Справа № 2а-13255/12/2070
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року м. Київ
К/800/24792/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Кошіля В.В.

Суддів
Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 та
Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції Харківської
області Державної податкової служби

на ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013

та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 04.03.2013

у справі № 2а-13255/12/2070

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції Харківської
області Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом про
скасування податкових
повідомлень-рішень Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області
Державної податкової служби від 28.08.2012
№ та № .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 04.03.2013, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 23.04.2013, позов задоволено частково;
скасовано податкове
повідомлення-рішення № від
28.08.2012; скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 28.08.2012
в частині нарахування грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 383 822,44 грн., в
т.ч.: 317 342,82 грн. основного платежу та 66
479,62 грн. штрафних (фінансових) санкцій;
в іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
відмови в задоволенні позову та
прийняти в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Відповідач в касаційній скарзі просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
задоволення позовних вимог та прийняти
в цій частині нове рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню, з
огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, за результатами проведеної
документальної планової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з
01.10.2010 по 31.12.2011, складено акт
№ 1134/17- від 14.08.2012, в якому
зафіксовано порушення: ст. 13, п. 4 ст. 14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 177.2 ст.
177 Податкового кодексу України, а саме:
перекручення даних витрат у
деклараціях про доходи за перевіряємий
період, що призвело до заниження
оподаткованого доходу відповідних
періодів за ІV квартал 2010 року на суму 342
829 грн., за 2011 рік на суму 1 842 833 грн.; ст.
ст. 3, 4, пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено податковий кредит на суму 14 000
грн., у т.ч.: за жовтень 2010 року на суму 2
237 грн., за листопад 2010 року на суму 1 946
грн., за грудень 2010 року на суму 2 775 грн.,
за січень 2011 року на суму 7 042 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, 28.08.2012 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 21 000 грн., в т.ч.: 14 000
грн. основного платежу та 7 000 грн.
штрафних (фінансових) санкцій;

- № про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 442 791,11 грн., в
т.ч.: 364 517,76 грн. основного платежу та 78
273,35 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Підставою для донарахування грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість стали висновки податкового
органу зроблені на підставі
результатів проведених документальних
невиїзних перевірок ТОВ
«Техно-Асавир», ТОВ «Майра», ТОВ
«Ларус-Трейд» та відповідно до акту про
неможливість проведення зустрічних
звірок ТОВ «Бізнес-Консталтинг Плюс»,
за висновками яких встановлено
відсутність можливостей у зазначених
контрагентів реально здійснювати
господарську діяльність в період з
01.10.2010 по 31.12.2011.

В судовому порядку встановлено, що
основними видами діяльності позивача є
виробництво сухарів, печива, пирогів і
тістечок тривалого зберігання,
неспеціалізована оптова торгівля
харчовими продуктами, напоями та
тютюновими виробами, роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах з перевагою продовольчого
асортименту.

Згідно договору від 20.01.2003 про сумісну
діяльність, укладеному між компанією
«ОВІН» ТОВ та ФОП ОСОБА_2, перший
зобов'язується надати останньому свої
виробничі площі, право користування
торговою маркою підприємства,
проводити сумісні рекламні акції
продукції підприємства, проводити
загальний контроль за якістю товару, а
позивач в свою чергу зобов'язується
надавати для виробництва продукції
своє обладнання, брати участь у
розробці технічних умов товару, у
розширенні асортименту продукції,
надавати допомогу у транспортуванні та
зберіганні сировини та готової
продукції.

Між ТОВ «Техно-Асавир» (продавець) та
ФОП ОСОБА_2 (покупець) був укладений
договір купівлі-продажу № 72 від 02.03.2010,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупця товар (сільськогосподарську
продукцію), а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити вартість товару.
На виконання умов договору ТОВ
«Техно-Асавир» у перевіряємому періоді
передав у власність позивача товар -
журавлину свіжу, ядро соняшника та
соняшник кондитерський, що
підтверджується видатковими
накладними та податковими накладними.

Між ТОВ «Бізнес-Консалтинг Плюс»
(продавець) та ФОП ОСОБА_2 (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу № 17
від 20.12.2010, відповідно до умов якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупця товар -
сільськогосподарську продукцію, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити вартість товару. На виконання
умов договору ТОВ «Бізнес-Консалтинг
Плюс» у перевіряємому періоді передав
у власність позивача товар - журавлину
свіжу, ядро соняшника, рис шліфований,
кунжут, що підтверджується видатковими
накладними та податковими накладними.

Між ТОВ «Ларус Трейд» (продавець) та ФОП
ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір
купівлі-продажу № ЛТ-55 від 20.12.2010,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
вартість товару.

Між ТОВ «Майра» (постачальник) та ФОП
ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір
поставки № М-2508-3 від 25.08.2010, відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця товар - цукор, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
вартість товару.

Факт виконання вказаних господарських
операцій судами обох інстанцій
встановлено з підтвердженням
матеріалів справи, а саме:
рахунками-фактури, виписками з
рахунків позивача, видатковими та
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними.

Матеріалами справи встановлено, що на
момент укладення та виконання
зазначених правочинів та виписування
податкових накладних контрагенти
позивача були у встановленому
законодавцем порядку зареєстровані
юридичними особами та платниками
податку на додану вартість.

В подальшому, придбаний за
вищевказаними договорами, товар був
реалізований позивачем наступним
контрагентам: ТОВ «Ларєв», ТОВ
«Восторг», ТОВ «Укр-Трейд», НВПП
«Стінг», ТОВ «Віал-Маркет», ПП
«Технопродукт», ПП «Міраж», ПП «ВТ
фірма «Легіон центр» ТОВ «Таймтрейд»,
ПП «Орхідея-Суми», ТОВ «Український
рітейл», ТОВ «ВКГ «Лісова казка», ТОВ
«Союз супермаркетів», ТОВ
«АЛЬФА-РІТЕЙЛ», СУАП «Європоль» ТОВ, що
підтверджено дослідженими судами
попередніх інстанцій видатковими та
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з абз. 1, 2 пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 цього
Кодексу право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 198.3 ст. 198
зазначеного Кодексу Податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. п. 201.8, 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України передбачає, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу;
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Таким чином, для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість необхідно: наявність у
платника податку - покупця належно
оформлених податкових накладних,
виданих особами, що зареєстровані
платниками податку на додану вартість,
фактична сплата грошових коштів
контрагентам в сумі визначеній в
податкових накладних, а також фактичне
виконання господарських операцій, за
наслідками яких у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит, що в даному
випадку судами обох інстанцій
встановлено з підтвердженням
матеріалів справи.

Щодо нарахування грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб позивачу, слід зазначити
наступне.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» визначено об'єкти
оподаткування, до яких віднесено
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету. Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

Згідно з п. 4 ст. 14 зазначеного Декрету
громадяни, які займаються
підприємницькою діяльністю, надають
податковому органу декларації за
наслідками кожного звітного кварталу,
а також звітного року у строки,
визначені законом. В декларації
зазначаються загальні суми одержаного
доходу, витрат i сплаченого податку за
звітний рiк або інший період, за який
здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період). Громадяни,
які одержують інші доходи, подають
декларації у строки, визначені законом
для місячного звітного періоду, на який
припадає дата виникнення джерела
доходу. У ній вказується розмір
фактичного доходу за перший місяць та
розмір очікуваного (оціночного) доходу
до кінця поточного року. У разі
припинення існування джерела доходу
протягом року сума одержаних доходів
включається до складу декларації за
наслідками такого календарного року,
яка подається податковому органу у
строки, визначені законом.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Згідно з п. 44.2 ст. 44 зазначеного Кодексу
для обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.
168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України).

Згідно з пп. пп. «а», «б» п. 176.1 ст. 176
Податкового кодексу України платники
податку зобов'язані: вести облік
доходів і витрат в обсягах, необхідних
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі якщо
такий платник податку зобов'язаний
відповідно до цього розділу подавати
декларацію або має право на таке
подання з метою повернення надміру
сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податкову
знижку. Форми такого обліку та порядок
його ведення визначаються центральним
органом державної податкової служби;
отримувати та зберігати протягом
строку давності, встановленого цим
Кодексом, документи первинного обліку,
в тому числі на підставі яких
визначаються витрати при розрахунку
інвестиційного прибутку та формується
податкова знижка платника податку.

За встановлення в судовому порядку
правомірності відображення позивачем
витрат у деклараціях про доходи за
перевіряємий період на основі належним
чином складеної первинної
бухгалтерської документації, крім
витрат за 2011 рік на суму 277 500 грн., що
підтверджено постановою Харківського
окружного адміністративного від 16.10.2012,
яка залишена без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2013 по
справі № 2а-8616/12/2070, безпідставним є
нарахування грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб
спірним податковим
повідомленням-рішенням № від
28.08.2012 в розмірі 317 342,82 грн. основного
платежу та 66 479,62 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Враховуючи викладене, відсутність
порушень норм матеріального та
процесуального права, висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
часткове задоволення позовних вимог є
вірним, а касаційні скарги сторін -
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 та Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Харківської області
Державної податкової служби відхилити.

Ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.04.2013 та
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 04.03.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий В.В. Кошіль Судді І.В.
Борисенко О.А. Моторний