Справа № 123/12349/13-а
Суддя: Яковенко Світлана Юріївна
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 123/12349/13-а

18.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Яковенко С.Ю.,

суддів Ілюхіної Г.П. ,

Воробйової С.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали справи №
123/12349/13-а за апеляційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м.Сімферополя АР
Крим на постанову Київського районного
суду м. Сімферополя (суддя Сенько М.Ф. )
від 26.11.2013

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного фонду України
в Київському районі м.Сімферополя АР
Крим (вул. Київська, 125-б, м. Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95034)

про визнання неправомірними дії,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2013 ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.
Сімферополя про:

- визнання неправомірними дії щодо
відмови в перерахунку і виплаті
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,

- зобов'язання провести перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання з 01.01.2012, виходячи з 90%
заробітної плати працюючого судді на
відповідній посаді, з урахуванням
раніше виплачених сум і з розрахунком
його подальшого збільшення у
відповідності до закону.

Постановою Київського районного суду
м. Сімферополя від 26.11.2013 позов ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду України
в Київському районі м. Сімферополя про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії
задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Київського району м.
Сімферополя від 24.10.2013 року № 6/5592 про
відмову ОСОБА_2 в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим провести
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
що призначено і виплачується ОСОБА_2,
виходячи з 90% суддівської винагорода
судді Апеляційного суду АР Крим, який
працює на відповідній посаді та має
відповідний стаж роботи починаючи з
01.01.2012 року, без обмеження граничного
розміру утримання.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Сімферополя АР Крим виплатити ОСОБА_2
суму недоплаченого щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, що виявиться в наслідок
вказаного перерахунку.

Не погодившись із
зазначеною постановою суду, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову
Київського районного суду м.
Сімферополя від 26.11.2013 та прийняти нове
рішення по справі, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Суд, керуючись положеннями
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з матеріалами справи,
ОСОБА_2 22.11.1999 відповідно до наказу
голови Верховного суду АР Крим від
19.11.1999 звільнена з посади судді,
заступника Голови Верховного суду АР
Крим в цивільних справах, у зв'язку з
виходом у відставку.

Позивач є одержувачем
щомісячного довічного грошового
утримання, яке призначене відповідно
Закону України «Про статус суддів» від
15.12.1992, в розмірі 90% середнього
заробітку судді з відповідним стажем
роботи і займаною посадою.

Нарахування утримання та
забезпечення його виплати позивачу
здійснює Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі
м.Сімферополя АР Крим.

З 01.01.2012 розмір суддівської винагороди
періодично збільшується.

Згідно з довідкою Апеляційного суду АР
Крим №185 від 17.10.2013 суддівська
винагорода позивача, яка враховується
при призначенні (перерахунку)
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці, складає
23341,45 грн. (арк.с.6).

Позивач звернулась до Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м.Сімферополя АР Крим з заявою
про відповідний перерахунок її
щомісячного довічного грошового
утримання.

Рішенням Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі
м.Сімферополя АР Крим від 24.10.2013 №6/5592
позивачу відмовлено в проведенні
перерахунку з підстав того, що такий
перерахунок чинним законодавством не
передбачений (арк.с.4).

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадови особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з частиною 3 статті 11
Закону України «Про статус суддів» (у
редакції на час звільнення позивача з
посади судді) гарантії незалежності
судді, включаючи заходи його правового
захисту, матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статі 126 Конституції України, є надання
їм за рахунок держави матеріального і
соціального захисту

(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
судців.

У відповідності з частиною 4
статті 43 Закону України «Про статус
суддів» (у редакції на час призначення
позивачу довічного грошового
утримання), судді, який пішов у
відставку, за наявності відповідного
віку і стажу роботи виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону України "Про державну службу".

Судді у відставці, який має стаж
роботи на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Судді у відставці, який має стаж
роботи на посаді судді менше 20 років і
досяг 55-річного віку (для жінок - 50
років), розмір щомісячного грошового
утримання обчислюється пропорційно
кількості повних років роботи на
посаді судді. При досягненні таким
суддею пенсійного віку за ним
зберігається право на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання в зазначеному розмірі, або,
за його вибором, призначається пенсія
на умовах, передбачених статтею 37
Закону України "Про державну службу.

Згідно з пунктом 1 постанови
Верховної Ради України «Про порядок
введення в дію Закону України «Про
статус суддів» від 15.12.1992 №2863-ХП у разі
зміни заробітної плати суддів, розмір
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
обчислюється виходячи з нового розміру
заробітної плати судді, який працює на
відповідній посаді.

Також, частина 3 статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» від 07.07.2010 визначає розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці у
відсотковому відношенні до заробітної
плати (суддівської винагороди) судді
працюючого на відповідній посаді

У відповідності з абзацом 3 пункту
1 постанови Верховної Ради України від
15 грудня 1992 року N 2863-XII «Про порядок
введення в дію Закону України «Про
статус суддів» в редакції від 19.03.1996 (
яка діяла на час звільнення позивача з
посади судді) розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці в разі зміни заробітної
плати суддів обчислюється виходячи з
нового розміру заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді.

Згідно з частиною 3 статті 11
Закону України «Про статус суддів»
гарантії незалежності судді, включаючи
заходи його правового захисту,
матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статі 126 Конституції України, є надання
їм за рахунок держави матеріального і
соціального захисту (заробітна плата,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання, тощо), надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці,
право якого на пенсійне та щомісячне
довічне грошове утримання є гарантією
незалежності працюючих суддів.

Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» від 28.12.2007 №107-УІ ( пункт
63 розділу II) абзац третій пункту 1
Постанови Верховної Ради України "Про
порядок введення в дію Закону України
"Про статус суддів" виключено.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у
справі за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66
розділу II, пункту 3 розділу III Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" пункт 63
розділу II "Внесення змін до деяких
законодавчих актів України" названого
закону визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

При цьому, Конституційний Суд
України дійшов висновку про те, що
законом про Держбюджет не можна
вносити зміни до інших законів,
зупиняти їх дію чи скасовувати їх,
оскільки з об'єктивних причин це
створює протиріччя у законодавстві, і
як наслідок - скасування та обмеження
прав і свобод людини і громадянина.

Однією з конституційних гарантій
прав і свобод людини і громадянина є
недопущення їх скасування (частина
друга статті 22 Конституції України) чи
звуження їх змісту та обсягу при
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів (частина третя
статті 22 Конституції України).

Конституція і закони України
повинні гарантувати незалежність і
недоторканність суддів.

До таких конституційних гарантій
віднесено обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів.

Звернувшись до Конституційного
Суду України Верховний Суд України
зазначав, що зміна порядку призначення
і виплати щомісячного довічного
грошового утримання суддям знизила
досягнутий рівень гарантій їх
незалежності і може призвести до
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів і суддів
у відставці.

Виключення Законом абзацу
третього пункту 1 Постанови Верховної
Ради України від 15 грудня 1992 року N 2863-ХП
і встановлення, що розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці переглядається в разі зміни
заробітної плати працюючого судді,
виходячи з її нового розміру, означає
скасування існуючого порядку
призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям і
звужує зміст і обсяг права судді, яке
він мав, та обмежує його конституційні
гарантії незалежності.

Тому в цій частині положення
пункту 63 розділу II Закону не
узгоджується зі статтею 22, частиною
першою статті 126 Конституції України.

Таким чином, обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання позивачу як судді у
відставці повинно здійснюватися
виходячи із заробітній плати судді,
який працює на відповідній посаді і має
відповідний стаж роботи.

Частина 3 статті 138 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів» (в
редакції від 01.01.2011) передбачає:
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на
посаді судді понад 20 років розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Судова колегія зазначає, що Закон
України «Про статус суддів» від 15.12.1992
та Закон України «Про судоустрій і
статус суддів» від 07.07.2010 не
передбачають визначення розміру
щомісячного довічного грошового
утримання судді, виходячи із
заробітної плати, яку суддя отримував
до виходу у відставку.

Рішенням Конституційного Суду
України у справі за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 2, абзацу другого пункту 2
розділу II „Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України „Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи",
статті 138 Закону України „Про
судоустрій і статус судців" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) від 03.06.2013
№3-рп/2О13 року, визнано такими, що не
відповідають Конституції України ( є
неконституційними) - частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України „Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року № 2453-УІ у редакції Закону
України „Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-УІ; статтю 2 Закону
України „Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-УІ в частині
поширення її дії на Закон України „Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року № 2453-УІ; абзац другий пункту 2
розділу II „Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України „Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-УІ, зі змісту якого
вбачається, що виплата суддям пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 9
липня 2003 року № 1058-ІУ та без проведення
інших перерахунків, передбачених
законодавством.

У відповідності з частиною 2
статті 152 Конституції України закони,
інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено суду
правомірність відмови в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання позивача.

Судова колегія не може взяти до
уваги доводи відповідача про
відсутність правового механізму
проведення такого перерахунку,
оскільки такий механізм встановлений
абзацом 3 пункту 1 постанови Верховної
Ради України від 15.12.1992 N 2863-XII «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про статус суддів» в редакції від
19.03.1996.

Також, судова колегія зазначає, що
позивачем з поважних причин пропущений
встановлений статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду з позовними
вимогами з січня 2012 року, оскільки у
зв'язку з важким станом здоров'я вона на
протязі 2012 року знаходилась на
тривалому лікуванні у медичних
закладах, перенесла операції, що
підтверджується наданими позивачем
відповідними медичними документами.

З урахуванням викладеного, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог.

Рішення судом першої інстанції
прийняте з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
та підстави для його скасування
відсутні.

Згідно зі статтею 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи і ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195,196,
пунктом 1 частини першої статті 198, п.1
частини першої статті 205, статтями 200, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м.Сімферополя АР Крим залишити
без задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Сімферополя від 26.11.2013 у справі №
123/12349/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя підпис
С.Ю. Яковенко

Судді підпис
Г.П.Ілюхіна

підпис С.О. Воробйова

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
С.Ю. Яковенко