Справа № К/9991/7821/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/7821/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Державної автомобільної
інспекції Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області, інспектора
Державної патрульної служби Менського
взводу Державної патрульної служби
Підпорядкованого відділу державної
автомобільної інспекції України в
Чернігівській області Козака
Олександра Сергійовича про скасування
постанови, за касаційною скаргою
Управління Державної автомобільної
інспекції управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області на постанову
Куликівського районного суду
Чернігівської області від 14 липня 2010
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року,-

у с т а н о в и л а :

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Управління Державної
автомобільної інспекції Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернігівській області (далі
Управління ДАІ), інспектора Державної
патрульної служби Менського взводу
Державної патрульної служби
Підпорядкованого відділу державної
автомобільної інспекції України в
Чернігівській області Козака О. С. (далі
інспектор ДАІ), в якому просив
скасувати постанову від 31 травня 2010
року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 31
травня 2010 року інспектор ДАІ Козак О. С.
прийняв постанову, якою його притягнув
до адміністративної відповідальності
за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Вважаючи це рішення протиправним і
таким, що порушує його права, а тому
посилаючись на ці обставини ОСОБА_4
просив про задоволення позову.

Постановою Куликівського районного
суду Чернігівської області від 14 липня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року позов задоволено. Суд першої
інстанції визнав дії інспектора ДАІ
протиправними і скасував постанову від
31 травня 2010 року про притягнення ОСОБА_4
до адміністративної відповідальності
за частиною 2 статті 122 КУпАП.

У касаційній скарзі Управління ДАІ,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані судові рішення скасувати
та відмовити у позові.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211
Кодексу адміністративного судочинства
України підставами касаційного
оскарження є порушення судом норм
матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Задовольняючи позов і скасовуючи
рішення інспектора ДАІ суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що рішення про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності не
відповідає закону.

Як убачається з матеріалів справи, 31
травня 2010 року інспектор ДАІ Козак О. С.
виніс постанову, відповідно до якої
ОСОБА_4 притягнто до адміністративної
відповідальності за частиною 2 статті
122 КУпАП та наклав стягнення у розмірі
850 гривень.

З протоколу про адміністративне
правопорушення вбачається, що позивач
керуючи належним йому транспортним
засобом в м. Чернігові по вулиці
Толстого 31 травня 2010 року здійснив
обгін іншого транспортного засобу
ближче ніж 50 метрів до нерегульованого
пішохідного переходу чим порушив
пункту 14.6 Правил дорожнього руху і таке
слугувало підставами для прийняття
оскаржуваного рішення і притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності.

За приписами пункту 14.6 Правил
дорожнього руху, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 1993 року №1094 (в редакції
спірного періоду) обгін заборонено: а)
на перехресті, крім випадків, коли
обганяються двоколісні транспортні
засоби без бокового причепа; б) на
залізничних переїздах і ближче ніж за
100 м перед ними; в) ближче ніж за 50 м
перед пішохідним переходом у
населеному пункті і 100 м - поза
населеним пунктом; г) у кінці підйому,
на мостах, естакадах, шляхопроводах,
крутих поворотах та інших ділянках
доріг з обмеженою оглядовістю чи в
умовах недостатньої видимості; ґ)
транспортного засобу, який здійснює
обгін або об'їзд; д) у тунелях; е) на
дорогах, що мають дві і більше смуги для
руху в одному напрямку; є) колони
транспортних засобів, позаду якої
рухається транспортний засіб з
увімкненим проблисковим маячком (крім
оранжевого).

Допущення зазначеного тягне
відповідальність за частиною 2 статті
122 КУпАП, відповідно до якої порушення
водіями транспортних засобів правил
проїзду перехресть, зупинок
транспортних засобів загального
користування, проїзд на заборонний
сигнал світлофора або жест
регулювальника, ненадання переваги в
русі маршрутним транспортним засобам,
порушення правил обгону і зустрічного
роз'їзду, безпечної дистанції або
інтервалу, розташування транспортних
засобів на проїзній частині, порушення
правил руху автомагістралями,
користування зовнішніми
освітлювальними приладами або
попереджувальними сигналами при
початку руху чи зміні його напрямку,
використання цих приладів та їх
переобладнання з порушенням вимог
відповідних стандартів, користування
водієм під час руху транспортного
засобу засобами зв'язку, не обладнаними
технічними пристроями, що дозволяють
вести перемови без допомоги рук (за
винятком водіїв оперативних
транспортних засобів під час виконання
ними невідкладного службового
завдання), а так само порушення правил
навчальної їзди, - тягнуть за собою
накладення штрафу від двадцяти п'яти до
тридцяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Суди дійшли правильного висновку, що
порушення позивачем пункту 14.6 Правил
дорожнього руху не доведено. Позивач
заперечив вчинення порушення, тоді як
відповідач будучи суб'єктом владних
повноважень у цих правовідносинах не
надав доказів правомірності
прийнятого рішення.

В силу вимог частини 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суди дійшли правильного висновку, що
відповідачі з огляду на вимоги статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо належності і допустимості
доказів не довели правомірності
прийнятого рішення, а тому
задовольнили позов і скасували
постанову про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності.

Рішення судів відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги їх висновків
не спростовують, такі ґрунтуються на
помилковому трактуванні правових норм,
а тому підстав для їх скасування
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Державної
автомобільної інспекції управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернігівській області залишити без
задоволення, а постанову Куликівського
районного суду Чернігівської області
від 14 липня 2010 року і ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18 січня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.