Справа № 817/223/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/223/14

04 лютого 2014 року 18год. 25хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. за участю секретаря судового
засідання Школяр О.І. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

прокурор: Кривецька-Лютіч Т.А.,

відповідача: представник Корева М.М

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Прокурора Рівненського району
Рівненської області до
Рівненської районної ради про
визнання протиправним та скасування
рішення ВСТАНОВИВ:

Прокурор Рівненського району
Рівненської області звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Рівненської районної ради про визнання
протиправним та скасування рішення
№1350 від 27.01.2014 "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні".

В обґрунтування позову зазначає, що при
прийнятті спірного рішення Рівненська
районна рада вийшла за межі
повноважень, наданих законом.

Ухвалою суду від 29.01.2014 відкрито
провадження у справі, розгляд справи
призначено у відкритому судовому
засіданні на 04.02.2014.

До початку розгляду справи, через
відділ документального забезпечення
Рівненського окружного
адміністративного суду надішли
письмові клопотання депутатів
Рівненської районної ради Щербяк Ю.В.
та Пилипчук В.О., про бажання взяти
участь у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача.

Проте, суд без виходу до нарадчої
кімнати ухвалив відмовити у
задоволенні клопотань громадян Щербяк
Ю.В. та Пилипчук В.О, які в судове
засідання не прибули, щодо допуску їх
до участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача

В судовому засіданні, під час
розгляду справи, прокурор позовні
вимоги підтримав. На обґрунтування
позову навів обставини викладені у
позовній заяві та просив задовольнити
повністю.

Представник відповідача проти позову
заперечив та пояснив, що під час
прийняття оскаржуваного рішення
hайонна рада діяла на підставі та в
межах наданих їй повноважень. Рішення
прийняте у зв'язку із
суспільно-політичною ситуацією яка
склалась в державі. Дане рішення є
актом політичної волі депутатів
Рівненської районної ради і
висвітленням шляху виходу із ситуації
що склалась.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши представлені документи та
інші зібрані по справі матеріали, судом
встановлено наступне.

Суд встановив, що 27.01.2014 Рівненською
районною радою прийнято рішення №1350
"Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні", яким районна рада вирішила:

1. Визнати Народну Раду України
органом, уповноваженим представляти
інтереси народу України, повноваження
на створення якого надані рішенням
Всенародних зборів громадян, які
відбулись 19.01.2014 на Майдані
Незалежності у м. Києві.

2. Рекомендувати сільським селищним
радам Рівненського району невідкладно
скликати позачергові сесії
відповідних рад для розгляду та
вирішення питання щодо визнання
Народної Ради України колегіальним
органом, уповноваженим представляти
інтереси народу України та
самостійного виконання Делегованих
повноважень місцевих органів
державної влади.

3. Звернутись до ради Європи,
Європейського союзу, ОБСЄ та
міжнародного співтовариства з
проханням допомогти Українському
народові зберегти демократичний
устрій і не допустити остаточного
встановлення в Україні диктатури та
узурпації влади Президентом України.

4. Встановити, що на території
Рівненського району не можуть
проводитися заходи за участю
особового складу Збройних Сил України,
Міністерства Внутрішніх Справ
України, інших правоохоронних органів
з використанням спеціальних засобів,
зброї та військової техніки
спрямовані на обмеження прав
громадян на проведення мирних
зібрань.

27.01.2014 прокуратурою Рівненського
району за результатами перевірки
Рівненської районної ради, проведеної
на підставі постанови про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням та застосуванням законів
встановлено невідповідність рішення
позачергової сесії Рівненської
районної ради від 27.01.2014 №1350 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні".

За результатами виявлених порушень
прокурор Рівненського району
Рівненської області звернувся до суду
з вказаним позовом.

Що стосується повноважень позивача на
звернення до суду, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.9 Перехідних положень
Конституції України на прокуратуру
покладено виконання функції нагляду за
додержанням і застосуванням законів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України "Про
прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII предметом
нагляду за додержанням і застосуванням
законів є, зокрема, відповідність
актів, що видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

За змістом статей 19-21 Закону України
"Про прокуратуру" нагляд за додержанням
і застосуванням законів здійснюється
прокуратурою, зокрема, шляхом
проведення перевірок.

Порядок проведення перевірок
встановлено статтею 21 Закону України
"Про прокуратуру". Відповідно до
частини першої цієї статті перевірки
проводяться, зокрема, за власною
ініціативою прокурора.

Відповідно до пункту 2.4 Положення про
порядок проведення органами
прокуратури перевірок при здійсненні
нагляду за додержанням і застосуванням
законів, затвердженого наказом
Генерального прокурора України від
12.11.2012 №111, підставами для проведення
перевірки прокурором за власною
ініціативою є дані, що свідчать про
можливі порушення законності.

Висновки про наявність підстав для
проведення перевірки можуть бути
зроблені за наслідками проведених
аналізів, узагальнень, опрацювання
інформації про стан законності,
вивчення актів та матеріалів органів
державного нагляду (контролю),
матеріалів розгляду судами цивільних,
адміністративних, господарських справ
та справ про адміністративні
правопорушення, матеріалів
кримінальних проваджень,
інформаційних баз даних державних
органів, повідомлень у засобах масової
інформації, мережі Інтернет та з інших
джерел.

Частина третя статті 21 Закону України
"Про прокуратуру" передбачає, що для
здійснення перевірки прокурор приймає
постанову, в якій зазначає підстави, що
свідчать про можливі порушення
законності, та обґрунтовує
необхідність вчинення дій,
передбачених пунктами 3, 4 та 5 частини
першої статті 20 цього Закону. Не
допускається проведення перевірки без
надання копії зазначеної постанови
представнику підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності, підпорядкованості чи
приналежності, фізичній
особі-підприємцю.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону
України "Про прокуратуру" передбачено,
що прокурор, без внесення подання, може
звернутися до суду щодо визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Отже, звертаючись до суду із даною
вимогою, прокурор діє як посадова особа
органу державної влади та набуває
статусу позивача.

Що стосується питання правомірності
оспорюваного рішення, суд зазначає
наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 5
Конституції України носієм
суверенітету і єдиним джерелом влади в
Україні є народ. Народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. Право визначати і
змінювати конституційний лад в Україні
належить виключно народові і не може
бути узурповане державою, її органами
або посадовими особами.

Згідно з частиною 1 статті 6 Конституції
України державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.

Статтею 7 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Частиною 1 статті 140 Конституції
України визначено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 3 вказаної статті встановлено,
що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Таким чином, місцеве самоврядування є
одним із проявів здійснення народом, у
формі територіальної громади, влади,
яка, в свою чергу, не належить до жодної
із гілок державної влади, що
характеризується самостійністю у
вирішенні певного кола питань.

Водночас, предметом відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто ті, що
пов'язані передусім із життєдіяльністю
територіальних громад.

Висновки аналогічного характеру
наведені у рішенні Конституційного
Суду України від 26.03.2002 №6-рп/2002 у справі
за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положення
частини другої статті 28 Закону України
"Про статус депутатів місцевих Рад
народних депутатів" (справа про охорону
трудових прав депутатів місцевих рад)
(пункт 4).

Європейською хартією місцевого
самоврядування (ратифікована Законом
України від 15.07.1997 №452/97-ВР) закріплено,
що головні повноваження і функції
місцевих властей визначаються
конституцією або законом. Однак це
положення не перешкоджає наділенню
місцевих властей повноваженнями і
функціями для спеціальних цілей
відповідно до закону. Місцеві власті в
межах закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу (ч.1, ч.2 ст. 4).

Отже, органи місцевого самоврядування
в межах закону мають право вільно
вирішувати будь-яке питання місцевого
значення, яке не вилучене із сфери
їхньої компетенції і вирішення якого
не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 №280/97-ВР місцеве самоврядування в
Україні - гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Питання які підлягають вирішенню на
пленарних засіданнях районної ради
визначено ст. 43 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"

Вказана стаття не відносить ні до
загальної, ні до виключної компетенції
районних рад питання що висвітлені в
оскаржуваному рішенні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
жодним чинним в Україні
нормативно-правовим актом не
передбачено створення інших органів
влади одночасно до існуючих чи нових, в
тому числі таких, як Народна Рада
України, а також Народні ради областей,
міст, районів чи інші територіальні
органи Народної Ради України.

Окрім того, за змістом наведених вище
законодавчих норм органи місцевого
самоврядування не наділені
повноваженнями створювати інші, не
передбачені Конституцією та законами
України, органи державної влади чи інші
представницькі органи, та надавати
рекомендації іншим органам місцевого
самоврядування щодо визнання таких
органів.

Також не віднесено до компетенції
районної ради питання визначення
способу діяльності Збройних Сил
України, МВС, інших правоохоронних
органів; звільнення засуджених
(затриманих) осіб.

Конституцією України та законами
України визначено інший порядок
вирішення зазначених питань.

За встановлених обставин та на
підставі системного аналізу наведених
правових норм, суд дійшов до висновку,
що відповідач, приймаючи спірне
рішення, вирішив питання, які не
стосуються життєдіяльності
територіальних громад району, не
належать до його компетенції, а
віднесені законом до повноважень інших
органів.

Відповідно до частини 1 статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Суд вважає за необхідне наголосити, що
оскільки спірне рішення не стосується
питань життєдіяльності територіальних
громад району, відтак викладення його у
форму рішення районної ради та, як
наслідок, надання йому ознак
обов'язковості, є виходом за межі
повноважень відповідача, визначених
законом.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

З огляду на наведене, рішення
Рівненської районної ради Рівненської
області №1350 від 27.01.2014 "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" підлягає визнанню
протиправним та скасуванню, а
адміністративний позов - задоволенню
повністю.

Відповідно до ст.94 КАС України підстави
для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Рівненської районної ради 6
скликання позачергової 29 сесії №1350
від 27.01.2014 "Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні".

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.