Справа № 816/6120/13-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 р.Справа № 816/6120/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання
Антоненко Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача 1 - Котенка
М.М.

представника відповідача 2 -
Забєлінського О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013р.
по справі № 816/6120/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавській
області , Полтавського міського
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області

про визнання незаконними та скасування
наказів, скасування висновків
службового розслідування, поновлення
на роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області,
Полтавського міського Управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Полтавській області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ
УМВС України в Полтавській області від
19.09.2913 року № 1172 про притягнення
позивача до дисциплінарної
відповідальності;

- визнати незаконним та скасувати наказ
УМВС України № 484 о/с від 03.10.2013 року в
частині звільнення позивача за п. 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (у запас) за
скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу;

- поновити старшого сержанта міліції
ОСОБА_1 в посаді інспектора патрульної
служби взводу № 1 батальйону
патрульної служби Полтавського
міського управління з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу;

- скасувати висновок службового
розслідування УМВС України в
Полтавській області від 19.09.2013 року по
даному факту.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що підставою для прийняття
оскаржуваних наказів слугували
висновки службового розслідування за
повідомленням гр. ОСОБА_4 щодо двох
невідомих чоловіків, які представилися
працівниками міліції та шахрайським
шляхом намагалися заволодіти його
грошовими коштами в сумі 200 грн. В свою
чергу, оскільки факт скоєння саме
позивачем вчинку, що дискредитує
звання рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ є
недоведеним, то звільнення позивача з
органів внутрішніх справ є незаконним.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, позивач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
зокрема на порушення вимог Закону
України "Про міліцію" (далі - Закон
України №565-XII), Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.07.1991 року № 114, Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" від 22.02.2006
року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний
статут)

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
доведеність факту скоєння позивачем
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу органів
внутрішніх справ, та як наслідок,
законності та обґрунтованості
звільнення останнього з органів
внутрішніх справ. Зазначив, що судом
першої інстанції під час судового
розгляду справи не було надано
належної правової оцінки доказам, які
свідчать про відсутність в діях
позивача жодних вчинків, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ.

Відповідач 1, УМВСУ в Полтавській
області, надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких, посилаючись
на обґрунтованість та об'єктивність
рішення суду, просить залишити його без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Відповідач 2, Полтавське МУ УМВСУ в
Полтавській області, правом надання
письмових заперечень на апеляційну
скаргу не скористався, у судових
засідання представник просив залишити
оскаржуване рішення суду без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні позивач та
представники відповідачів підтримали
свої правові позиції по справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду,що ОСОБА_1 у період з 29.04.2010
року по 03.10.2013 року проходив службу в
органах внутрішніх справ України.

Посадовими особами Полтавського МУ
УМВСУ в Полтавській області та УМВСУ в
Полтавській області проведено
службове розслідування за
повідомленням гр. ОСОБА_4, щодо двох
невідомих чоловіків, які представилися
працівниками міліції та шахрайським
шляхом намагалися заволодіти його
грошовими коштами в сумі 200 грн., за
наслідками якого складено висновок від
19.09.2013 року.

Згідно висновку службового
розслідування було встановлено факт
скоєння позивачем вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ та не сумісне з
подальшим перебуванням в органах
внутрішніх справ (а.с. 45-47).

19.09.2013 року УМВСУ в Полтавській області
прийнято наказ №1172 "Про звільнення за
скоєння вчинку, що дискредитує звання
міліції", згідно п. 1 якого, за скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу внутрішніх
справ, інспектора патрульної служби
взводу №1 батальйону патрульної служби
Полтавського МУ старшого сержанта
міліції ОСОБА_1 звільнено з органів
внутрішніх справ (а.с. 30-31).

Вказаний наказ був реалізований
наказом УМВСУ в Полтавській області
від 03.10.2013 року №484о/с, відповідно до
якого, згідно з Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ звільнено з органів
внутрішніх справ за пунктом 66 (у запас
за скоєння вчинків, що дискредитують
звання рядового і начальницького
складу) старшого сержанта міліції
ОСОБА_1, інспектора служби (міліції
місцевого бюджету) взводу №1
Батальйону патрульної служби
Полтавського міського управління,
03.10.2013 року (а.с. 32).

Позивач, не погоджуючись із висновками
службового розслідування та
прийнятими за його наслідками спірними
наказами, звернувся до суду із даним
позовом.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
виходив з того, що оскільки під час
судового розгляду було підтверджено
факт скоєння позивачем вчинку, що
дискредитує звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, то оскаржувані
накази були прийняті на підставі та у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України
№565-XII, міліція в Україні - державний
озброєний орган виконавчої влади, який
захищає життя, здоров'я, права і свободи
громадян, власність, природне
середовище, інтереси суспільства і
держави від протиправних посягань.
Статтею 7 даного Закону зазначено, що
міліція є єдиною системою органів, яка
входить до структури Міністерства
внутрішніх справ України, виконує
адміністративну, профілактичну,
оперативно-розшукову,
кримінально-процесуальну, виконавчу та
охоронну (на договірних засадах)
функції. При цьому, згідно із ст. 20
вказаного Закону працівник міліції є
представником державного органу
виконавчої влади.

Згідно із ч. 1 статті 18 Закону України
№565-XII, порядок та умови проходження
служби в міліції регламентуються
Положенням про проходження служби
особовим складом органів внутрішніх
справ, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що порядок та
умови проходження служби особами
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права та
обов'язки визначаються Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР №
114 від 29.07.1991 року.

Пунктом 10 Розділу 2 зазначеного
Положення передбачено, що особи
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ користуються
всіма соціально-економічними,
політичними та особистими правами і
свободами, виконують усі обов'язки
громадян, передбачені Конституцією та
іншими законодавчими актами, а їх
права, обов'язки і відповідальність, що
випливають з умов служби, визначаються
законодавством, Присягою, статутами
органів внутрішніх справ і цим
Положенням.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України стосовно її
дотримання, види заохочень та
дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначено Дисциплінарним статутом
органів внутрішніх справ України.

Згідно із ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного
статуту, службова дисципліна -
дотримання особами рядового і
начальницького складу Конституції і
законів України, актів Президента
України і Кабінету Міністрів України,
наказів та інших нормативно-правових
актів Міністерства внутрішніх справ
України, підпорядкованих йому органів
і підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України, а
дисциплінарний проступок - невиконання
чи неналежне виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту
передбачено, що службова дисципліна
базується на високій свідомості та
зобов'язує кожну особу рядового і
начальницького складу, зокрема,
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів і наказів
начальників, захищати і охороняти від
протиправних посягань життя, здоров'я,
права та свободи громадян, власність,
довкілля, інтереси суспільства і
держави, поважати людську гідність,
виявляти турботу про громадян і бути
готовим у будь-який час надати їм
допомогу, дотримуватися норм
професійної та службової етики,
берегти державну таємницю, у службовій
діяльності бути чесною, об'єктивною і
незалежною від будь-якого впливу
громадян, їх об'єднань та інших
юридичних осіб, стійко переносити всі
труднощі та обмеження, пов'язані зі
службою, постійно підвищувати свій
професійний та культурний рівень,
сприяти начальникам у зміцненні
службової дисципліни, забезпеченні
законності та статутного порядку,
виявляти повагу до колег по службі та
інших громадян, бути ввічливим,
дотримуватися правил внутрішнього
розпорядку, носіння встановленої форми
одягу, вітання та етикету, з гідністю і
честю поводитися в позаслужбовий час,
бути прикладом у дотриманні
громадського порядку, припиняти
протиправні дії осіб, які їх учиняють,
берегти та підтримувати в належному
стані передані їй в користування
вогнепальну зброю, спеціальні засоби,
майно і техніку. У разі виявлення
порушень законодавства, зловживань чи
інших правопорушень у службовій
діяльності особа рядового або
начальницького складу повинна вжити
заходів щодо припинення цих порушень
та доповісти про це безпосередньому
або старшому прямому начальникові.

Порядок накладення дисциплінарних
стягнень на осіб рядового і
начальницького складу визначено ст. 14
Дисциплінарного статуту. Так, з метою
з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування. Службове розслідування
має бути завершене протягом одного
місяця з дня його призначення
начальником. У разі необхідності цей
термін може бути продовжено
начальником, який призначив службове
розслідування, або старшим прямим
начальником, але не більш як на один
місяць. Перед накладенням
дисциплінарного стягнення начальник
або особа, яка проводить службове
розслідування, повинні зажадати від
порушника надання письмового
пояснення. Небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Про накладення дисциплінарного
стягнення видається наказ, зміст якого
оголошується особовому складу органу
внутрішніх справ. Зміст наказу
доводиться до відома особи рядового
або начальницького складу, яку
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, під підпис. У разі
звільнення з посади або звільнення з
органів внутрішніх справ особі
рядового або начальницького складу
видається витяг з наказу. При
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо. Звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Колегія суддів зазначає, що чинне
законодавство України не містить
нормативного визначення поняття
"вчинок, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу", відтак, таке
поняття є оціночним і безпосередньо
пов'язане із невиконанням чи
неналежним виконанням службових
обов'язків, порушенням чинного
законодавства України, а тому у кожному
конкретному випадку звільнення
працівника міліції за скоєння вчинків,
що дискредитують звання рядового і
начальницького складу, потрібно
перевіряти з урахуванням усіх обставин
справи.

Так, порядок проведення службового
розслідування стосовно особи (осіб)
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ у разі
надходження до органів та підрозділів
внутрішніх справ України, навчальних
закладів та науково-дослідних установ
системи Міністерства внутрішніх справ
України відомостей про вчинення нею
(ними) дій, які порушують права і
свободи громадян, службову дисципліну,
оформлення результатів службового
розслідування та прийняття за ними
рішення, а також компетенцію
структурних підрозділів та посадових
осіб органів внутрішніх справ України
(далі - ОВС) при його проведенні,
визначені Інструкцією про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України,
затвердженою наказом МВС України від
12.03.2013 року №230.

Згідно пункту 2.1 вищенаведеної
Інструкції, підставами для проведення
службового розслідування є порушення
особами РНС службової дисципліни, у
тому числі скоєння кримінальних або
адміністративних правопорушень,
знищення або втрата службових
документів, доручених або охоронюваних
матеріальних цінностей, вчинення
особами РНС діянь, які порушують права
і свободи громадян, службову
дисципліну, інші події, пов'язані із
загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх
травмуванням (пораненням), а також
події, які сталися за участю осіб РНС і
можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції
підставою для проведення службового
розслідування є належним чином
письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника.

Згідно підпункту 6.2.1 пункту 6.2
Інструкції виконавець (голова, члени
комісії) з метою забезпечення повного,
всебічного і об'єктивного дослідження
обставин подій, що стали підставою для
призначення службового розслідування,
має право: виїжджати на місце скоєння
дисциплінарного проступку,
кримінального чи адміністративного
правопорушення, іншої події, що стала
підставою для призначення службового
розслідування. При цьому він не повинен
перешкоджати здійсненню компетентними
особами огляду місця події в межах
кримінального процесуального чи
адміністративного законодавства;
викликати осіб РНС, стосовно яких
проводиться службове розслідування, а
також інших працівників ОВС, інших осіб
(за їх згодою), які обізнані або мають
відношення до обставин, що стали
підставою для призначення службового
розслідування, й одержувати від них
письмове пояснення, форма якого
наведена в додатку до цієї Інструкції,
або усні пояснення, а також документи,
які стосуються службового
розслідування; проводити одночасні
опитування осіб, у поясненнях яких про
обставини порушення є суттєві
розбіжності. Одночасне опитування
проводиться за згодою опитуваних осіб,
про його проведення складається
довідка; здійснювати фіксацію
технічними засобами за згодою особи, з
якою проводиться бесіда, її усних
пояснень. Така згода оформлюється в
письмовому вигляді, підписується
опитуваним та приєднується до
матеріалів службового розслідування;
ознайомлюватися і вивчати в
установленому порядку відповідні
документи, що мають відношення до
службового розслідування, у разі
потреби - знімати з них копії і
приєднувати до матеріалів службового
розслідування; користуватися в
установленому порядку обліками та
інформаційними базами МВС, ГУМВС, УМВС,
ВНЗ; залучати в разі потреби
відповідних фахівців і отримувати від
них консультації, пояснення,
роз'яснення з питань, що можуть сприяти
проведенню службового розслідування;
отримувати та збирати згідно із
законодавством України матеріали, що
стосуються службового розслідування, у
тому числі від інших органів державної
влади та місцевого самоврядування,
юридичних і фізичних осіб, за запитом
начальника, який призначив службове
розслідування, чи інших уповноважених
осіб.

Відповідно до пункту 8.1 Інструкції
підсумковим документом службового
розслідування є висновок службового
розслідування.

Як було встановлено під час розгляду
справи у суді першої інстанції та
знайшло своє підтвердження під час
апеляційного перегляду, 12.09.2013 року до
УКЗ УМВС України надійшов рапорт
помічника начальника чергової частини
штабу УМВС України майора міліції
Котляра І.В. про надходження до
чергової частини телефонного
повідомлення від мешканця м. Полтава
ОСОБА_4 про те, що 11.09.2013 року близько 19.00
год. по вул. Ватутіна в м. Полтава до
нього підійшли два працівники міліції,
які не представилися, та шахрайським
шляхом намагалися заволодіти його
грошовими коштами (а.с. 69).

На підставі вказаного рапорту
начальником УМВС України в Полтавській
області генерал-майором міліції
Е.В.Федосовим 12.09.2013 року винесено наказ
№447 "Про призначення комісійного
службового розслідування" (а.с. 59).

Матеріалами справи підтверджено, що
працівниками ВВБ в Полтавській
області, було вчинено дії для
забезпечення повного, всебічного і
об'єктивного дослідження обставин
подій, зокрема, відібрано пояснення в
осіб, які обізнані або мають відношення
до обставин справи, що стали підставою
для призначення службового
розслідування, отримано
характеристики на ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
запропоновано старшому сержанту
міліції ОСОБА_1 та сержанту міліції
ОСОБА_9 провести одночасне опитування
їх та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на що ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 відмовилися, отримано
інформацію, щодо маршруту патрулювання
та виходу на зв'язок ОСОБА_1 та ОСОБА_9
(а.с. 49-53, 54-66, 75-76).

За наслідком проведеного службового
розслідування, 19.09.2013 року начальником
відділу кадрового забезпечення
Полтавського МУ УМВС України в
Полтавській області майором міліції
Михайличенко Т.Г., старшим інспектором
відділу УГБ УМВС майором міліції
Виноградовим С.В., інспектором відділу
ІОС УКЗ УМВС України в Полтавській
області капітаном міліції Книшем Ю.В.
за погодженням з начальником ПМУ УМВС
України в Полтавській області
підполковником міліції Ємцем В.В.,
начальником УГБ УМВС України в
Полтавській області полковником
міліції Родич Г.О., начальником УКЗ УМВС
України в Полтавській області
полковником міліції Царьовим В.В.
затверджено висновок службового
розслідування, за результатами якого,
встановлено, що дії позивача
дискредитують звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ і не сумісні з
подальшим перебуванням в органах
внутрішніх справ.

Колегія суддів зазначає, що проведене
відносно позивача службове
розслідування було здійснене з
дотриманням встановленого ст. 14
Дисциплінарного статуту порядку.

Відповідно до ст. 16 Дисциплінарного
статуту у разі проведення за фактом
учинення проступку службового
розслідування на осіб рядового і
начальницького складу дисциплінарне
стягнення може бути накладено не
пізніше одного місяця з дня закінчення
службового розслідування.

Матеріалами справи підтверджено
прийняття оскаржуваного наказу з
дотриманням вищезазначених строків.

Згідно ст. 5 Закону України №565-XII,
міліція виконує свої завдання
неупереджено, у точній відповідності з
законом. Ніякі виняткові обставини або
вказівки службових осіб не можуть бути
підставою для будь-яких незаконних дій
або бездіяльності міліції. Для
забезпечення громадського порядку
працівники міліції зобов'язані вживати
заходів незалежно від свого
підпорядкування.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів дійшла висновку, що матеріалами
службового розслідування доведено
факт допущення позивачем протиправних
дій та зловживання службовим
становищем, що є дискредитацією звання
працівника органів внутрішніх справ,
тобто скоєно дисциплінарний проступок,
якій призвів до підриву існуючого
правопорядку, авторитету і престижу
правоохоронного органу - міліції, що
стало підставою для розпочатого
кримінального провадження №0000108
за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365
КК України.

Крім того, факт скоєння позивачем
проступку, який дискредитує звання
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, було
підтверджено також допитаними в якості
свідків під час розгляду справи у суді
першої інстанції громадянами ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_16 та ОСОБА_8, свідчення
яких були послідовними,
деталізованими, узгоджувались між
собою та не суперечили фактично
встановленим обставинам справи.
Вказані особи не мали особистих та
службових відносин з позивачем, та
будь-яких мотивів для оговору позивача.
Крім того, під час розгляду справи у
суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 впізнали позивача.

В свою чергу, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції відносно того, що покази
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19
не можуть бути об'єктивними та прийняті
до уваги під час прийняття рішення,
оскільки, по-перше, вони не
узгоджуються з показами інших свідків
та матеріалами адміністративної
справи, а по-друге, допитані свідки
знаходяться з позивачем у дружніх або
близьких відносинах, у зв'язку з чим, є
особами зацікавленими у результаті
розгляду справи.

Статтею 18 Дисциплінарного статуту
встановлено, що дисциплінарне
стягнення виконується негайно, але не
пізніше місяця з дня його накладення,
не враховуючи періоду перебування
особи рядового і молодшого
начальницького складу у відпустці,
відрядженні або її тимчасової
непрацездатності.

Відповідно до пункту 66 розділу VІІ
"Звільнення зі служби" Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Колегія суддів зазначає, що
застосування начальником УМВС України
в Полтавській області крайнього заходу
дисциплінарного впливу до позивача є
обґрунтованим та правомірним, оскільки
під час судового розгляду було
підтверджено факт скоєння позивачем
дій, які дискредитують звання рядового
і начальницького складу органів
внутрішніх справ і не сумісні з
подальшим перебуванням в органах
внутрішніх справ.

Посилання позивача, як на підставу
незаконності оскаржуваних наказів, на
постанову старшого слідчого
прокуратури Київського району м.
Полтави від 16.10.2013 року, якою було
закрито кримінальне провадження
стосовно нього, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки вказана
обставина не виключає наявність в його
діях проступку, який дискредитує
звання рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ.

Також, як вбачається із вказаної
постанови, за час проведення
досудового розслідування слідчим
прокуратури самостійно докази взагалі
не збиралися, громадяни ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 до прокуратури не викликалися,
слідчі дії не проводилися.

Крім того, звільнення особи за вчинення
дій, які дискредитує звання рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, є окремою підставою
для звільнення, яке ніяк не пов'язано з
розпочатим кримінальним провадженням
і набранням чинності вироком, який
постановлено судом за результатами
розгляду кримінальної справи,
оскільки, засуджені за вчинення
злочину особи рядового і
начальницького складу (в тому числі і
без позбавлення спеціального звання),
підлягають звільненню зі служби в
органах внутрішніх справ після вступу
в законну силу вироку суду за п. 67
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
тобто це є окремою підставою для
звільнення, яка передбачає інший
порядок звільнення.

Колегія суддів зазначає, що сам факт
розпочатого відносно працівника
органів внутрішніх справ
кримінального провадження за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України
(Перевищення влади або службових
повноважень) дискредитує авторитет
органів внутрішніх справ, а отже
вчинені ним дії, що були підставою для
розпочатого кримінального провадження
є проступком, несумісним з
перебуванням в органах внутрішніх
справ.

Відповідно до ст.17 Закону України
№565-XII, позивач при прийнятті на службу
до міліції приносив присягу та клявся,
у тому числі завжди суворо
дотримуватися Конституції України та
чинного законодавства, бути сумлінним
і дисциплінованим працівником, а також
присягав з високою відповідальністю
виконувати свій службовий обов'язок,
вимоги статутів і наказів, постійно
вдосконалювати професійну
майстерність та підвищувати рівень
культури, всіляко сприяти зміцненню
авторитету органів внутрішніх справ,
та клявся мужньо і рішуче, не шкодуючи
своїх сил і життя, боротися із
злочинністю, захищати від протиправних
посягань на життя, здоров'я, прав й
свободи громадян, державний устрій і
громадський порядок.

А відтак, встановлені за наслідком
службового розслідування висновки
свідчать про завдання з боку
працівника міліції, яким є позивач,
істотної шкоди охоронюваним законом
державним інтересам, які призвели до
порушення прав та інтересів людини в
результаті порушення вимог чинного
законодавства, що не може сприяти
зміцненню авторитету органів
внутрішніх справ. При цьому вчинені
працівником міліції дії мали місце при
виконані ним службових обов'язків під
час проходження служби в органах
внутрішніх справах.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що приймаючи
оскаржувані накази УВМСУ в Полтавській
області діяло у відповідності до вимог
чинного законодавства, в зв'язку з чим,
позовні вимоги щодо їх скасування є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Беручі до уваги, що заявлені позовні
вимоги з приводу поновлення позивача
на посаді із виплатою середнього
заробітку за час вимушеного прогулу є
похідними від вищевказаних вимог, то
вони також не підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
відносно необґрунтованості заявлених
позовних вимог в частині скасування
висновку службового розслідування
УМВС України в Полтавській області від
19.09.2013 року, оскільки вказаний висновок
не є належним рішенням (актом дії)
суб'єкта владних повноважень при
реалізації ним владних управлінських
функцій та не породжує відповідні
правові наслідки, оскільки надає лише
право суб'єкту владних повноважень для
прийняття відповідного рішення у
вигляді наказу, що в свою чергу,
виключає можливість перегляду
правомірності цього висновку.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час її
апеляційного перегляду, не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження незаконності та
необґрунтованості наказів, які є
предметом оскарження.

Натомість, відповідачі, будучі
суб'єктами владних повноважень та
заперечуючи проти позову, довели
правовірність власних дій.

З огляду на встановлені під час
розгляду справи обставини, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості заявлених позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 року
по справі №816/6120/13-а відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 р. по
справі № 816/6120/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області,
Полтавського міського Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області про визнання
незаконними та скасування наказів,
скасування висновків службового
розслідування, поновлення на роботі та
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А. Повний текст ухвали
виготовлений 17.02.2014 р.