Справа № 2а-249/12/2070
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/66418/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. розглянувши в
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2012 р.

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2012 р.

у справі № 2а-249/12/2070

за позовом Державного підприємства
«Харківський машинобудівний завод
«ФЕД»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харкові Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року Державне підприємство
«Харківський машинобудівний завод
«ФЕД» (далі - позивач, ДП «ХМЗ «ФЕД»)
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові (далі -
відповідач, СДПІ по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові), в
якому просило суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 14.07.2011 р. №
, № , № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2012 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2012 р.,
адміністративний позов задоволено:
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 14.07.2011 р. №
, № , № винесені СДПІ
по роботі з великими платниками
податків у м. Харкові; вирішено питання
про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2012 р. і
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач у письмових запереченнях проти
доводів касаційної скарги заперечував,
вважає оскаржувані судові рішення
прийнятими у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому просив касаційну скаргу
залишити без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 01.06.2011 р. по
22.06.2011 р. на підставі направлень від
01.06.2011 р. № 330, № 331, № 332, згідно з
підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України та
відповідно до наказів від 31.05.2011 р. № 453,
від 15.06.2011 р. № 502, посадовими особами
СДПІ по роботі з великими платниками
податків у м. Харкові була проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ДП «ХМЗ «ФЕД» з питань
дотримання податкового законодавства
з податку на додану вартість за період
березень-грудень 2008 року,
січень-грудень 2009 року, січень-грудень
2010 року, січень-березень 2011 року по
контрагентах, суми податку на додану
вартість по яких привели до виникнення
розбіжностей та по правовим відносинам
по наступним контрагентам: ТОВ
«Електрощит-сервіс», ТОВ
«Альфа-експерт», ТОВ П ІІ «ПЕТ пласт»,
ТОВ «Фірма «Сат Імпекс», ТОВ Поллукс
Плюс», ТОВ «ВКФ «Промтехнологія», ТОВ
«Укртехснаб», за результатами якої
складено акт від 30.06.2011 р. № 1749/41-018/14310052
та встановлено порушення позивачем,
зокрема, вимог підпункту 7.2.3 пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4, статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пунктів 201.4, 201.6 статті 201,
пунктів 198.3, 198.4 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого ДП
«ХМЗ «ФЕД» завищено суму податкового
кредиту на суму 504 421 грн.; підпункту 7.2.3
пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», пунктів 201.4, 201.6 статті 201,
пунктів 198.3, 198.4 статті 198, пунктів 200.1,
200.2 статті 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет на суму 186 418 грн.; підпункту 7.2.3
пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4,
підпункту 7.7.1, абзацу «а» підпункту 7.7.2
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», пунктів
201.4, 201.6 статті 201, пунктів 198.3, 198.4 статті
198, пунктів 200.1, 200.2, 200.3, абзацу «а»
пункту 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України, у результаті чого
завищено суму бюджетного
відшкодування на загальну суму 1 885 грн.;
підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1,
7.4.4 пункту 7.4, підпункту 7.7.1, абзацу «б»
підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», пунктів 201.4, 201.6 статті 201,
пунктів 198.3, 198.4 статті 198, пунктів 200.1,
200.2, 200.3, абзацу «б» пункту 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
26 податкової декларації звітного
податкового періоду) на суму 316 118 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 14.07.2011 р. були винесені
податкові повідомлення-рішення: №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 289 627 грн., з яких 186
418 грн. сума основного платежу та 93 209
грн. розмір штрафних (фінансових)
санкцій; № , яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість у розмірі 1
885 грн. та зобов'язано сплатити суму
податку у розмірі 1 885 грн. та штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 471,25 грн.;
№ , яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 316 118 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 1 грн.

За результатами адміністративного
оскарження ДП «ХМЗ «ФЕД» до податкових
органів спірних податкових
повідомлень-рішень, скарги позивача
були залишені без задоволення, а
винесені 14.07.2011 р. контролюючим органом
податкові повідомлення-рішення - без
змін.

Як вбачається із акту податкової
перевірки, підставою для донарахування
позивачу вказаних податкових
зобов'язань, слугували встановлені
перевіряючими розбіжності в Системі
автоматизованого співставлення
податкового кредиту та податкових
зобов'язань в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України між сумами
податкового кредиту з податку на
додану вартість, задекларованими ДП
«ХМЗ «ФЕД» по взаємовідносинам з
підприємствами-постачальниками, та
сумами податкових зобов'язань з
податку на додану вартість,
задекларованими контрагентами по
взаємовідносинами з позивачем. Також,
перевіркою встановлено включення сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту по контрагентам,
які не подали декларації з податку на
додану вартість та декларації з
податку на додану вартість яких не
визнані як «податкова звітність» на
суму 133 987,13 грн.

Суди попередніх інстанцій вирішуючи
спір по суті та задовольняючи позовні
вимоги, з висновками яких погоджується
колегія суддів касаційної інстанції,
виходили з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
України «Про податок на додану
вартість», норми якого діяли на момент
виникнення частини спірних
правовідносин, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит, згідно
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», вважається дата здійснення
однієї з подій: - або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; - або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно з підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг).

Податковий кредит звітного періоду,
згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені законом
для відповідного податкового періоду.
При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», якщо у наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту,
має від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

Отже, до складу податкового кредиту
звітного періоду відносяться суми
податку, сплачені в ціні товару при їх
придбанні. Для віднесення відповідних
сум податків, сплачених в ціні товару,
до податкового кредиту платника
податку, який придбав зазначений товар,
законодавством не передбачено умов про
сплату цих сум до бюджету.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Згідно із положеннями статті 7 закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку виключно на
підставі проведеної оподаткованої
операції та належним чином оформленої
контрагентом податкової накладної має
право відносити суми витрат на сплату
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту звітного періоду,
незважаючи на сплату контрагентом сум
податку на додану вартість до бюджету
за відповідною оподаткованою
операцією і виходячи з цього визначати
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за звітний
період.

Відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підставою для отримання
відшкодування є дані тільки податкової
декларації за звітний період. Закон
України «Про податок на додану
вартість» не передбачає, у періоди за
які проводились перевірки, надання
даних податкових декларацій
контрагентів платника податків і не
ставить в залежність отримання
бюджетного відшкодування платником
податків від податкового обліку (стану)
інших осіб і фактичної сплати
контрагентами податку до бюджету.

Сама по собі несплата податку
продавцем при фактичному здійсненні
господарської операції не впливає на
податковий кредит покупця та суму
бюджетного відшкодування.

Зазначені положення Закону України
«Про податок на додану вартість»
кореспондуються із положеннями
закріпленими у Податковому кодексі
України, що вступив в дію з 01.01.2011 р.

Так, згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно пункту 198.2
статті 198 Податкового кодексу України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу
України зазначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Пунктами 201.4, 201.6 статті 201 Податкового
Кодексу України, встановлено, що
податкова накладна складається у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця у двох примірниках. Оригінал
податкової накладної надається
покупцю, копія залишається у продавця
товарів (робіт, послуг). Податкова
накладна є звітним податковим
документом і одночасно розрахунковим
документом.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Таким чином, формування суб'єктом
господарювання податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами, а пов'язане з
призначенням придбаних товарів
(послуг) для використання у
господарській діяльності та наявності
податкової накладної (накладних).

Законодавство України, не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальності
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Вказана позиція узгоджується з
практикою Європейського суду з прав
людини у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03), де
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні від 22.01.2009 р. зазначив, що
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Отже, аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту.

При цьому необхідною умовою для
віднесення сплачених (нарахованих) у
ціні товарів сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
реальності придбання товарів, вартість
яких відноситься до податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість витрати платника щодо сплати
(нарахування) відповідної суми податку
у складі ціни товару мають бути
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції та є підставою для формування
податкового обліку платника податків.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, у перевіреному податковим
органом періоді позивачем в межах
своєї господарської діяльності було
укладено ряд правочинів поставки та
придбання товарно-матеріальних
цінностей із зазначеними в акті
податкової перевірки контрагентами.

Фактичне виконання сторонами вказаних
договорів підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями первинних
документів, а саме: податковими
накладними, рахунками-фактури,
видатковими накладними, прибутковими
ордерами, подорожніми листами,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями, лімітними
картками та вимогами.

Зазначені документи складені за
результатами проведених операцій та з
дотриманням вимог статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», статті
44, статті 201 Податкового кодексу
України, пункту 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) і містять у собі відомості
щодо змісту та обсягу проведених
операцій, які узгоджуються між собою.

Виписані контрагентами позивачу
податкові накладні не мають недоліків,
а порядок їх заповнення відповідає
чинному на момент їх виписки
законодавству.

Таким чином, висновки податкового
органу про вчинення платником податків
порушень податкового законодавства,
щодо неправомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
вказаними у акті податкової перевірки
контрагентами за період, що
перевірявся, мають характер припущень
та є необґрунтованими, а відтак, не
можуть бути покладені в основу спірних
податкових повідомлень-рішень.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини третьої статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові Державної податкової
служби - відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.05.2012 р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 01.10.2012 р. у
справі № 2а-249/12/2070 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко