Справа № 808/9657/13-а
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року ( 13 год. 00 хв.)Справа №
808/9657/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Максименко Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання
- Приймака Є.О.,

позивача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1 від
30.06.1998

від відповідача: Пасічник О.М.,
довіреність № 6747/05 від 05.10.2012

свідків:ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_2 від
11.03.1996; ОСОБА_4, посвідчення водія від
17.04.2004

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, с. Басань
Пологівського району

до: Головного управління Пенсійного
фонду України в Запорізькій області,
м. Запоріжжя

про: визнання протиправними дій,
визнання протиправним та скасування
рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся із
адміністративним позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області (далі - відповідач),
в якому позивач просить суд визнати
протиправною діяльність атестаційної
комісії головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області щодо прийняття рішення від
22.11.2013; визнати незаконним та скасувати
рішення атестаційної комісії
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області від
22.11.2013 відносно ОСОБА_1

В обґрунтування позову посилається на
те, що атестаційною комісією Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області 22.11.2013 була
проведена атестація, за результатами
якої позивач атестований за певних
умов. ОСОБА_1 не погоджується з її
результатами та вважає що рішення
комісії підлягає скасуванню, виходячи
з наступного. В порушення вимог п. 9
Положення про проведення атестації
державних службовців, характеристику
на позивача готував та підписував
заступник начальника головного
управління, який не є безпосереднім
керівником ОСОБА_1 Вказує, що в ході
ознайомлення з службовою
характеристикою, 15.11.2013 позивачем було
висловлено категоричну незгоду з її
змістом, оскільки остання не
відповідала вимогам Постанови КМУ від
28.12.2000 № 1922. Стверджує, що значна
частина інформації, викладеної в
характеристиці, носить
необґрунтований, суб'єктивний,
упереджений, неправдивий та
бездоказовий характер. В свою чергу,
Головним управлінням при затвердженні
характеристики державного службовця,
яка була покладена в основу прийнятого
атестаційною комісією рішення, не
вивчено питання щодо об'єктивності
висловлених зауважень, не з'ясовано
об'єктивність заперечень до
характеристики, не вивчено доказову
базу висловлених зауважень.

14.01.2014 до Запорізького окружного
адміністративного суду поштою від
ОСОБА_1 надійшла заява (вх. № 1075) про
зміну позовних вимог, яка в судовому
засіданні 16.01.2014 протокольною ухвалою
повернута позивачу на підставі ст. 137
КАС України.

Також, 21.01.2014 ОСОБА_1 подав заяву про
зміну позовних вимог (вх. № 2196), яка
судом не прийнята у зв'язку із
невідповідністю вимогам ст. 137 КАС
України (протокольна ухвала суду від
21.01.2014).

В судовому засіданні 21.01.2014 позивач
підтримав вимоги, викладені в
адміністративному позові, наполягає на
його задоволенні.

Відповідач позов не визнав, у письмових
запереченнях від 25.12.2013 вх. № 50884
посилається на те, що діяльність
атестаційної комісії направлена на
проведення атестації та прийняття
відповідних рішень. Тому, прийняття
рішення не суперечить принципам
проведення атестації та чітко
визначено Положенням про проведення
атестації державних службовців. В
частині скасування рішення
атестаційної комісії відповідач
заперечує з тих підстав, що п. 13
Положення чітко визначено, що рішення
може бути оскаржене керівникові
протягом 10 днів. Дане рішення
керівникові не було оскаржене. Крім
того, відповідно до п. 21 Положення
до суду можуть бути оскаржені лише
рішення керівника, прийняті за
результатами атестації. Вказує, що про
підсумки проведення атестації
державних службовців управлінь
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області видано наказ від 06.12.2013 № 300-о,
який не оскаржується до суду. На
підставі викладеного, просить у
задоволенні позову відмовити.

Під час розгляду справи по суті
представник відповідача підтримав
заперечення з підстав викладених вище.

В судовому засіданні 21.01.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

ОСОБА_1 наказом Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області від 28.07.2005 № 170-о
призначений на посаду начальника
управління Пенсійного фонду України в
Пологівському районі Запорізької
області.

03.10.2013 наказом Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області № 78 зобов'язано
провести у жовтні-листопаді 2013 року
атестацію державних службовців
Головного та територіальних управлінь
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області. Також, вказаним наказом
затверджено склад атестаційної
комісії (додаток 1) та графіки
проведення атестації (додаток 2, 3).

Згідно протоколу № 5 від 22.11.2013
засідання атестаційної комісії
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області та
атестаційного листа ОСОБА_1, рішенням
комісії позивач атестований як такий,
що «відповідає займаній посаді за
умови».

Наказом Головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області від 06.12.2013 № 300-о «Про підсумки
проведення у 2013 році атестації
державних службовців управлінь
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області» затверджено рішення
атестаційної комісії щодо результатів
проведення атестації державних
службовців апарату Головного
управління , начальників
територіальних управлінь Пенсійного
фонду області та заступників в 2013 році
(додатки 1, 2).

Не погодившись із діями та
рішенням атестаційної комісії
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області від
22.11.2013, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача та свідків,
дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступних висновків.

Загальні положення, організація,
порядок проведення і оформлення
атестації державних службовців
визначається Положенням про
проведення атестації державних
службовців, затвердженим постановою
КМУ від 28.12.2000 № 1922 (далі - Положення).

Відповідно до п. 1 Положення з метою
підвищення ефективності діяльності
державних службовців та
відповідальності за доручену справу
в державних органах один раз на три
роки проводиться їх атестація, під час
якої оцінюються результати роботи,
ділові та професійні якості, виявлені
працівниками при виконанні
службових обов'язків,

визначених типовими
професійно-кваліфікаційними
характеристиками посад і
відображених у посадових інструкціях,
що затверджуються керівниками
державних органів відповідно до
Закону України «Про державну службу»
та інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.9 Положення на кожного
працівника, який підлягає
атестації, складається службова
характеристика, що підписується
його безпосереднім керівником,
затверджується керівником вищого
рівня і подається до комісії не
пізніше ніж за тиждень до проведення
атестації.

Службова характеристика на керівника
державного органу підписується
керівником державного органу вищого
рівня.

До матеріалів справи надана засвідчена
копія характеристики ОСОБА_1, підписана
заступником начальника Головного
управління ОСОБА_4 та затверджена
начальником Головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області Казачуком А.В.

Представник відповідача та свідок
ОСОБА_4 в судовому засіданні 21.01.2014
пояснили, що повноваження на складання
та підписання характеристики на
начальників управлінь Пенсійного
фонду України в Запорізькій області
надана заступнику начальника
Головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області згідно
наказу № 87 від 08.08.2011 «Про
функціональні повноваження начальника
головного управління Пенсійного фонду
України в Запорізькій області та його
заступників».

Згідно із додатком 2 до наказу № 87 від
08.08.2011 заступники начальника головного
управління в межах своїх
функціональних повноважень або за
дорученням начальника головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області організовують та
забезпечують виконання структурними
підрозділами головного управління та
територіальними управлінням
Пенсійного фонду в області виконання
законів України, постанов ВРУ, Указів,
розпоряджень та доручень Президента
України, постанов, розпоряджень та
доручень КМУ тощо; в межах своїх
функціональних повноважень та згідно з
розподілом обов'язків спрямовують та
контролюють роботу територіальних
управлінь Пенсійного фонду в області.

При цьому, заступники начальника
головного управління для забезпечення
виконання покладених на них завдань
мають право: одержувати від керівників
структурних підрозділів головного
управління, начальників
територіальних управлінь Пенсійного
фонду в області всю необхідну
інформацію та документацію, і тому
числі усні та письмової пояснення з
питань, що віднесені до їх
функціональних повноважень; в межах
своїх функціональних повноважень або
за дорученням начальника головного
управління перевіряти роботу
структурних підрозділів головного
управління, територіальних управлінь
Пенсійного фонду в області та окремих
службових осіб; вимагати від
керівників структурних підрозділів
головного управління, територіальних
управлінь Пенсійного фонду в області
та їх службових осіб виконання
покладених на них завдань та службових
обов'язків, усунення порушень трудової
та виконавської дисципліни.

Таким чином, безпосередніми
керівниками начальників
територіальних управлінь Пенсійного
фонду в області є заступники
начальника головного управління ПФУ в
Запорізькій області.

Тому, складання характеристики на
позивача заступником начальника
головного управління ПФУ в Запорізькій
області ОСОБА_4 та затвердження її
начальником Головного управління ПФУ в
Запорізькій області Казачуком А.В., не
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Також, п. 9 Положення визначено, що
службова характеристика повинна
містити аналіз виконання державним
службовцем посадових обов'язків;
відомості про обсяг,

якість, своєчасність і самостійність
виконання роботи, ділові якості
(ініціативність, відповідальність),
стосунки з колегами, знання та
користування державною мовою під час
виконання службових обов'язків,
інформацію про підготовку,
перепідготовку, підвищення

кваліфікації тощо.

В адміністративному позові ОСОБА_1
посилається на те, що значна частина
інформації, викладеної в
характеристиці, носить
необґрунтований, суб'єктивний,
упереджений, неправдивий та
бездоказовий характер.

У судових засіданнях позивач наполягав
на необхідності розгляду та
дослідження інформації, викладеної в
характеристиці. Однак, з цього приводу
суд вважає за необхідне зауважити
наступне.

Частиною 2 статті 124 Конституції
України визначено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Отже, за змістом наведеної норми
Конституції України судова юрисдикція
поширюється не загалом на всі
суспільні відносини, а лише на такі, що
врегульовані нормами права, тобто на
правовідносини.

В свою чергу, неодмінним елементом
правовідносин є їх зміст, тобто
суб'єктивне право особи та її юридичний
обов'язок. Відтак, судовому захисту
підлягає суб'єктивне право особи, яке
порушується у конкретних
правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року №
6-зп «Щодо офіційного тлумачення
частини другої статті 55 Конституції
України та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України»
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен громадянин України, іноземець,
особа без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія
чи бездіяльність порушують їхні права
і свободи або перешкоджають здійсненню
цих прав і свобод, а тому потребують
правового захисту в суді.

Порушенням суб'єктивного права особи є
створення будь-яких перепон у
реалізації нею свого суб'єктивного
права, що унеможливлюють одержання
особою того, на що вона вправі
розраховувати в разі належної
поведінки зобов'язаної особи.

Крім того, судовому захисту підлягає
також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004
Конституційний суд України
розтлумачив, що поняття «охоронюваний
законом інтерес» треба розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес
полягає у прагненні особи набути
певних матеріальних або
нематеріальних благ з метою
задоволення певних потреб, якщо такі
прагнення є абстрактними, тобто не
випивають із певного суб'єктивного
права у конкретних правовідносинах.
Тому порушення охоронюваного законом
інтересу, яке дає підстави для
звернення особи за судовим захистом, є
створення об'єктивних перешкод на
шляху до здобуття відповідного
матеріального та/або нематеріального
блага.

Таким чином, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд
визначає чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень. Водночас,
задоволення відповідних вимог особи
можливе лише в разі об'єктивної
наявності порушення, тобто
встановлення , що рішення, дія або
бездіяльність протиправно породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин.

Характеристика - це документ, у якому в
офіційній формі представниками
адміністрації надано оцінку ділових і
моральних якостей працівника.

Тобто, висловлена в характеристиці
оцінка ділових і моральних якостей
працівника є лише суб'єктивною думкою
керівництва установи, а тому не є
рішенням в розумінні ст. 17 КАС України.
Тому, сама характеристика, так і дії
посадових осіб суб'єкта владних
повноважень щодо її складання не
створюють жодних правових наслідків у
вигляді виникнення, зміни чи
припинення будь-яких прав позивача, не
змінюють стану його суб'єктивних прав
та не створюють жодних додаткових
обов'язків у сфері публічно-правових
відносин.

Суд зазначає, що у тому разі, коли
позивач вважає, що викладена в
характеристиці інформація є такою, що
не відповідає дійсності та/або
зашкоджує його честі, гідності, така
особа не позбавлена можливості
здійснити захист своєї честі та
гідності в порядку цивільного
судочинства.

Тому, під час розгляду справи зміст
характеристики та документи в її
обґрунтування не досліджувались,
оскільки з'ясування таких обставин
виходить за межі процедури її
складання і по суті є спором про захист
честі та гідності особи, який в порядку
адміністративного судочинства не
розглядається.

Тим же п. 9 Положення передбачено, що
державний службовець ознайомлюється
із службовою характеристикою до
атестації під час співбесіди з
безпосереднім керівником. У разі
незгоди з відомостями, викладеними у
службовій характеристиці, державний
службовець може подати до комісії
відповідну заяву, обґрунтування,
додаткові відомості щодо своєї
службової діяльності.

На долученій до справи копії
характеристики ОСОБА_1 від 15.11.2013
позивачем, замість підпису про
ознайомлення, зроблено напис
наступного змісту: «Категорично не
погоджуюсь із характеристикою
стосовно мене, викладеною в абзаці
третьому характеристики. Відповідна
інформація носить суб'єктивний і
бездоказовий характер. Не можу
прийняти умови, викладені в абзаці
шостому, так як вважаю, що мої форми і
методи управлінської роботи в повній
мірі відповідають діючому
законодавству».

У зв'язку з цим, позивач вважає, що в
порушення вимог п. 5 та п. 9 Положення
атестаційною комісією не розглядалась
незгода, її причини та підстави,
викладена ОСОБА_1 в зауваженнях на
характеристику.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до п. 5 Положення комісія
повинна забезпечувати об'єктивний
розгляд і професійну оцінку діяльності
державного службовця, який
атестується, зокрема щодо виконання
покладених на нього службових
обов'язків, знання та користування у
своїй роботі державною мовою, а також
принциповий підхід у підготовці
рекомендацій для подальшого
використання його досвіду і знань у
роботі державного органу.

В даному випадку, ані пункти 5 та 9
Положення жодним чином не визначають
порядок дії атестаційної комісії при
надходженні заяви від державного
службовця та додаткових відомостей
щодо непогодження із викладеними в
характеристиці відомостями. Тобто,
відсутній чіткий регламент дій
атестаційної комісії в даному випадку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
оскільки ОСОБА_1 не подавалась до
атестаційної комісії заява,
обґрунтування та додаткові відомості
щодо своєї службової діяльності, то
комісія і не мала чого розглядати.

Таким чином, порушень вимог п. 5 та 9
Положення з боку атестаційної комісії
судом не встановлено.

Пунктом 11 Положення передбачено, що на
підставі всебічного аналізу
виконання основних обов'язків,
складності виконуваної роботи та її
результативності, знання та
користування державною мовою під час
виконання службових обов'язків комісія
приймає одне з таких рішень: відповідає
займаній посаді; відповідає займаній
посаді за умови виконання
рекомендацій щодо підвищення
кваліфікації з певного фахового
напряму, набуття навичок роботи на
комп'ютері тощо; не відповідає займаній
посаді.

Атестованими вважаються державні
службовці, визнані комісією такими, що
відповідають займаній посаді, або
відповідають займаній посаді за певних
умов.

Хід проведення засідання атестаційної
комісії Головного управління ПФУ в
Запорізькій області 22.11.2013 зафіксовано
протоколом № 5.

В протоколі, зокрема, зазначено, що «на
підставі всебічного аналізу виконання
державним службовцем своїх посадових
обов'язків, результатів роботи, рівня
знань і навичок, виявлених в результаті
співбесіди, та враховуючи наказ ГУПФУ
від 19.10.2012 № 133 «Про результати аудиту
стану надходження і використання
коштів Пенсійного фонду України в
управлінні Фонду в Пологівському
районі», яким попереджено ОСОБА_1 про
персональну відповідальність за
організацію роботи відділу з
призначення пенсій і зменшено йому
розмір премії за жовтень 2012 року на 50%,
наказ ГУПФУ від 09.10.2013 № 240-о «Про
підготовку приміщення управління
Пенсійного фонду України в
Пологівському районі до
осінньо-зимового періоду», яким за
неналежну підготовку приміщення
управління Фонду до роботи в
осінньо-зимовому періоді 2013-2014 років
зменшено надбавку до посадового окладу
з урахуванням доплати за ранг
державного службовця та надбавки за
вислугу років за високі досягнення у
праці на 10%, за підсумками голосування
атестаційна комісія прийняла рішення:
відповідає займаній посаді за умови
удосконалення форм і методів
організації роботи очолюваного
управління Фонду, налагодження
здорового морально-психологічного
клімату в колективі та усунення всіх
зауважень».

Рішення атестаційної комісії
перенесено до розділу ІІ «Результати
атестації» атестаційного листа ОСОБА_1

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_3 - голова атестаційної комісії та
безпосередній керівник позивача, член
атестаційної комісії - ОСОБА_4 пояснили,
що в ході проведення атестації ОСОБА_1
задавались питання, що стосуються
організації роботи у підконтрольному
позивачу управлінні, однак на
поставлені запитання атестуємий в
більшості випадків не відповів,
проявив необізнаність в деяких
напрямках роботи управління та деякі
питання переадресував своїм
заступникам.

Позивач на запитання суду про його
обізнаність стосовно існування
наказів ГУПФУ від 19.10.2012 № 133 та від
09.10.2013 № 240-о відповів, що йому відомо
про їх існування. Зокрема, зазначив, що
наказ ГУПФУ від 09.10.2013 № 240-о ним був
оскаржений до суду, а наказ від 19.10.2012 №
133 мав місце ще у минулому році, за який
державний службовець, згідно щорічні
оцінки виконання державним службовцем
покладених на нього завдань та
обов'язків, отримав позитивну оцінку. З
огляду на це, вважає посилання на
вказані накази у протоколі
атестаційної комісії безпідставними.

Проте, суд не погоджується з такими
доводами позивача та зазначає, що
оскільки на момент проведення
атестації ОСОБА_1 жоден із вказаних
наказів не був скасований, то посилання
на них є цілком законними.

Враховуючи пояснення свідків ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, приймаючи до уваги протокол
засідання атестаційної комісії від
22.11.2013 № 5, атестаційний лист ОСОБА_1 суд
приходить до висновку про відсутність
порушень в діях атестаційної комісії
щодо прийняття рішення про атестацію
позивача як такого, що відповідає
займаній посаді за умови.

Згідно з п. 12 Положення у разі
прийняття рішення про відповідність
займаній посаді за певних умов комісія
рекомендує керівникові призначити
через рік повторне атестування, якщо
державний службовець погодиться
виконати дані йому рекомендації.

В атестаційному листі ОСОБА_1
зазначено, що атестаційна комісія
рекомендує провести повторну
атестацію через 1 рік, забезпечити
особистий контроль за роботою служби
пенсійного забезпечення.

В судовому засіданні представник
відповідача зазначив про те, що ОСОБА_1
відмовився від виконання наданих йому
рекомендацій, а відповідно і від
проходження повторної атестації.

Позивач у відповіді на вказане
запитання повідомив, що дійсно не
погоджується виконувати рекомендації
атестаційної комісії, у зв'язку із їх
неконкретним змістом.

Суд зазначає, що дійсно, прийняти
рекомендації атестаційної комісії чи
відмовитись від їх виконання це є
виключним правом державного службовця.

Відносно змісту та формулювання умов
відповідності займаній посаді, суд в
певній мірі погоджується із позивачем
та зазначає, що такі умови мають бути
чітко сформульовані, мати зрозумілий
зміст та порядок виконання. Цього
дотримано атестаційною комісією не
було, та в решті умови були
сформульовані загалом.

Проте, вказане не вплинуло на
законність дій атестаційної комісії та
на законність та обґрунтованість
рішення щодо ОСОБА_1

Щодо позовних вимог про визнання
незаконним та скасування рішення
атестаційної комісії Головного
управління ПФУ в Запорізькій області
від 22.11.2013 відносно ОСОБА_1 суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 17 Положення про
результати кожного засідання комісії
її голова

повідомляє керівника.

За результатами атестації керівник
видає відповідний наказ
(розпорядження) (п. 18 Положення).

Згідно з п. 19 Положення рішення про
переведення державного службовця за
його

згодою на іншу посаду або про
звільнення з посади приймається
керівником у двомісячний термін з дня
атестації. Прийняття такого рішення
після закінчення зазначеного терміну
не допускається. Час хвороби
державного службовця, а також
перебування його у відпустці до цього
терміну не включається.

Рішення керівника, прийняті за
результатами атестації, можуть бути
оскаржені державним службовцем до суду
(п. 21 Положення).

Тобто, саме рішення керівника, прийняте
за результатами атестації створює для
державного службовця певні правові
наслідки. В свою чергу, рішення
атестаційної комісії носить фактично
рекомендаційний характер та підлягає
затвердженню керівником установи.

В даному випадку, рішення атестаційної
комісії щодо результатів проведення
атестації державних службовців
апарату Головного управління,
начальників територіальних управлінь
Пенсійного фонду області та їх
заступників у 2013 році затверджено
наказом начальника Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області від 06.12.2013
№ 300-о.

Також, в судовому засіданні з'ясовано,
що наказом начальника Головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області від 27.12.2013 № 318-о
наказ Головного управління Пенсійного
фонду України в Запорізькій області
від 06.12.2013 № 300-о визнано таким, що
втратив свою чинність. В той же час
вказаний наказ затвердив списки
працівників Головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області (додаток 1), начальників
управлінь Пенсійного фонду України в
містах, районах Запорізької області,
районах міста Запоріжжя та їх
заступників (додаток 2), які
відповідають займаним посадам;
затверджено список працівників
Головного та керівників
територіальних управлінь Пенсійного
фонду України в Запорізькій області,
які відповідають займаним посадам за
умови (додаток 3).

Однак, ані наказ № 300-0 від 06.12.2013, ані
наказ № 318-о від 27.12.2013 позивачем не
оскаржується та не є предметом даного
розгляду.

Таким чином, в задоволенні позовних
вимог про визнання незаконним та
скасування рішення атестаційної
комісії Головного управління ПФУ в
Запорізькій області від 22.11.2013 відносно
ОСОБА_1 слід відмовити.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених

статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі досліджених в ході
судового розгляду справи документів, а
також згідно пояснень представника
відповідача та показань свідків суд
прийшов до висновку про відсутність
порушень прав позивача з боку
атестаційної комісії головного
управління Пенсійного фонду України в
Запорізькій області під час проведення
атестації 22.11.2013 та прийняття рішення
відносно ОСОБА_1

Тому, у задоволені
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Запорізькій
області про визнання протиправними
дій, визнання протиправним та
скасування рішення, - відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.Я. Максименко