Справа № 809/16/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 р.
Справа № 876/5363/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового
засідання: Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Долинської об'єднаної державної
податкової інспекції
Івано-Франківської області Державної
податкової служби на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21.02.2013 р. по
справі за позовом Долинського
виробничого управління
водопровідно-каналізаційного
господарства до Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Івано-Франківської області Державної
податкової служби про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

встановив:

03.01.2013 року комунальне підприємство
Долинське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства (надалі по тексту позивач)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Долинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Івано-Франківської області Державної
податкової служби (надалі - відповідач)
про визнання протиправним наказу про
проведення перевірки за №551 від 29.11.2012
року, визнання протиправними дій щодо
проведення перевірки, складання акту
та встановлення порушень, зобов'язання
утриматися від вчинення дій за
наслідками проведеної перевірки.

18.01.2013 року позивач змінив заявлені
позовні вимоги, відповідно до яких
просив суд визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення за №№,
від 25.12.2012 року.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
відповідач протиправно, в порушення
положень Податкового кодексу України
необґрунтовано та безпідставно, за
наслідками перевірки, на підставі
помилкового висновку щодо
нереальності (удаваності)
господарських операцій поставки
позивачу рідкого хлору товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агрогазсервіс», оскаржуваними
податковими повідомленнями-рішеннями
збільшив суму його грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість на 1 718 гривень та зменшив суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за 2
квартал 2011 року на 8 583 гривні.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
21.02.2013 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення за
№ від 25.12.2012 року про нарахування
суми грошового зобов'язання
Долинському виробничому управлінню
водопровідно-каналізаційного
господарства за платежем податок на
додану вартість на суму 1718 гривень.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення за №
від 25.12.2012 року про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
Долинському виробничому управлінню
водопровідно-каналізаційного
господарства розмірі 8583 гривень.

Задовольняючи адміністративний позов
суд першої інстанції зазначив, що Актом
перевірки позивача відповідачем
зроблений висновок, за яким
встановлено відсутність поставки
рідкого хлору. При цьому суд звернув
увагу на ту обставину, що в акті
перевірки вказаний висновок
мотивовано виключно висновками
позапланової невиїзної документальної
перевірки Верхньодніпровською ОДПІ
ДПС у Дніпропетровській області ТОВ
«Агрогазсервіс» (акт за №116/222/33075701 від
02.11.2011 року), одночасно відповідачем
даним актом перевірки досліджено
первинні бухгалтерські документи та
документи податкового обліку
зазначено про здійснення поставки
рідкого хлору, оплату, його
використання у господарській
діяльності позивача, встановлено рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, однак
встановленим під час проведеної
перевірки фактичним обставинам, що
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій належної
оцінки не було надано та їх до уваги не
взято.

За таких обставин, позивачем
правомірно включено до складу витрат
за II квартал 2011 року 8 583 гривень,
понесених на придбання рідкого хлору
11.06.2011 року та правомірно включено до
складу податкового кредиту по податку
на додану вартість за червень 2011 року
суми податку сплаченого ТОВ
«Агрогазсервіс» у зв'язку з придбанням
рідкого хлору в розмірі 1717 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Зокрема апелянт зазначив, що за
наслідками проведеної виїзної
позапланової документальної перевірки
встановлено допущення позивачем
порушення норм Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено
податковий кредит на суму податку на
додану вартість за господарською
операцією з придбання рідкого хлору в
ТОВ «Агрогазсервіс» 11.06.2011 року в
розмірі 1 718 гривень та внесення за цією
операцією до складу показників
податкової звітності від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за 2 квартал 2011
року 8 583 гривень, сплачених
контрагенту.

Такий висновок в акті перевірки
позивача обґрунтовано тим, що за
наслідками перевірки
Верхньодніпровською об'єднаною
державною податковою інспекцією ДПС у
Дніпропетровській області товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрогазсервіс» з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«Аквахлор» за червень 2011 року у ТОВ
«Агрогазсервіс» відсутня база
оподаткування податком на додану
вартість операцій з постачальником ПП
«Аквахлор».

В судове засідання сторони не
з'явились, хоча були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи у суді, а тому суд
вважає за можливе розглянути справу
без їх участі та відповідно до вимог ч. 1
ст. 41 КАС України фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам колегія суддів
виходить з наступного.

Позивач зареєстрований 30.12.1991 року
Долинською районною державною
адміністрацією, його взято на
податковий облік 09.03.2004 року, він є
платником податку на додану вартість
відповідно до свідоцтва за №12523842 від
15.07.1997 року, а також платником податку
на прибуток.

Позивач є комунальним підприємством,
основними видами діяльності якого є
забір, очищення та постачання води (код
КВЕД-2010 36.00), каналізація, відведення й
очищення стічних вод (код КВЕД-2010 37.00),
будівництво трубопроводів (код КВЕД-2010
42.21), тощо.

Також позивачу надано
Івано-Франківською обласною державною
адміністрацією ліцензії (спеціальні
дозволи) на здійснення в період з 07.11.2005
року до 07.11.2008 року (продовжено до 07.11.2010
року) водопостачання та
водовідведення, а в період з 08.11.2010 року
до 08.11.2015 року - централізованого
водопостачання та водовідведення.

В період з 29.11.2012 року до 05.12.2012 року
відповідачем проведена документальна
позапланова виїзна перевірка позивача
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства при
здійсненні операцій з ТОВ
«Агрогазсервіс» за період з 01.04.2011 року
до 30.06.2011 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем 12.12.2012 року складено акт
за №4084/220/03361626 (а.с. 13-27).

За наслідками розгляду вказаного акту
перевірки, відповідач 25.12.2012 року
податковим повідомленням-рішенням за
№ зменшив суму від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток за 2 квартал 2011
року на суму 8 583 гривні та податковим
повідомленням-рішенням за №
збільшив суму грошового зобов'язання
позивачу за платежем податок на додану
вартість на 1 718 гривень, в тому числі 1 717
гривень за основним платежем та 1
гривня за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами (а.с.79-80).

Підставою для визначення вказаних
зобов'язань слугували висновки
проведеної перевірки, згідно яких
позивачем допущено порушення пункту
138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України,
в результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток в сумі 8 583 гривні
за II квартал 2011 року та порушення
статті 22, пункту 185.1 статті 185, пунктів
198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено податковий кредит (в
частині придбання хлору рідкого,
транспортних послуг від ТОВ
«Агрогазсервіс») в сумі 1 717 гривень за
червень 2011 року (а.с. 27).

Висновки відповідача про допущення
позивачем вказаних порушень
ґрунтуються на висновках позапланової
невиїзної документальної перевірки
Верхньодніпровською ОДПІ ДПС у
Дніпропетровській області ТОВ
«Агрогазсервіс» (акт за №116/222/33075701 від
02.11.2011 року про відсутність бази
оподаткування податком на додану
вартість ТОВ «Агрогазсервіс» операцій
з придбання хлору рідкого у
постачальника ПП «Аквахлор» за червень
2011 року, які, в свою чергу, ґрунтуються
на висновках іншого органу державної
податкової служби - ДПІ у місті
Днепродзержинську ДПС у
Дніпропетровській області про
відсутність доказів причетності ПП
«Аквахлор» до придбання,
транспортування та реалізації хлору
рідкого за червень 2011 року.

Підставою для зменшення відповідачем
позивачу суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток за II квартал 2011 року та
визначення грошових зобов'язань з
сплати податку на додану вартість є
висновок про неможливість віднесення
позивачем до складу валових витрат та
податкового кредиту податку на додану
вартість суми вартості придбаного
рідкого хлору та податку на додану
вартість, сплаченого ТОВ
«Агрогазсервіс» у зв'язку з його
придбанням 11.06.2011 року, оскільки видані
податкові накладні, оформленні на
виконання безтоварних, на думку
відповідача, господарських операцій.

Вирішуючи правомірність винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень та перевіряючи
вказані рішення суб'єкта владних
повноважень на відповідність вимогам
встановленим частиною 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про їх
прийняття відповідачем
необґрунтовано, тобто без урахування
всіх обставин, що мали значення для їх
прийняття.

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України визначає
витрати як суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток приватних підприємств,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
до складу витрат не включаються
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит податку на додану
вартість звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
коштів сплачених на придбання
продукції до складу витрат та
віднесення сплачених у ціні товарів
(робіт, послуг) сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
з податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також сплачені
у ціні товарів (робіт, послуг) суми
податку на додану вартість для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Досліджуючи фактичність проведених
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток та податкового кредиту з
податку на додану вартість колегією
суддів встановлено наступне.

Як зазначалося вище позивач є
комунальним підприємством, основним
видом діяльності якого є забір,
очищення та постачання води,
каналізація, відведення й очищення
стічних вод, йому надано спеціальний
дозвіл на здійснення централізованого
водопостачання та водовідведення.

25.12.2009 року позивачем з метою виконання
основного виду своєї господарської
діяльності - здійснення
водопостачання, для хлорування води, що
постачається укладено договір
поставки рідкого хлору за №41 з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрогазсервіс»,
згідно якого сторони домовилися про
здійснення поставки позивачу 4,5 тон
рідкого хлору партіями, в залежності
від потреби покупця за його письмовою
заявкою (пункти 1 та 3.1). Якість товару,
що постачається підтверджується
постачальником паспортом якості (пункт
1.2). Поставка товару здійснюється
спецавтотранспортом на відстань 1084 км
до місця призначення с. Княжолука
Долинського району Івано-Франківської
області (пункт 3.5). Ціна товару та
вартість послуг з перевезення
встановлюється згідно Додатку №1 до
договору (пункт 2.1) (а.с.2-30).

Додатком №1 до вищевказаного договору
позивачем та його контрагентом - ТОВ
«Агрогазсервіс» здійснено погодження
ціни, за яким ціна рідкого хлору, без
податку на додану вартість за 1 тону
складає 4040, 00 гривень, тариф на
перевезення автомобілями
вантажопідйомністю 8 тон - 4, 67 гривень
за 1 кілометр, 10-15 тон - 5,79 гривень за 1
кілометр, 15-20 тон - 5,94 гривень за
кілометр (а.с.31).

На виконання умов вказаного договору
11.06.2011 року товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрогазсервіс»
поставлено позивачу за накладною №1106/5
рідкий хлор в балонах в обсязі 1,54 тони,
вартістю 5 729, 61 гривень, на поставку
якого надано транспортні послуги
вартістю 2853,72 гривень, разом 8 583,33
гривень, податок на додану вартість - 1
716,67 гривень, а всього 10 300 гривень (а.с.39).

На зазначену поставку ТОВ
«Агрогазсервіс» виписано податкову
накладну за №26 від 11.06.2011 року (а.с.38).

Також долучено Паспорт якості
поставленого рідкого хлору за №38 від
11.06.2011 року (а.с.47).

Вказана продукція доставлена до складу
позивача вантажним автомобілем згідно
товарно-транспортної накладної №01286
від 11.06.2011 року, дорожній лист за №825
(а.с.33).

Одночасно позивачем відвантажено
порожню хлорну тару (балони) згідно
акту прийому-передачі №619 від 11.06.2011
року та товарно-транспортної накладної
за №001287 від 11.06.2011 року (а.с.34, 46).
Позивачем здійснено розрахунок за
поставлений рідкий хлор та надані
послуги перевезення в безготівковій
формі платіжними дорученням за №207 від
07.06.2011 року на суму 5 500 гривень та за №104
від 15.06.2011 року на суму 4 800 гривень
(а.с.36-37).

Досліджуючи зв'язок між фактом
придбання позивачем продукції,
понесенням витрат і його господарською
діяльністю, судом встановлено
використання поставлених обсягів
рідкого хлору в період червня - вересня
2011 року для хлорування питної води,
централізоване водопостачання якої
здійснюється позивачем в процесі своєї
господарської діяльності.

Досліджуючи рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Агрогазсервіс» суд
встановив відображення зарахування,
оплати та використання поставленого
рідкого хлору по оборотно-сальдових
відомостях за рахунками 201 Сировина і
матеріали, 631 Постачальники, 641 податок
на додану вартість, 23 Виробництво, 903
Собівартість реалізованої продукції,
791 Фінансові результати. Також
позивачем відображено рух активів
рідкого хлору при його поставці
накладною на внутрішнє переміщення
№ДЛ-000001177 від 11.06.2011 року та відображено
рух активів при використанні цих
матеріальних запасів в матеріальних
звітах по балансовому рахунку обліку 201
Сировина й матеріали за червень -
вересень 2011 року (а.с. 81, 97-101).

Суд перевіряючи правосуб'єктність
контрагента позивача встановив, що
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрогазсервіс»
включене до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також
зареєстроване платником податку на
додану вартість.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що господарські операції між
позивачем та ТОВ «Агрогазсервіс» мають
в часі триваючий характер, поставки
рідкого хлору вказаним контрагентом
позивача здійснюються з 2004 року, що
відображається в бухгалтерському та
податковому обліку позивача (а.с.93-96,
102-111), будь-якими іншими контрагентами
поставки рідкого хлору позивачу не
здійснюються, дані господарські
операції не містять ознак їх
одномоментного відображення в
бухгалтерському обліку, відповідають
руху активів позивача у процесі
здійснення господарських операцій,
факт придбання товарно-матеріальних
цінностей та понесення позивачем
витрат пов'язаний із господарською
діяльністю позивача.

Як наслідок колегія суддів приходить
до висновку про реальність
господарських операцій щодо придбання
позивачем 11.06.2011 року рідкого хлору в
ТОВ «Агрогазсервіс», також про
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах первинного бухгалтерського
та податкового обліку.

Таким чином, колегією суддів
встановлений рух активів у процесі
здійснення господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Агрогазсервіс»,
спеціальна податкова
правосуб'єктність учасників
господарської операції та зв'язок між
фактом придбання позивачем продукції,
понесенням витрат і господарською
діяльністю цього платника податку.
Обставини, коли контрагент не виконав
свого зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, не тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку на додану вартість права на
формування податкового кредиту у разі,
коли цей платник має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Така позиція відповідає практиці
Верховного Суду України у подібних
правовідносинах. Так, у постанові від
13.01.2009 року (справа № 21-1578во08) Верховний
Суд України зазначив, що визнання
недійсними установчих документів
юридичної особи та подальше анулювання
свідоцтва платника податку на додану
вартість самі по собі не призвели до
недійсності всіх угод, укладених з
моменту державної реєстрації такої
особи до моменту виключення її з
державного реєстру, та не позбавляло
правового значення видані за цими
господарськими операціями податкові
накладні. У постанові від 11.12.2007 року
(справа № 21-1376во06) Верховний Суд
України дійшов висновку, що у разі
невиконання контрагентом зобов'язання
зі сплати податку до бюджету,
відповідальність та негативні
наслідки настають саме щодо цієї особи.
Ця обставина не є підставою для
позбавлення платника податку на додану
вартість права на його відшкодування у
разі, коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, дана позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі ''БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 року зазначив, що платник податку
не повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Актом перевірки позивача відповідачем
зроблений висновок, за яким
встановлено відсутність поставки
рідкого хлору, при цьому колегія суддів
звертає увагу на ту обставину, що в акті
перевірки вказаний висновок
мотивованим виключно висновками
позапланової невиїзної документальної
перевірки Верхньодніпровською ОДПІ
ДПС у Дніпропетровській області ТОВ
«Агрогазсервіс» (акт за №116/222/33075701 від
02.11.2011 року), одночасно відповідачем
даним актом перевірки досліджено
первинні бухгалтерські документи та
документи податкового обліку
зазначено про здійснення поставки
рідкого хлору, оплату, його
використання у господарській
діяльності позивача, встановлено рух
активів у процесі здійснення
господарської операції, однак
встановленим під час проведеної
перевірки фактичним обставинам, що
підтверджують реальність здійснення
господарських операцій належної
оцінки не було надано та їх до уваги не
взято.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем правомірно включено до
складу витрат за II квартал 2011 року 8 583
гривень, понесених на придбання
рідкого хлору 11.06.2011 року та правомірно
включено до складу податкового кредиту
по податку на додану вартість за
червень 2011 року суми податку
сплаченого ТОВ «Агрогазсервіс» у
зв'язку з придбанням рідкого хлору в
розмірі 1717 гривень.

З огляду на викладене є протиправними
та такими, що підлягають скасуванню
податкове повідомлення-рішення за
№ від 25.12.2012 року про зменшення
комунальному підприємству Долинське
виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток за 2 квартал 2011 року на суму 8 583
гривні та податкове
повідомлення-рішення за № про
збільшення суми грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на 1 718 гривень, в тому числі 1 717 гривень
за основним платежем та 1 гривня за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Долинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Івано-Франківської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 21.02.2013 р. по
справі № 809/16/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О.
Большакова

В.Я. Макарик