Справа № 820/5407/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р.Справа № 820/5407/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Рєзнікової С.С.

Суддів:
Катунова В.В. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.09.2013р.
по справі № 820/5407/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ітер"

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про визнання податкових
повідомлень-рішень недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІТЕР" (далі ТОВ
"Ітер"), звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просив суд визнати
недійсними податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Харкова № /0, №
/0 від 09.06.2009 року, № /0 від
11.06.2009 року; № /1, № /1, №
/1 від 09.07.2009 року, № /2, №
/2, № /2 від 13.08.2009 року.

В обґрунтовування позову позивач
зазначив, що підставою для
донарахування податків стали
взаємовідносини між ТОВ "ІТЕР" та ПП
"Різнороб 2006". Проте, станом на 01.06.2009
року ПП "Різнороб 2006" знаходився у базі
платників податків ДПА. Висновки, які
були зроблені у акті перевірки, про те,
що ТОВ "ІТЕР" завищило валові витрати за
2008 рік у сумі 1896 067 грн., що призвело до
нарахування податку на прибуток у
розмірі 474016,75 грн., не відповідають
дійсності та нормам діючого
законодавства, а саме вимогам ст. 5.3.9
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Незважаючи на
те, що жодна податкова накладна ТОВ
"ІТЕР" не була визнана недійсною ні в
порядку п.5 вказаного Наказу, ні в
судовому порядку, в акті перевірки
вказується на те, що, в порушення п.п.
7.4.1, 7.4.5 ст. 7 Закону України "Про податок
на додану вартість" № 168/97 ВР від 03.04.1997
року, з урахуванням змін та доповнень,
ТОВ "ІТЕР" завищено суму задекларованих
показників у рядку 10.1 Декларації
"Придбання (виготовлення, будівництво,
спорудження)" у розмірі 380 880,00 грн., що не
відповідає дійсності, оскільки у
відповідності до п.п. 7.4.1 податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більш ніж на 20 відсотків
від звичайної ціни на такі товари
(послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст. 8-1 вказаного
Закону, протягом такого звітного
періоду, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Крім того, всі висновки, які
були зроблені у оскаржуваних рішеннях
податковими органами про порушення
законодавства, були зроблені у
відношенні ПП "Різнороб 2006", а не у
відношенні ТОВ "ІТЕР", тому всі
претензії, наведені у податкових
повідомленнях-рішеннях, не можуть бути
пред'явлені у відношенні ТОВ "ІТЕР",
оскільки це суперечить чинному
законодавству. На підставі
викладеного, позивач вважав позовні
вимоги обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.11.2009 року
по справі № 2а-41083/09/2070 адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІТЕР" задоволено, та
визнано недійсними податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова №/0, №/0 від
09.06.2009 року, №/0 від 11.06.2009 року;
№/1, №/1, №/1 від 09.07.2009
року, №/2, №/2, №/2 від
13.08.2009 року.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2010 року
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.11.2009 року
по справі № 2а-41083/09/2070 - залишено без
змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 30.05.2013 року скасовано
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2010 року
та постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.11.2009 року,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 30.09.13 року
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІТЕР" до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
визнання податкових
повідомлень-рішень недійсними
задоволено.

Визнано недійсними податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова №/0, №/0 від
09.06.2009 року, №/0 від 11.06.2009 року;
№/1, №/1, №/1 від 09.07.2009
року, №/2, №/2, №/2 від
13.08.2009 року.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

Колегія суддів розглядає справу у
відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "ІТЕР" знаходиться на
обліку, як платник податків, зборів
(обов'язкових платежів) у Державній
податковій інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

Фахівцями Державної податкової
інспекції у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області була
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
"ІТЕР" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.06.2006 року по 31.12.2008 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.01.2006
року по 31.12.2008 року, за результатами
якої складений акт від 27.05.2009 року за №
3609/23-5/33122033 (т. 1 а.с. 22-51).

Відповідно до висновків акту
перевірки, відповідачем встановлені
наступні порушення: п.п.5.3.9. п.5.3. ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", в результаті
чого занижено податок на прибуток в
сумі 474 017 грн.; п.п.7.4.1 та 7.4.5 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", в результаті чого завищено
суму податкового кредиту в 2008 року у
розмірі 380 880 грн.; п.п. 4.2.9, п. 4.2 ст. 4
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб", в результаті чого
занижено податок з доходу фізичних
осіб у сумі 60 765,82 грн. (т. 1 а.с. 51).

На підставі акту перевірки від 27.05.2009
року за № 3609/23-5/33122033 Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Харкова були винесені
податкові повідомлення-рішення №
/0 від 09.06.2009 року, відповідно до
якого визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 571 320 грн., з яких 380 880
грн. за основним платежем та 190 440 грн.
штрафні санкції, № /0 від 09.06.2009
року, відповідно до якого визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 596 740 грн.,
з яких 474 017 грн. за основним платежем та
122 723,4 грн. штрафні санкції; № /0
від 11.06.2009 року, відповідно до якого
визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 182 297,46 грн., з
яких 60 765,82 грн. за основним платежем та
121 531,64 грн. штрафні санкції (т. 1 а.с. 11-13).

Не погодившись з прийнятими на
підставі акту перевірки податковими
повідомленнями-рішеннями, позивачем
подані відповідні скарги до ДПІ у
Київському районі м. Харкова, ДПА у
Харківській області, за наслідками
розгляду яких висновки акту та
прийняті на його підставі податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, скарги без задоволення, Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
винесені податкові
повідомлення-рішення № /1, №
/1, № /1 від 09.07.2009 року, №
/2, № /2, № /2 від 13.08.2009
року ( т. 7 а.с. 127-158).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
податковими повідомленнями-рішеннями
№/0, №/0 від 09.06.2009 року,
№/0 від 11.06.2009 року; №/1,
№/1, №/1 від 09.07.2009 року,
№/2, №/2, №/2 від 13.08.2009
року порушено права та охоронювані
законом інтереси позивача у сфері
публічно-правових відносин, а тому
вказані рішення підлягають визнанню
недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

29.02.2008 року між ТОВ "ІТЕР" та ПП "Різнороб
2006" було укладено договір
купівлі-продажу № 8/3, відповідно до
якого продавець (ПП "Різнороб 2006")
зобов'язується поставити та передати у
власність Покупця (ТОВ "ІТЕР"), а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах даного
Договору (т. 7 а.с.226).

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі вказаного договору
позивачем отримано видаткові та
податкові накладні: № РН-00100 від 02.04.2008
року; №136 від 02.04.2008 року, № РН-000101 від
03.04.2008 року, № 139 від 03.04.2008 року, № РН-00118
від 14.04.2008 року, № 179 від 14.042008 року, №
РН-00130 від 21.04.2008 року, № 212 від 21.04.2008
року, № РН-181 від 06.05. 2008 року, № 283 від
06.05.2008 року, № РН-184 від 07.05.2008 року, № 290
від 07.05.2008 року, № РН-188 від 08.05.2008 року, №
297 від 08.05.2008 року, № РН-195 від 12.05.2008 року,
№ 308 від 12.05.2008 року, № РН-217 від 16.05.2008
року, № 338 від 16.05.2008 року, № РН-225 від
19.05.2008 року, № 348 від 19.05.2008 року, № РН-251
від 26.05.2008 року, № 389 від 26.05.2008 року, №
РН-290 від 02.06.2008 року, № 430 від 02.06.2008 року,
№ РН-291 від 02.06.2008 року, № 431 від 02.06.2008
року, № РН-298 від 03.06.2008 року, № 441 від
03.06.2008 року, № РН-311 від 05.06.2008 року, № 459
від 05.06.2008 року, № РН-321 від 06.06.2008 року, №
472 від 06.06.2008 року, № РН-326 від 09.06.2008 року,
№ 479 від 09.06.2008 року, № РН-366 від 16.06.2008
року, № 520 від 16.06.2008 року, № РН-374 від
17.06.2008 року, № 529 від 17.06.2008 року, № РН-381
від 18.06.2008 року, № 536 від 18.06.2008 року, №
РН-403 від 23.06.2008 року, № 564 від 23.06.2008 року,
№ РН-417 від 25.06.2008 року, № 583 від 25.06.2008
року, № 507 від 10.07.2008 року, № 683 від 10.07. 2008
року, № 448 від 01.08.2008 року, № 866 від 01.08.2008
року, № 646 від 02.08.2008 року, № 875 від 02.08.2008
року, № 706 від 20.08.2008 року, № 1016 від 20.08.2008
року, № 639 від 01.09.2008 року, № 1090 від 01.09.2008
року, № 748 від 02.09.2008 року, № 1098 від 02.09.2008
року, № 760 від 05.09.2008 року, № 1127 від 05.09.2008
року, № 860 від 01.10.2008 року, № 1304 від 01.10.2008
року, № 861 від 01.10.2008 року, № 1306 від 01.10.2008
року, № 910 від 07.10.2008 року, № 1349 від 07.10.2008
року, № 948 від 14.10.2008 року, № 1387 від 14.10.2008
року, № 957 від 15.10.2008 року, № 1396 від 15.10.2008
року, № 1078 від 03.11.2008 року, № 1518 від
03.11.2008 року, № 1129 від 10.11.2008 року, № 1569
від 10.11.2008 року, № 1136 від 11.11.2008 року, №
1577 від 11.11.2008 року на загальну суму 1 896
066,8 грн., у тому числі ПДВ - 379 213,37 грн.,
які наявні в матеріалах справи

Відповідно до Договору купівлі-продажу
№ 8/3 від 29.02.2008 року, з урахуванням
Додаткової угоди від 03.03.2008 року,
продавець передає товар
вантажоперевізнику для
транспортування товару покупцю за
рахунок продавця.

Як вбачається з матеріалів справи,
товар був завантажений за адресою: м.
Харків, вул. Плеханівська, 92-а,
перевезений автоперевізником ТОВ
"БЛЕЙЗ ІНВЕСТ" та поставлений ним на
склад ТОВ "ІТЕР", який знаходиться за
адресою: м. Харків, вул. Котлова, 89, що
підтверджується наступними
товарно-транспортними накладними: № 100
від 02.04.2008 року, № 101 від 03.04.2008 року, № 118
від 14.04.2008 року, № 130 від 21.04.2008 року, № 181
від 06.05.2008 року, № 184 від 07.05.2008 року, № 188
від 08.05.2008 року, № 195 від 12.05.2008 року, № 217
від 16.05.2008 року, № 225 від 19.05.2008 року, № 251
від 26.05.2008 року, № 290 від 02.06.2008 року, № 291
від 02.06.2008 року, № 298 від 03.06.2008 року, № 311
від 05.06.2008 року, № 321 від 06.06.2008 року, № 326
від 09.06.2008 року, № 366 від 16.06.2008 року, № 374
від 17.06.2008 року, № 381 від 18.06.2008 року, № 403
від 23.06.2008 року, № 417 від 25.06.2008 року, № 507
від 10.07. 2008 року, № 448 від 01.08.2008 року, № 646
від 02.08.2008 року, № 706 від 20.08.2008 року, № 639
від 01.09.2008 року, № 748 від 02.09.2008 року, № 760
від 05.09.2008 року, № 861 від 01.10.2008 року, № 860
від 01.10.2008 року, № 910 від 07.10.2008 року, № 948
від 14.10.2008 року, № 957 від 15.10.2008 року, № 1078
від 03.11.2008 року, № 1129 від 10.11.2008 року, №
1136 від 11.11.2008 року.

Матеріалами справи підтверджено, що
приймання товару позивачем
здійснювалося уповноваженими ТОВ
"ІТЕР" особами - Тализіним В.М., Пешковим
В.В. , яким довірено отримувати
товарно-матеріальні цінності від ПП
"Різнороб 2006", у відповідності з
вказаними видатковими накладними, на
підставі довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей, котрі
відображені позивачем в журналі
реєстрації довіреностей за 2008 рік.
Тализін В.М. перебуває у позивача на
посаді директора, що підтверджується
Наказом № 15-К від 07.09.2007 року, Пешков В.В.
- на посаді заступника директора, що
підтверджується Наказом № 10-К.
Розвантаження товару було здійснене
вказаними особами на складі, котрим ТОВ
"ІТЕР" користувалося на підставі
Договору суборенди № 7 від 01 лютого 2008
року, укладеного з ТОВ "Компанія
"Плазма".

На підтвердження інформації щодо
ведення позивачем на даному складі
обліку придбаного товару є
оборотно-сальдові відомості по
рахунку: 281 Місця зберігання.

Колегія суддів зазначає, що розрахунки
ТОВ "ІТЕР" з ПП "Різнороб 2006" здійснено
шляхом взаємозаліку на загальну суму 252
978,99 грн., що підтверджується актом
заліку зустрічних однорідних вимог від
30.05.2008 року (на суму 61 347,99 грн.), актом
заліку зустрічних однорідних вимог від
30.12.2008 року (на суму 191 631 грн.), шляхом
емісії та передачі векселів ТОВ "ІТЕР"
серії АА № 1302166 від 30.12.2008 року (на суму
630 000 грн.), векселем серії АА № 1302167 від
30.12.2008 року (на суму 680363,61 грн.), що
підтверджується актом
передачі-приймання простого векселя
від 31.12.2008 року та актом
передачі-приймання простого векселя
від 30.12.2008 року, шляхом видачі
готівкових коштів на адресу ПП
"Різнороб 2006", що підтверджується
виписаними ПП "Різнороб 2006" на отриману
від позивача готівку наступними
прибутковими касовими ордерами на
загальну суму 776 565,50 грн.: № 1079, 1086, 1101,
1119, 1113, 1134, 1142, 1160, 1167, 1206, 1197, 1178, 1233, 1224, 1255,
1243, 1250, 1261, 1269, 1279, 1289, 1298, 1310, 1313, 1328, 1341, 1346,
1366, 1359, 1375, 1396, 1387, 1382, 1423, 1413, 1405, 1466, 1452, 1438,
1499, 1486, 1474, 882, 890, 895, 913, 922, 902, 952, 954, 945, 987, 962,
969, 1001, 1009, 995, 1023, 720, 732, 724, 778, 744, 756, 803, 797, 772,
840, 818, 833, 867, 847.

Отже, колегія суддів вважає, що
позивачем доведено та підтверджено
відповідними документами первинного
та бухгалтерського обліку фактичну
поставку позивачу товару від
контрагента ПП "Різнороб 2006", витрати на
оплату яких ТОВ "ІТЕР" відніс до
валових витрат у податковому обліку за
ІІ, ІІІ, ІV квартали 2008 року, а суми ПДВ у
ціні товару включив до податкового
кредиту за 2008 рік.

Як вбачається з матеріалів справи,
придбаний позивачем товар у ПП
"Різнороб 2006" за договором
купівлі-продажу № 8/3 від 29.02.2008 року був
у подальшому реалізований іншим
контрагентам (в тому числі, КП
"Промхіммонтаж", ДП НВК "Прогрес", ТОВ
"ТРІЗ" ЛТД та ін.), про що надані
відповідні видаткові накладні,
податкові накладні та рахунки-фактури,
які наявні в матеріалах справи.

Колегія суддів зазначає, що про
фактичне виконання умов договору
свідчать первинні бухгалтерські та
податкові документи, виписані
відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні" і п.2.4. ст.2
"Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 22.05.1997 року № 283/97-ВР, валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п.5.2.1 ст.5 Закону до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

У відповідності до п.7.4.1 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Також, згідно з п.7.4.5 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість", не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Однак, в даному випадку виконання
договору між позивачем та ПП "Різнороб
2006" підтверджується видатковими
накладними, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
актами заліку зустрічних однорідних
вимог, актами передачі-приймання
простого векселя, прибутковими
касовими ордерами, які містяться в
матеріалах справи.

Відповідно до п.п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Як підтверджено матеріалами справи,
договір, укладений між позивачем та ПП
"Різнороб 2006", виконано кожною стороною
цього правочину, що підтверджується
первинними документами. Сторони
претензій одна до одної не мали.

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", податкові накладні
видаються платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, ТОВ "ІТЕР" та ПП "Різнороб 2006"
належним чином оформили договірні
правовідносини та на виконання вимог
податкового законодавства оформили
первинні документи податкової та
бухгалтерської звітності.

Таким чином, позивачем виконані всі
умови для формування податкового
кредиту, при цьому, на момент складання
податкових накладних, ПП "Різнороб 2006"
було офіційно зареєстроване платником
ПДВ та мало право складання податкових
накладних.

Із акту перевірки від 27.05.2009 року
№3609/23-5/33122033 вбачається, що підставою
донарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на прибуток та
податку на додану вартість є висновок
відповідача про те, що ПП "Різнороб-2006" є
підприємством, що створене у порушення
вимог діючого законодавства, всі
документи підприємства підписувалися
не уповноваженими на те особами, тобто
вся діяльність останнього є такою, що
протирічить приписам законодавства в
сфері оподаткування.

Зазначені висновки Державною
податковою інспекцією у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
зроблені на підставі пояснень
директора ПП "Різнороб 2006", яким
підписані податкові накладні, що стали
підставою для формування позивачем
податкового кредиту, стосовно того, що
останній не має відношення до
зазначеної юридичної особи, податкові
декларації не підписував.

Однак, колегія суддів критично
відноситься до таких висновків,
оскільки, по-перше, із наданої копії
пояснень директора ПП "Різнороб 2006" на
ім'я старшого оперуповноваженого з
особливо важливих справ ОБВД ОПШ УПМ
ДПА у Харківській області 20.05.2009 року не
вбачається, в рамках яких
процесуальних дій відібрані такі
пояснення, не надано доказів порушення
кримінальної справи та доказів
наявності вироку по кримінальній
справі.

По-друге, однією із обов'язкових вимог
належності таких доказів як показання
свідка є обов'язкове попередження
такої особи про кримінальну
відповідальність, чого в даному
випадку особою, що відібрала пояснення
зроблено не було.

Таким чином, прийняти такі пояснення як
належні, що надані особою як свідком,
колегія суддів не вбачає можливим.

Отже, висновок відповідача про
заповнення податкових накладних ПП
"Різнороб 2006" особою, яка не мала права
на їх заповнення є необґрунтованим,
належним чином не доведеним.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити, що податкові
органи не можуть нараховувати податок
на додану вартість та накладати
штрафні санкції на покупця при
несплаті цього податку продавцем, а
також за можливу недостовірність
відомостей про продавця (постачальника
робіт, послуг), включених до Єдиного
державного реєстру, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладення
штрафних санкцій.

Крім того, відповідно в п.57 Рішення
Європейського суду з прав людини по
справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22
січня 2009 року судом було зазначено, що
оскільки компанія-заявник у повному
обсязі та вчасно виконала обов'язки з
дотримання встановлених
Державою-членом Конвенції норм
стосовно ПДВ та не мала засобів для
забезпечення виконання податкових
зобов'язань постачальником і не знала
про невиконання останнім своїх
обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентами.

Таким чином, позивач не може нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку.
Такі вимоги, відповідно до зазначеного
рішення Європейського суду з прав
людини є надмірним тягарем для
платника податку, що порушує
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про обґрунтованість
включення позивачем до складу валових
витрат сум, що сплачені ним, у зв'язку з
придбанням товару у ПП "Різнороб 2006",
правильність визнання податкового
зобов'язання з податку на прибуток та
податкового кредиту.

Стосовно визначення відповідачем ТОВ
"ІТЕР" податкового зобов'язання з
податку на прибуток фізичних осіб, суд
зазначає наступне.

Державною податковою інспекцією у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області висновок про необхідність
донарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на прибуток
фізичних осіб зроблений на підставі
такого.

На виконання умов зобов'язання з ПП
"Різнороб 2006" директору ТОВ "ІТЕР"
Тализіну В.М. надані із каси
підприємства грошові кошти як
компенсація понесених витрат на
придбання товару загальною сумою 405 105,44
грн.

Зазначені кошти відповідачем
розцінені як додатковий дохід
працівника, одержаний за місцем роботи,
який оподатковується у складі
сукупного доходу працівника за
ставками п.1 ст.7 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб".

Як встановлено судом першої інстанції,
господарські зобов'язання між ПП
"Різнороб 2006" та ТОВ "ІТЕР" мали реальних
характер, направлені на настання
правових наслідків, виконання їх
належним чином підтверджене
первинними документами.

Сума грошових коштів у розмірі 405 105,44
грн., визначена відповідачем як дохід
директора ТОВ "ІТЕР", сплачена ним за
товарні цінності, отримані від ПП
"Різнороб 2006", що підтверджується
відповідними первинними документами.

Посилання відповідача в акті перевірки
на факт неотримання директором ПП
"Різнороб 2006" грошових коштів від
директора ТОВ "ІТЕР" Тализіна В.М., в
тому числі не виписування прибуткових
касових ордерів та квитанцій на
отримання коштів, та не відношення до
господарської діяльності
підприємства, спростовуються
вищенаведеними обставинами та
доказами.

Таким чином, колегія суддів прийшла до
висновку про реальне використання
грошових коштів у розмірі 405 105,44 грн. у
якості оплати товарів, отриманих від ПП
"Різнороб 2006", безпідставність
віднесення вказаної суми до доходу
директора ТОВ "ІТЕР" та недійсність
податкових повідомлень-рішень ДПІ у
Київському районі м. Харкова № /0
від 11.06.2009 року, № /1 від 09.07.2009 року,
№ /2 від 13.08.2009 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність факту
порушення податкового законодавства з
боку позивача та про наявність підстав
для визнання недійсними оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 30.09.13 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, суд
під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 30.09.2013р. по
справі № 820/5407/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Рєзнікова С.С.Судді
Катунов В.В. Бершов Г.Є.

Повний текст ухвали виготовлений 21.01.14
року