Справа № 813/793/14
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2014 року м. Львів
№ 813/793/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Москаля
Р.М., за участю секретаря судового
засідання Думич Х.М., представника
позивача Бойко Н.І., розглянув у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
Миколаївського міжрайонного прокурора
Львівської області до Миколаївської
районної ради про визнання
протиправними дій та скасування
рішення,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївський міжрайонний прокурор
Львівської області звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Миколаївської районної ради
Львівської області і з урахуванням
прийнятої судом заяви про зменшення
позовних вимог від 13.02.2014 року просить
визнати протиправним та скасувати
рішення ХХХІ сесії VI демократичного
скликання Миколаївської районної ради
від 28.01.2014 року № 389 «Про визнання
Народної Ради України колегіальним
органом, уповноваженим представляти
інтереси народу України». Позовні
вимоги обґрунтовано тим, що оскаржене
рішення прямо суперечить нормам
Конституції України, а також Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», який визначає засади
організації та діяльності органів
місцевого самоврядування, зокрема їх
повноваження. Позивач зазначає про те,
що оскаржене рішення містить
положення, які за спрямовані на зміну
існуючого конституційного ладу
України. Приймаючи згадане вище
рішення Миколаївська районна рада
вийшла за межі наданих їй повноважень,
у зв'язку з чим прокурор просить
скасувати його як протиправне.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просила позов задовольнити.

Відповідач не забезпечив участі свого
представника в судовому засіданні; про
місце, дату і час судового розгляду
справи завчасно повідомлений належним
чином, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення йому
судових документів, в т.ч. судового
виклику. Заперечень проти позову чи
клопотань процесуального характеру
відповідач до суду не надсилав, про
причини неявки суд не повідомив.
Оскільки відповідач є суб'єктом
владних повноважень, суд за таких
обставин неявки на підставі ст.ст. 71, 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) ухвалив
розглянути справу без участі
представника відповідача на підставі
наявних доказів.

Суд заслухав пояснення присутніх
представників сторін, дослідив
долучені до матеріалів справи письмові
докази, оцінив їх в сукупності та
встановив наступні фактичні обставини:

28 січня 2014 року Миколаївський
міжрайонний прокурор на підставі ст. 21
Закону України «Про прокуратуру» виніс
постанову про проведення перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів, відповідно до
якої постановив провести перевірку в
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів у Миколаївській
районній раді на предмет додержання
вимог законів України при прийнятті
рішень.

В результаті перевірки прокурор
встановив, що 28 січня 2014 року
Миколаївська районна рада на ХХХІ
сесії шостого скликання прийняла
рішення № 389 «Про визнання Народної
Ради України колегіальним органом,
уповноваженим представляти інтереси
народу України».

Згідно з цим рішенням Миколаївська
районна рада з покликанням на ст. 5
Конституції України та Закон України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
вирішила:

1. Визнати Народну Раду України
колегіальним органом, уповноваженим
представляти інтереси народу України,
повноваження на створення якого надані
рішенням Всенародних зборів громадян,
які відбулися 19 січня 2014 року на
Майдані Незалежності в місті Києві.

2. Рекомендувати сільським,
селищним та міським радам
Миколаївського району невідкладно
скликати позачергові сесії
відповідних рад для розгляду та
вирішення питання щодо визнання
Народної Ради України колегіальним
органом, уповноваженим представляти
інтереси народу України.

3. Встановити, що на території
Миколаївського району Львівської
області не можуть проводитися заходи
за участю особового складу Збройних
Сил України, Міністерства внутрішніх
справ України, інших правоохоронних
органів з використанням спеціальних
засобів, зброї та військової техніки,
спрямовані на обмеження прав громадян
на проведення мирних зібрань.

4. Контроль за виконанням цього
рішення покласти на голову районної
ради.

Прийняття такого рішення обґрунтоване
тим, що орган місцевого самоврядування
дійшов висновку про узурпацію
Президентом України та Верховною Радою
України влади шляхом прийняття
неконституційних законів, які ведуть
до встановлення диктатури в державі.

За результатами проведеної перевірки
Миколаївської районної ради на предмет
додержання і застосування законів
прокурор на підставі ст. 23 Закону
України «Про прокуратуру» оскаржив
зазначене вище рішення в порядку
адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання щодо наявності в
прокурора повноважень на звернення до
адміністративного суду з цим позовом
суд виходить з наступних мотивів:

відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру покладено
обов'язок представляти інтереси
держави у суді, у випадках передбачених
законом. Конституційний Суд України у
Рішенні від 08.04.1999р.(справа № 1-1/99)
зазначив, що державні інтереси
закріплюються як нормами Конституції
України, так і нормами інших правових
актів. Інтереси держави відрізняються
від інтересів інших учасників
суспільних відносин. В основі перших
завжди є потреба у здійсненні
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо. Прокурор самостійно визначає
підстави для представництва в судах,
форму його здійснення і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.
Згідно зі ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» підставою представництва
у суді інтересів держави є в т.ч.
наявність порушень або загрози
порушень інтересів держави. У вказаній
нормі Закону також передбачено, що
однією із форм представництва
прокурором є звернення до суду з
позовами (заявами, поданнями). В силу
положень ст. 23 Закону України «Про
прокуратуру», прокурор може звернутися
до суду з позовом щодо визнання
протиправним рішення органу місцевого
самоврядування чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень і в тому випадку, якщо
прокурор не вносив цьому органу
подання про усунення виявлених
порушень. Таким чином, звертаючись до
суду з даним позовом прокурор діє на
виконання повноважень, наданих Законом
України «Про прокуратуру», відтак у
спірних правовідносинах прокурор
наділений статусом позивача.

При вирішенні спору суд керувався
наступним:

Україна, відповідно до ст. 1 Конституції
України, є суверенна і незалежна,
демократична, соціальна, правова
держава. У ст. 8 Конституції України
зазначено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права. Норми
Конституції України є нормами прямої
дії. Звернення до суду для захисту
конституційних прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 5 Конституції України
носієм суверенітету і єдиним джерелом
влади в Україні є народ. Народ здійснює
владу безпосередньо і через органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування. Право визначати і
змінювати конституційний лад в Україні
належить виключно народові і не може
бути узурповане державою, її органами
або посадовими особами.

Конституційний Суд України в рішенні
від 05.10.2005 року № 6-рп/2005 (справа про
здійснення влади народом) роз'яснив, що
положення частини другої статті 5
Конституції України «носієм
суверенітету і єдиним джерелом влади в
Україні є народ» треба розуміти так, що
в Україні вся влада належить народові.
Влада народу є первинною, єдиною і
невідчужуваною та здійснюється
народом шляхом вільного волевиявлення
через вибори, референдум, інші форми
безпосередньої демократії у порядку,
визначеному Конституцією та законами
України, через органи державної влади
та органи місцевого самоврядування,
сформовані відповідно до Конституції
та законів України. Результати
народного волевиявлення у визначених
Конституцією та законами України
формах безпосередньої демократії є
обов'язковими. Положення частини
третьої статті 5 Конституції України
«право визначати і змінювати
конституційний лад в Україні належить
виключно народові і не може бути
узурповане державою, її органами або
посадовими особами» треба розуміти
так, що тільки народ має право
безпосередньо шляхом всеукраїнського
референдуму визначати конституційний
лад в Україні, який закріплюється
Конституцією України, а також
змінювати конституційний лад
внесенням змін до Основного Закону
України в порядку, встановленому його
розділом XIII.

Відповідно до ст. 6 Конституції України
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову. Органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Єдиним органом законодавчої влади в
Україні, як закріплено в ст. 75
Конституції України, є парламент -
Верховна Рада України. Згідно зі ст. 1
Закону України «Про статус народного
депутата України» представником
Українського народу у Верховній Раді
України є народний депутат України.

Вищим органом у системі органів
виконавчої влади, згідно зі ст. 113
Основного Закону, є Кабінет Міністрів
України. Щодо судової влади то
відповідно до ст. 124 Конституції
України судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції.

У відповідності до статті 92
Конституції України виключно законами
України визначаються: організація і
порядок діяльності Верховної Ради
України, статус народних депутатів
України; організація і діяльність
органів виконавчої влади, судоустрій,
засади місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
місцеве самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
та Законів України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що правовий статус місцевого
самоврядування в Україні визначається
Конституцією України, цим та іншими
Законами, які не повинні суперечити
положенням цього ж Закону.

Органи місцевого самоврядування при
вирішенні питань місцевого значення,
віднесених до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції,
зокрема, нормотворчу, координаційну,
дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.

Як зазначено в ст. 140 Конституції
України місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи. Органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, є районні та
обласні ради.

У тій же статті Конституції України
також передбачено, що предметом
віддання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання місцевого значення. Перелік
таких питань визначено у ст. 143
Конституції України.

Конституційне призначення місцевого
самоврядування полягає в праві
територіальних громад як самостійно,
так і через органи місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах законів.

У п. 4 мотивувальної частини рішення
Конституційного Суду України від 26.03.2002
року (справа про охорону трудових прав
депутатів місцевих рад; реєстраційний
№ 6-рп/2002) Конституційний Суд України
звернув увагу на політико-правову
природу органів місцевого
самоврядування, зазначивши, що такі є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
України і законах України.

Відповідно до ст. 144 Конституції
України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території. Рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Перелік питань, які вирішуються
виключно на пленарних засіданнях
районної, обласної ради наведено у ст. 43
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні». Відповідно
до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» рада в межах
своїх повноважень приймає нормативні
та інші акти у формі рішень. У ч. 10 цієї
статті передбачено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Отже, в силу наведених вище положень ст.
19 Конституції України органи місцевого
самоврядування, здійснюючи владу і
самостійно вирішуючи питання
місцевого значення, віднесені законом
до їх компетенції, та приймаючи
рішення, які є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Миколаївська районна рада відповідно
до ст. 10 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» є
представницьким органом місцевого
самоврядування і представляє спільні
інтереси територіальних громад
Миколаївського району та здійснює від
їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Стаття 43 глави 4 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачає право районних та обласних
рад розглядати і вирішувати на
пленарних засіданнях лише ті питання,
які віднесені до їх відання цим та
іншими законами. Проте, ні Конституція
України, ані жоден інший закон України
не відносять до повноважень органів
місцевого самоврядування вирішувати
питання про визнання будь-якого органу
таким, що уповноважений представляти
інтереси народу України.

Окрім того слід зазначити, що утворення
такого органу, як Народна Рада України
чинною Конституцією України не
передбачено. Отже, визнавши в
оскарженому рішенні Народну Раду
України колегіальним органом,
уповноваженим представляти інтереси
народу України, Миколаївська районна
рада вийшла за межі власної
компетенції. Також слід зазначити, що
за змістом наведених вище законодавчих
норм органи місцевого самоврядування
не наділені повноваженнями створювати
інші, не передбачені Конституцією та
законами України, органи державної
влади чи інші представницькі органи та
надавати рекомендації іншим органам
місцевого самоврядування щодо
визнання таких органів, не віднесено до
компетенції районної ради також
питання щодо діяльності Збройних Сил
України, МВС, інших правоохоронних
органів.

В даному випадку суд встановив, що при
прийнятті рішення № 389 від 28.01.2014 року
«Про визнання Народної Ради України
колегіальним органом, уповноваженим
представляти інтереси народу України»
Миколаївська районна рада перевищила
надані їй повноваження, порушивши
норми Конституції України та Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні». У зв'язку з цим, оскаржене
рішення є протиправним з моменту його
прийняття.

З урахуванням наведених вище правових
норм та встановлених обставин справи
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги прокурора є законними,
обґрунтованим, відтак такі підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові
витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 71, 94, 158, 160-163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Миколаївської районної ради
від 28.01.2014 року № 389.

Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 18
лютого 2014 року.

Суддя
Москаль Р.М.