Справа № 805/17000/13-а
Суддя: Мозговая Н. А.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р.
Справа №805/17000/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12год.30хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого -
судді Мозгової Н.А.

при секретарі
Проніні Д.С.

за участю

представника позивача
Дунда В.І.

представника відповідача
Савенкова О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за адресою: м. Донецьк, вул. 50
Гвардійської дивізії,17
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Костянтинівці та Костянтинівському
районі Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в м. Костянтинівці Донецької
області про стягнення витрат в сумі
1656031,77 грн.,-

В С Т А Н О
В И В:

27.11.2013р. позивач, Управління Пенсійного
фонду України в м. Костянтинівці та
Костянтинівському районі Донецької
області, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
профзахворювань України в м.
Костянтинівці Донецької області про
стягнення витрат в сумі 1656031,77 грн., яка
складається з витрат по особовим
справам потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання з отриманням
пенсіонерами травм за межами України
за період з 01.04.2011року по 31.08.2013року в
сумі 89079,76грн., витрат по особовим
справам потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.04.2011року по
01.01.2013року, в які були включені виплати
державної адресної допомоги на
загальну суму 1560075,28грн. та за період з
01.05.2011року по 01.09.2013року суми виплат
допомоги на поховання на загальну суму
6876,73грн.

Позовні вимоги позивач мотивував тим,
що позивачем були виплачені суми
витрат на виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, отриманого у країнах СНД за
період з 01.04.2011року по 31.08.2013року у сумі
89079,76грн., суми витрат в які були
включені виплати державної адресної
допомоги на загальну суму 1560075,28грн. за
період з 01.04.2011року по 01.01.2013року, суми
виплат допомоги на поховання на
загальну суму 6876,73грн. за період з
01.05.2011року по 01.09.2013року, а також були
складені акти щомісячної звірки витрат
по зазначеним особовим справам, які
направлені відповідачеві для заліку.

Позивач вважає, що відмова
відшкодування відповідачем вказаних
витрат не ґрунтується на нормах
чинного законодавства, у зв'язку з чим
просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову та надав письмові
заперечення, в яких посилався на ст. 2
Угоди в галузі пенсійного
забезпечення, підписаною 13.03.1992 року
державами-учасницями СНД, ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», п. 7
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відповідно до яких
вважає позовні вимоги безпідставними.

Відповідач зазначив, що положеннями
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що
страхові виплати мають бути пов'язані
із страховими випадками, що спричинені
ушкодженням здоров'я внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання
застрахованої особи. Посилався на п. 8
ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд згідно з
порядком, визначеним Кабінетом
Міністрів України, але п. 9 цієї статті
вказує на те що, такі виплати
здійснюються у випадку коли причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Крім того, зазначив, що щомісячна
державна адресна допомога є додатковою
допомогою до пенсії і до основного її
розміру не включається.

Просив відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були понесені витрати з
виплати та доставки пенсій щодо
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким виплачено пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, отриманого
у країнах СНД за період з 01.04.2011року по
31.08.2013року в сумі 89079,76грн., витрати, в
які були включені виплати державної
адресної допомоги на загальну суму
1560075,28грн. за період з 01.04.2011року по
01.01.2013року, суми виплат допомоги на
поховання на загальну суму 6876,73грн. за
період з 01.05.2011року по 01.09.2013року.

Вказані суми були включені позивачем
до відповідних актів щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих.

Відповідачем ці суми не були прийняті
до заліку, що не оспорюється сторонами.

Не погоджуючись із вищезазначеним
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Також, суд вважає за доцільне
зазначити, що спірні витрати з виплати
та доставки пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є складовою пенсії, тому
при вирішені даного спору слід
керуватися нормами, які передбачають
порядок її відшкодування.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Сфера дії цього Закону поширюється на
категорію осіб, щодо відшкодування
витрат на виплату пенсій, щодо якої
виник спір.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI цього
Закону встановлено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 9
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту процитованої норми випливає,
що вона регулює інші відносини, а не ті,
які є предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесених у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Так, доказом отримання потерпілими
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
каліцтва від нещасного випадку на
виробництві являються протокол по
призначенню пенсії за №17 від грудня
1976року стосовно ОСОБА_3 , протокол по
призначенню пенсії за №199 від
24.08.1978року стосовно ОСОБА_7, протокол по
призначенню пенсії за №3/14 від
13.05.1993року стосовно ОСОБА_4, протокол по
призначенню пенсії за №6 від 27.01.1982року
стосовно ОСОБА_6, акт про нещасний
випадок на виробництві від 03.12.1976року
стосовно ОСОБА_3, акт про нещасний
випадок на виробництві від 25.07.1981року
стосовно ОСОБА_6, акт про нещасний
випадок на виробництві від 23.12.1988року
стосовно ОСОБА_5, акт про нещасний
випадок на виробництві від 26.03.1978року
стосовно ОСОБА_7, документ медичної
експертизи життєздатності Республіки
Молдова серії №051947 стосовно ОСОБА_5,
виписка з акта ВТЕК стосовно ОСОБА_4
(арк.с.179-192).

Враховуючи викладене, суд задовольняє
позовні вимоги Управління Пенсійного
фонду України в м. Костянтинівці та
Костянтинівському районі Донецької
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в м. Костянтинівці Донецької
області про стягнення витрат по
виплаті пенсії по особовим справам
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на суму 89079,76грн. за
період з 01.04.2011року по 31.08.2013року.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Костянтинівці та Костянтинівському
районі Донецької області була
виплачена допомога на поховання сім'ї
померлого або особам, які здійснювали
поховання відповідно до ст.ст. 37, 38, 91
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» на суму у розмірі 6876,73
грн. за період з 01.05.2011року по 01.09.2013
року, по справам ОСОБА_8 в сумі 1568,00грн.,
ОСОБА_9 в сумі 1568,00грн., ОСОБА_10 в сумі
1600,00грн., ОСОБА_11 в сумі 1612,64грн., ОСОБА_12
в сумі 223,84грн., ОСОБА_13 в сумі 185,05грн.,
ОСОБА_14 в сумі 106,56грн.

Вказані виплати увійшли до Актів
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідач відмовився підписати
вказані Акти та не прийняв до заліку
суму витрат на виплату допомоги на
поховання з підстав відсутності
причинного зв'язку між смертю особи та
нещасним випадком на виробництві або
професійним захворюванням.

Факт виплати вказаних сум допомоги
відповідачем не оспорюється.

У статті 25 Закону України "Основи
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" перелічені види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням. Усі
види страхування, крім медичного,
включають допомогу на поховання.

Так, зокрема, до пенсійного страхування
входить допомога на поховання
пенсіонерів; до страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
допомога на поховання (крім поховання
пенсіонерів, безробітних та осіб, які
померли від нещасного випадку на
виробництві); до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання -допомога на
поховання осіб, які померли внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язано співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначено
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків. Так, у разі настання
страхового випадку він у встановленому
законом порядку повинен, зокрема,
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачувати відповідні кошти йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організовувати поховання
померлого, відшкодовувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34
зазначеного Закону у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку або
професійного захворювання витрати на
його поховання несе Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (далі
-Порядок), затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 11 липня
2001 року № 826, регулює питання
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
таких витрат страхувальнику або сім'ї
застрахованого чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 Порядку).

Згідно з абзацом другим частини
дев'ятої статті 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26
Закону України "Основи законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
частини другої статті 24 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який визначає правову
основу, економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний відшкодовувати виплачені
іншими страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Виходячи з цього, допомога на поховання
відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
тільки в разі настання смерті за
наслідками отриманого нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, що
підтверджується висновками
спеціальних медичних закладів.

Положення пункту 4 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16 травня
2003 року за № 376/7697, яким зобов'язано Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати Пенсійному
фонду витрати на допомогу на поховання
сім'ї померлого або особі, яка
здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а тому до спірних
відносин застосуванню не підлягає.

Суд зазначає, що позивачем не надано
суду будь-яких доказів у підтвердження
того, що смерть ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14
настала за наслідками отриманого
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, що
підтверджувалось би висновками
спеціальних медичних закладів.

Таким чином, приймаючи до уваги
відсутність будь-яких доказів
причинного зв'язку сметрі з
професійним захворюванням або
нещасним випадком на виробництві
стосовно ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, суд
приходить до висновку про відсутність
у відповідача законних підстав для
відшкодування позивачу понесених ним
витрат на допомогу на поховання у
розмірі 6876,73 грн., відтак в цій частині
вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача витрат на виплату
адресної допомоги суд зазначає
наступне.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України (далі
-Фонд соціального страхування від
нещасних випадків) установлений
статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, визначено
Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від 4
березня 2003 року № 5-4/4 та зареєстрованим
у Міністерстві юстиції України 16
травня 2003 року за № 376/7697.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку суми,
що підлягають відшкодуванню Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків, -це суми, що виплачуються
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення", Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме:

сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання;

щомісячна цільова грошова допомога на
прожиття, якщо така надавалася
пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію;

допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію;

сума витрат Пенсійного фонду з виплати
і доставки вищезазначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 березня 2008 року № 265 "Деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян" визначено, що у разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам не
досягає прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, таким особам
надається щомісячна державна адресна
допомога у сумі, що не вистачає до
зазначеного прожиткового мінімуму.

Щомісячна державна адресна допомога є
додатковою допомогою до пенсії і до
основного її розміру не включається.

Отже, щомісячна державна адресна
допомога є самостійним видом виплат та
виплачується пенсіонеру, крім інших
видів виплат, у тому числі цільової
допомоги на прожиття, з урахуванням
приписів зазначеної постанови
Кабінету Міністрів України.

Щомісячна державна адресна допомога до
пенсії, призначена і виплачена
управлінням Пенсійного фонду України
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 26 березня 2008 року
№ 265 "Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян" не є виплатою,
що підлягає фінансуванню згідно зі
статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Вказана доплата також не наведена в
переліку, визначеному пунктом 4 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

З огляду на викладене, суд вважає, що у
відповідача відсутні підстави для
відшкодування Пенсійному фонду витрат
на виплату і доставку адресної
допомоги. Отже, вимоги в частині
стягнення витрат на виплату і доставку
адресної допомоги у розмірі 1560075,28 грн.
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1,2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Представник позивача пояснив, що у
зв'язку з великим обсягом роботи в
2011-2012роках з опрацювання позовів осіб
про перерахунок пенсій згідно з
Законом України «Про статус та
соціальний захист дітей війни» та
Законом України «Про статус та
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а також проведенням
реорганізації управління ПФУ, позивач
був не в змозі звернутись з зазначеним
позовом в передбачені законом строки.

Відповідно до ч.1 ст.102 КАС України
пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений
судом, продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що позивачем було пропущено
строк звернення до суду з зазначеним
адміністративним позовом з поважних
причин.

Враховуючі викладене, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог позивача в частині стягнення
суми витрат по особовим справам
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким виплачено пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання з отриманням
пенсіонерами травм за межами України
за період з 01.04.2011року по 31.08.2013року в
сумі 89079,76грн. Стосовно іншої частини
позовних вимог про стягнення витрат на
допомогу на поховання та витрат на
виплату і доставку адресної допомоги
суд дійшов висновку про їх
необгрунтованість.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 1-6, 10-11, 14-15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86-87,
94, 98, 104-105, 111-112, 114, 121, 160-163, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в м. Костянтинівці та
Костянтинівському районі Донецької
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в м. Костянтинівці Донецької
області про стягнення витрат в сумі
1656031,77 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в м. Костянтинівці Донецької
області витрати на виплату пенсій
особам, що отримали каліцтво внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на території країн СНД за
період з 01.04.2011 року по 31.08.2013 року на
суму 89079,76грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанову прийнято у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 23.01.2014 року.

Повний текст постанови відповідно до
ч.3 ст.160 КАС України складений 28.01.2014р.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10 - денний строк з дня
отримання постанови апеляційної
скарги з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Мозговая Н. А.