Справа № 495/1294/13-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 р.Справа № 495/1294/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Шевчук Ю.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука
В.О.

суддів - Коваля
М.П.

- Семенюка Г.В.

при секретарі -
Алексєєвої Н.М

за участю представника апелянта
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Одеській області- Лагунова
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Головного Управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області на постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 липня 2013 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
визнання дій суб'єкта владних
повноважень незаконними та
зобов'язання здійснити певні дії, -

В С Т А Н
О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом до Головного
управління пенсійного фонду України в
Одеській області про визнання дій
суб'єкта владних повноважень
незаконними та зобов'язання здійснити
певні дії.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що з 13.08.2006 року по
01.08.2012 року він проходив військову
службу в лавах Державної прикордонної
служби України та виконував покладені
на нього службові обов'язки та гідно
дотримувався складеної військової
присяги. На час проходження військової
служби, позивач займав посаду
помічника начальника
Білгород-Дністровського прикордонного
загону з правової роботи -начальника
групи правового забезпечення. За час
проходження військової служби у
позивача не однократно погіршувався
стан здоров'я у зв'язку з чим він
неодноразово звертався до медичних
закладів Державної прикордонної
служби України. Зазначеними медичними
закладами за час військової служби
йому було діагностовано гіпертонічну
хворобу, яка прогресувала та
розвивалась. 01.08.2012 року, позивача
звільнено з військової служби у запас
Збройних Сил України на підставі п. «г»,
ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу» тобто у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів - у
разі неможливого використання на
службі. Позивач також зазначив, що саме
з 01.08.2012 року він втратив всі
правовідносини з Державною
прикордонною службою України у тому
числі і з її медичними закладами. Окрім
цього позивач зазначив, що
гіпертонічна хвороба продовжувала
прогресувати і після звільнення, через
що він звертався за медичною допомогою
до цивільних медичних закладів.
Протягом лікування гіпертонічної
хвороби в вересні 2012 року позивача було
направлено на МСЕК де йому 13.09.2012 року
було встановлено ІІІ групу
інвалідності. Враховуючи, що на
підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» пенсійне забезпечення
військовослужбовців після звільнення
їх з військової служби провадиться
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" та те, що згідно ст. 18 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» пенсії по
інвалідності призначаються в разі,
якщо інвалідність настала в період
проходження ними служби або не пізніше
трьох місяців після звільнення зі
служби, позивач звернувся до
відповідача з вимогою призначити
пенсію, однак, відповідач відмовив
позивачу в призначенні пенсії у зв'язку
з чим він змушений звернутись до суду
за захистом своїх прав.

Постановою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 липня 2013 року адміністративний
позов задоволено. Визнано
протиправними дії суб'єкта владних
повноважень - Головного управління
пенсійного фонду України в Одеській
області щодо відмови ОСОБА_2 у
призначенні пенсії, передбаченої ст. 18
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб». Скасовано рішення Головного
управління пенсійного фонду України в
Одеській області від 23.01.2013 № 7.
Зобов'язано Головне управління
пенсійного фонду України в Одеській
області здійснити призначення та
виплату ОСОБА_2 пенсії з моменту
звільнення з військової служби.

Не погоджуючись з постановою суду
відповідачем подано апеляційну скаргу
в якій зазначається, що висновки
постанови суду першої інстанції
помилкові та такі, що не відповідають
обставинам справи, у зв'язку з чим
апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватися перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити з наступних підстав.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Так судом першої інстанції
встановлено, що позивач з 13.08.2006 року
проходив військову службу в лавах
Державної прикордонної служби України
на посаді помічника начальника
Білгород-Дністровського прикордонного
загону з правової роботи-начальника
групи правового забезпечення.

За час проходження військової служби
позивачу було діагностовано
гіпертонічну хворобу, яка прогресувала
та розвивалась. У зв'язку з чим позивач
за час проходження військової служби
неодноразово проходив лікування в
відомчих медичних закладах
Дежприкордонслужби України.

01.01.2012 посаду помічника начальника
Білгород-Дністровського прикордонного
загону з правової роботи-начальника
групи правового забезпечення
скорочено у зв'язку з чим позивача було
попереджено про звільнення у зв'язку з
скороченням посади або проведенням
організаційних заходів. 01.08.2012 року
позивача було виключено зі списків
особового складу за п. г) ч. 6 ст. 26 Закону
України «Про військовий обов'язок і
військову службу» у зв'язку із
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів - у разі
неможливості їх використання на
службі, тобто з позивачем розірвано
правовідносини у повному обсязі.

Враховуючи, що стан здоров'я позивача
після звільнення продовжував
погіршуватись, та те, що право на
медичну допомогу в медичних закладах
Держприкордонслужби України він
втратив через звільнення, то позивач
був змушений лікуватись в комунальних
медичних закладах. За результатами
лікування та обстеження його було
направлено на Медико-соціальну
експертну комісію для встановлення
групи інвалідності. 12.09.2012 відбулось
засідання Медико-соціальної
експертної комісії і за його
результатами позивачу встановлено ІІІ
групу інвалідності.

При вирішенні питання суд першої
інстанції дійшов до висновку, що про
наявність підстав для скасування
рішення відповідача та поновлення
права позивача на пенсійне
забезпечення, з негайним виконанням
постанови суду в частині призначення
пенсії позивачу.

Колегія суддів вважає правильним такий
висновок суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані
Законами України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» та «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб".

Згідно ст. 3 Конституції України людина,
її життя і здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Відповідно ст. 46 Конституції, громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» пенсійне забезпечення
військовослужбовців після звільнення
їх з військової служби провадиться
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб".

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» пенсії по інвалідності особам,
які мають право на пенсію за цим
Законом, призначаються в разі, якщо
інвалідність настала в період
проходження ними служби або не пізніше
трьох місяців після звільнення зі
служби, або якщо інвалідність настала
пізніше тримісячного терміну після
звільнення зі служби, але внаслідок
захворювання (травми, поранення,
контузії, каліцтва тощо), яке виникло в
період проходження військової служби
чи під час перебування в полоні або
заручником, якщо полонення чи
захоплення заручником не було
добровільним і особа, яка має право на
пенсію за цим Законом, перебуваючи в
полоні або заручником, не вчинила
злочину проти миру і людства.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що між датою
звільнення 01.08.2012 року та встановленням
інвалідності ІІІ групи 12.09.2012 року не
минуло 3 місячного терміну, який є
умовою призначення пенсії у порядку
визначеному ст. 18 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб». Суд також зауважує, що між
звільненням та встановленням позивачу
ІІІ групи інвалідності не виявлено
інших обставин, які б вказували на
настання інвалідності поза межами часу
проходження військової служби в
Державній прикордонній службі України
так як інвалідність настала в строк
визначений законом як такий, що
пов'язує інвалідність та проходження
військової служби.

Відповідно до до ст. 48 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», заява про
призначення пенсії подається до
територіального органу Пенсійного
фонду України або до уповноваженого
ним органу чи уповноваженій особі в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду України за
погодженням із центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, іншими заінтересованими
центральними органами виконавчої
влади та Службою зовнішньої розвідки.
При цьому днем звернення за
призначенням пенсії є день подання до
відповідного органу Пенсійного фонду
України письмової заяви про
призначення пенсії з усіма необхідними
для вирішення цього питання
документами, а в разі пересилання заяви
і документів поштою - дата їх
відправлення.

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що позивачем було сформовано
заяву і додано до неї всі необхідні
документи та подано до
Білгород-Дністровського прикордонного
загону прикордонного загону для
відправлення до центрального органу
виконавчої влади Адміністрації
Державної прикордонної служби України.
Адміністрація Держприкордонслужби
України розглянула заяву і затвердивши
її направила до Головного управління
пенсійного фонду України в Одеській
області.

30.01.2013 року на адресу позивача від
Головного управління пенсійного фонду
України в Одеській області надійшов
лист згідно змісту якого, йому
відмовлено у призначенні пенсії у
порядку визначеному ст. 18 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» з посиланням на
вимоги ст. 20 чинного Закону, а саме
через те, що
медико-соціально-експертною комісією
встановлено інвалідність ІІІ групи
внаслідок загального захворювання.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції про
протиправність такої відмови виходячи
з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» пенсійне забезпечення
військовослужбовців після звільнення
їх з військової служби провадиться
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб".

Частиною 2 ст.1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» визначено, що
військовослужбовці, особи набувають
право на пенсію по інвалідності, якщо
вони стали інвалідами за умов,
передбачених цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» визначено умови призначення
пенсії по інвалідності і у випадку
спірних правовідносин позивача з
відповідач основною умовою є 3 місячний
термін встановлення інвалідності
після дати звільнення. Тобто ст.. 18
чинного закону визначено, що пенсія по
інвалідності позивачу встановлюються,
якщо в разі, якщо інвалідність настала
не пізніше трьох місяців після
звільнення зі служби.

Також з матеріалів справи колегія
суддів вбачає акт спеціального
розслідування від 22.06.2012 року №11
проведеного Білгород-Дністровським
прикордонним загоном відносно
позивача, комісією було
задокументовано факт погіршення стану
здоров'я підчас виконання службових
обов'язків, що у свою чергу вказує на
беззаперечний факт початкових проявів
хвороби під час проходження військової
служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті
оскаржуваної постанови суд першої
інстанції дійшов вірних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 206 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Одеській області - залишити без
задоволення, а постанову
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 липня 2013 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Одеській області про
визнання дій суб'єкта владних
повноважень незаконними та
зобов'язання здійснити певні дії, - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 22
січня 2014 року.

Суддя-доповідач:
Потапчук В.О.

Судді:
Коваль М.П.

Семенюк Г.В.