Справа № 826/18781/13-а
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 доВідділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м.
Києвітретя особаПублічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» провизнання
протиправними та скасування постанов,
зобов'язання вчинити дії
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулася із адміністративним
позовом до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м.
Києві (далі по тексту - відповідач) ,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» (далі по тексту - третя особа), в
1. визнати протиправними та
скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження №38213089 від
14.11.2013р., відкритого за виконавчим
листом №755/218/13 від 17.05.2013р.
Дніпровського районного суду м. Києва
про стягнення боргу у сумі 5674, 60 грн. з
ОСОБА_1 за заявою стягувача - ПАТ «ОТП
Банк», м. Київ, вул. Жилянська, 43, код
ст.49 Закону виконавче провадження
постановлено закінчити, повністю;
2. визнати протиправною та
скасувати постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій від 07.10.2013р., винесену за
виконавчим провадженням №38213089;
3. визнати протиправною та
скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору від 07.10.2013р., винесену
за виконавчим провадженням №38213089;
4. визнати протиправною та
скасувати постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 04.09.2013р., винесену
за виконавчим провадженням №38213089;
5. зобов'язати відповідача
належним чином повідомити органи, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження, для
зняття арешту, накладеного на майно
позивача, за виконавчим провадженням
№38213089;
6. зобов'язати відповідача винести
постанову про закриття виконавчого
провадження №38213089, керуючись п. 8 ч. 1
ст.49 Закону України "Про виконавче
У судове засідання 03.02.2014 р. прибули
позивач та представник відповідача.
Третя особа, належним чином
повідомлена про судове засідання, не
Відповідно до частини шостої ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. ст. 41, 122, 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов до висновку про
розгляд справи у письмовому
Позивач позовні вимоги вмотивовує тим,
що в порушення статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державним
виконавцем копія постанови про
відкриття виконавчого провадження на
адресу позивача не надсилалась, а тому
позивач не був повідомлений про
відкриття виконавчого провадження та
не мав можливості скористатись правом
добровільного виконання рішення суду.
Внаслідок чого постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
та витрат на проведення виконавчих дій,
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження є
неправомірними та підлягають
скасуванню. Крім того, позивач
зазначає, що оскаржувані постанови
також не надсилались на його адресу
відповідачем. Щодо визнання
протиправною та скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження, позивач зауважує, що ним
сплачено суму боргу, а тому виконавче
провадження підлягає закриттю.
Відповідач проти позову заперечує та
вважає, що всі дії державним виконавцем
в межах виконавчого провадження було
вчинено відповідно до вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
надав суду незавірену копію ВП № 38213089.
Третя особа в судові засідання не
з'являлась. Позицію по суті позову не
Дослідивши матеріали справи, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив, що 17 травня 2013 р.
Дніпровським районним судом міста
Києва видано виконавчий лист по справі
№ 755/218/13 про стягнення з боржника
ОСОБА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
На підставі заяви Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
державним виконавцем органу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м.
Києві постановою від 30 травня 2013 року
відкрито виконавче провадження ВП №
38213089 та встановлено строк для
самостійного виконання - в семиденний
термін з моменту отримання копії
постанови про відкриття виконавчого
04 вересня 2013 р. державним виконавцем
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, якою накладено арешт
на все майно ОСОБА_1 в межах суми боргу.
07 жовтня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору в розмірі
567,46 грн. та постанову про стягнення з
боржника витрат на проведення
виконавчих дій в розмірі 75,00 грн.
Постановою старшого державного
виконавця від 14 листопада 2013 р.
виконавче провадження № 38213089
закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
частково та такими, що підлягають
задоволенню частково, виходячи з
Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
Відповідно до висновку Європейського
суду з прав людини у справі «Проніна
проти України» (рішення від 18 липня 2006
року), - суд аналізує тільки доречні і
важливі аргументи особи.
Згідно положень вищевказаної практики
Європейського Суду з прав людини, Суд
оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та, враховуючи те, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, звертає увагу
Відповідно до ст. 1 Закону України від
21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (далі - державні виконавці).
Відповідно до статті 17 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
такі виконавчі документи, як виконавчі
листи, що видаються судами.
Частинами другою та п'ятою статті 25
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

При цьому, згідно вимог частини першої
статті 31 Закону України «Про виконавче
провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно статті 27 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням (стаття 32
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Відповідно до статті 28 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті
25 цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий
збір стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - юридичної особи.
У зазначених розмірах виконавчий збір
стягується з боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування
коштів безпосередньо на рахунок
стягувача. Постанова про стягнення
виконавчого збору може бути оскаржена
в десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Як підтверджується матеріалами справи,
а саме з наданих відповідачем копій
матеріалів з виконавчого провадження,
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 30 травня 2013 р.
направлено на адресу ОСОБА_1 листом від
30.05.2013 р. № 1610/7.

Відповідно до розділу 2. «Порядок
загального документування у районних,
районних у містах, міських (міст
обласного значення), міськрайонних,
міжрайонних відділах державної
виконавчої служби» Порядку роботи з
документами в органах державної
виконавчої служби, затвердженого
Наказом Мінюста від 25.12.2008 р. № 2274/5,
вихідна кореспонденція відправляється
через діловода не пізніше наступного
робочого дня після підписання
(затвердження) документа (супровідного
листа). Для реєстрації таких документів
у Відділі ведеться Журнал реєстрації
вихідної кореспонденції (додаток 5).

Якщо кореспонденція передається іншим
установам, організаціям через
розсильного, вона також записується в
Розносну книгу для місцевої
кореспонденції (додаток 6).

У разі направлення документів
виконавчого провадження
рекомендованими листами діловодом
складаються реєстри на відправлення
рекомендованої кореспонденції
(додаток 7).

Реєстрація вхідних, вихідних та інших
службових документів може
здійснюватися за допомогою
комп'ютеризованої системи організації
діловодства, яка призначена для
одержання статистичних даних щодо
документообігу, оперативного пошуку
документів та контролю за термінами їх
виконання.

При автоматизованій (комп'ютерній)
формі реєстрації документів запис
здійснюється шляхом прямого введення
обов'язкового складу реквізитів, який
установлений для відповідних журналів
у паперовій формі. За необхідності
склад обов'язкових реквізитів може
бути доповнений.

Процедура ведення журналів при
автоматизованій (комп'ютерній) формі
реєстрації документів полягає у
щоденному роздрукуванні списків
реквізитів відповідних журналів і
віднесенні їх до відповідних справ
згідно із номенклатурою.

Згідно наданої відповідачем копії
журналу реєстрації вихідної
кореспонденції постанову про
відкриття виконавчого провадження
скеровано ОСОБА_1 04 червня 2013 р. № з/п
19830.

Однак, відповідачем не надано суду
належних доказів направлення позивачу
супровідного листа від 30 травня 2013 р. із
копією постанови про відкриття
виконавчого провадження. Так, судом не
береться до уваги копія поштового
реєстру, надана відповідачем в
судовому засіданні 22 січня 2014 р. та в
якому зазначено про відправку
кореспонденції ОСОБА_1 № 08367804, оскільки
на ній не має відмітки відділення
поштового зв'язку.

Крім того, Окружним адміністративним
судом міста Києва направлено на адресу
КМД УДППЗ "УКРПОШТА" Київ 94 судовий
запит від 22 січня 2014 р. з проханням
надати інформацію щодо направлення
Відділом державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві та вручення ОСОБА_1
(або іншій уповноваженій особі) за
адресою: АДРЕСА_1 поштової
кореспонденції згідно фіскального
чеку КМД УДППЗ "УКРПОШТА" Київ 94 дата -
20.06.2013, час 15:38:20 № 5000, код поштового
відправлення згідно наданого
відповідачем реєстру - 08367804.

На що отримано відповідь листом від
31.01.2014 р. за підписом заступника
начальника КМД УДППЗ "УКРПОШТА", що
рекомендований лист № 804 був
відправлений 18.07.13р. із ВПЗ Київ-94
згідно зазначеної адреси, 22.07.13р. даний
лист надійшов до ВПЗ Київ-140 та в цей же
день вручений адресату, а саме
уповноваженій особі на отримання пошти
Центру фінансових послуг. В доповнення
листом від 03.02.2014 р. повідомлено суд, що
за період з 20.06.13р. по 20.07.13р. на ім'я
ОСОБА_1 18.07.13р. в надходженні до ВПЗ
Київ-152 значиться, лише, рекомендований
лист №721, який 22.07.13р. вручений
адресату.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено дотримання ним
вимог статті 31 Закону України «Про
виконавче провадження» при
направленні боржнику копії постанови
про відкриття виконавчого провадження
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення.

З огляду на зазначене, суд бере до
уваги твердження позивача, що ним не
було отримано постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

А тому, подальші дії відповідача щодо
винесення постанов про стягнення
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій, про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, закінчення
виконавчого провадження є
протиправними.

Також, судом з матеріалів виконавчого
провадження не встановлено
направлення на адресу позивача
постанов про стягнення виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій, про арешт майна та
заборону на його відчуження.

Матеріали справи містять копії
журналів реєстрації вихідної
кореспонденції та супровідних листів
від 04.09.2013 р. № 1610/4 (№ з/п 51414), від 07.10.2013
р. № 1610/7 (№ з/п 54879), від 07.10.2013 № 1610/7 (№
з/п 54888) про скерування зазначених вище
постанов, однак доказів скерування
відповідачем цих листів (поштові
реєстри, реєстри відправленої
кореспонденції, тощо) - відсутні.

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Однак, державним виконавцем не в повній
мірі виконано передбачені статтею 11
Закону України «Про виконавче
провадження» обов'язки, а саме не
повідомлено належним чином боржника
про відкриття виконавчого провадження,
розпочато примусове виконання
постанови із стягненням виконавчого
збору та витрат на проведення
виконавчих дій, накладення арешту на
майно, не пересвідчившись про
отримання позивачем постанови про
відкриття виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, підлягають
задоволенню позовні вимоги про
визнання протиправними та скасування
постанов про закінчення виконавчого
провадження №38213089 від 14.11.2013р., про
стягнення з боржника витрат на
проведення виконавчих дій від 07.10.2013р.,
про стягнення виконавчого збору від
07.10.2013р., про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 04.09.2013р.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача належним чином повідомити
органи, що здійснюють реєстрацію майна
або ведуть реєстр заборони на його
відчуження, для зняття арешту,
накладеного на майно позивача, за
виконавчим провадженням №38213089;
зобов'язання відповідача винести
постанову про закриття виконавчого
провадження №38213089, керуючись п. 8 ч. 1
ст.49 Закону України "Про виконавче
провадження", суд вважає це вимогами на
майбутнє.

Відповідно до положень частини першої
ст. ст. 2, частин першої ст. 6, 11, 17, ст. 162
Кодексу адміністративного судочинства
України предметом оскарження в
адміністративній справі може бути
порушене право особи з боку суб'єкта
владних повноважень на час розгляду
справи в суді. Оскільки, згідно з
частиною другою ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, позовна вимога про
зобов'язання в майбутньому свідчить
про відсутність порушеного права, а
відтак, про відсутність
публічно-правових відносин між
сторонами та необхідності судового
захисту. З огляду на вищезазначене, суд
вважає, що дані позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу, що
вчинення дій щодо закриття виконавчого
провадження, як і вчинення інших
виконавчих дій, є дискреційними
повноваженнями відповідача.

Постановою Пленуму Верховного суду
України № 13 від 24.10.2008 року визначено,
суд не може підміняти собою органи
владних повноважень. Суд не може
підміняти собою орган, рішення якого
оскаржуються, приймаючи замість нього
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Така позиція узгоджується з позицією
Європейського суду з прав людини, який
неодноразово зазначав, що завдання
суду при здійсненні його контрольної
функції полягає не в тому, щоб
підміняти органи влади держави, суд не
повинен підміняти думку національних
органів будь-якою своєю думкою.

Частиною 1ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст.72 цього
Кодексу.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими частково та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
69, 71, 94, 97, 112, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м.
Києві про закінчення виконавчого
провадження №38213089 від 14.11.2013р.

3. Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м.
Києві про стягнення з боржника витрат
на проведення виконавчих дій від
07.10.2013р. ВП №38213089.

4. Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м.
Києві про стягнення виконавчого збору
від 07.10.2013р. ВП №38213089.

5. Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції в м.
Києві про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 04.09.2013р. ВП №38213089.

6. В решті позовних вимог відмовити.

7. Судові витрати в сумі 34,41 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції в м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя
Л. О. Маруліна