
України (банк одержувача - ГУ ДКСУ у
Вінницькій області, код банку 802015, р/р
4002) судовий збір у сумі 1548,45 грн.
(одна тисяча п'ятсот сорок вісім грн.45
коп.) шляхом його безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жданкіна Наталія
Володимирівна