Справа № 2а-16278/12/2670
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/800/39426/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівСтрелець Т. Г.,
Чалого С. Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервісна компанія
"Простір" на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сервісна компанія
"Простір" до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві , треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Консоль
ЛТД", Український державний інститут по
проектуванню підприємств рибного
господарства і промисловості
"Укррибпроект" про скасування приписів,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сервісна компанія
"Простір" звернулось до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві з позовом про
скасування приписів від 04 січня 2012 року
та від 24 жовтня 2012 року "Про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил".

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 січня 2013 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2013
року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 січня 2013 року та ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просив його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що відповідачем
проведено позапланову перевірку
дотримання позивачем вимог
законодавства у сфері мостобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил при
виконанні будівельних робіт з
будівництва житлового будинку по вул.
Дмитрівська, 46-56, в м. Києві.

За результатами перевірки складено акт
від 04 січня 2012 року та встановлено, що
експлуатація нежитлових приміщень
будинку № 56-Б, 56-А, 52-Б по вул.
Дмитрівська, в місті Києві проходить
без введення їх в експлуатацію, чим
порушено вимоги ст. 39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

На підставі акту відповідачем винесено
припис від 04 січня 2012 року, яким
заборонено експлуатацію нежитлових
приміщень до усунення порушень.

18 жовтня 2012 року відповідачем
проведено позапланову перевірку
дотримання позивачем вимог
законодавства у сфері мостобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил, за
результатами якої складено акт.
Встановлено, що вимоги припису від 04
січня 2012 року не виконано та
продовжується експлуатація нежитлових
приміщень, в зв'язку з чим порушено
вимоги пункту 3 частини 4 статті 41
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

На підставі акту відповідачем винесено
припис від 24 жовтня 2012 року, яким
зобов'язано позивача привести
нежитлове приміщення у попередній стан
відповідно до проекту будівництва
житлового будинку.

Не погоджуючись із вказаними
приписами, позивач звернувся з цим
позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про наявність підстав для скасування
приписів, безпідставно адресованих
позивачу, як особі, що не є замовником
будівництва, і не несе
відповідальності за експлуатацію
будинку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
дійшов протилежного висновку, що
позивач є балансоутримувачем
перевірених об'єктів, тому несе
відповідальність за їх експлуатацію
згідно з вимогами законодавства, а
відтак, про законність приписів і
відсутність підстав для задоволення
позову.

Колегія суддів вважає висновки суду
апеляційної інстанції
необгрунтованими.

Спір у даній справі стосується питань
містобудівної діяльності та
відповідальності за порушення
законодавства у цій сфері.

Натомість, вирішуючи спір про
наявність або відсутність підстав для
скасування приписів щодо припинення
вищевказаного правопорушення, суд
апеляційної інстанції керувався
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги».

Здійснивши аналіз вказаного Закону,
апеляційний суд дійшов висновку, що
позивач, отримавши перевірені
відповідачем будинки за актом
приймання-передачі на обслуговування і
надання комунальних послуг об'єктів,
прийняв на себе обов'язок здійснення
господарської діяльності відповідно
до нормативів, норм, стандартів,
порядків і правил, відтак саме він і є
особою, щодо діяльності якої
здійснюються заходи з державного
контролю, та виносяться приписи про
усунення відповідних порушень,
безвідносно до питань
балансоутримання та будівництва.

Колегія суддів вважає такі висновки
помилковими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону
України "Про архітектурну діяльність"
для забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Відповідно до статті 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» Державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
державних будівельних норм, стандартів
і правил під час виконання підготовчих
і будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Посадові особи інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право, в тому
числі, безперешкодного доступу до
місць будівництва об'єктів; складати
протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону;
видавати обов'язкові для виконання
приписи щодо: усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил; зупинення
підготовчих та будівельних робіт, які
виконуються без реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт;
забороняти за вмотивованим письмовим
рішенням керівника інспекції чи його
заступника експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих в
експлуатацію.

Згідно з п. п. 2, 7, 9 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2011 року № 553, державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням: 1) вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, проектної документації,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, технічних умов, інших
нормативних документів під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт, архітектурних,
інженерно-технічних і конструктивних
рішень, застосування будівельної
продукції; 2) порядку здійснення
авторського і технічного нагляду,
ведення загального та (або) спеціальних
журналів обліку виконання робіт (далі -
загальні та (або) спеціальні журнали),
виконавчої документації, складення
актів на виконані будівельно-монтажні
та пусконалагоджувальні роботи;
3) інших вимог, установлених
законодавством, будівельними нормами,
правилами та проектною документацією,
щодо створення об'єкта будівництва.

Державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється у присутності
суб'єктів містобудування або їх
представників, які будують або
збудували об'єкт будівництва.

Системний аналіз вказаних статей
свідчить про те, що відповідач,
здійснюючи контроль за додержанням
законодавства про містобудівну
діяльність під час виконання
підготовчих та будівельних робіт, має
право вживати заходи, направлені на
усунення суб'єктами містобудування
виявлених правопорушень. Між тим,
реалізація ним власних повноважень має
узгоджуватись з приписами чинного
законодавства, якими, зокрема,
визначено коло суб'єктів
містобудування, їх обов'язки та обсяг
відповідальності.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
забудова територій здійснюється
шляхом розміщення об'єктів
будівництва; суб'єкти містобудування
зобов'язані додержуватися
містобудівних умов та обмежень під час
проектування і будівництва об'єктів.
Право на забудову земельної ділянки
реалізується її власником або
користувачем за умови використання
земельної ділянки відповідно до вимог
містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку: отримання замовником
або проектувальником вихідних даних;
розроблення проектної документації
та проведення у випадках,
передбачених статтею 31 цього Закону, її
експертизи; затвердження проектної
документації; виконання підготовчих та
будівельних робіт; прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів; реєстрація права власності на
об'єкт містобудування.

Відповідальність юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
(суб'єктів містобудування) за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності встановлена в Законі
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності».

Відповідно до статті 1 вказаного
Закону, правопорушеннями у сфері
містобудівної діяльності є
протиправні діяння (дії чи
бездіяльність) суб'єктів
містобудування - юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
призвели до невиконання або
неналежного виконання вимог,
установлених законодавством,
будівельними нормами, державними
стандартами і правилами.

Стаття 2 Закону визначає
відповідальність за вчинення
конкретних правопорушень та містить
перелік суб'єктів, які її несуть.

Пунктом 6 частини 2 статті 2 Закону
встановлено, що за таке правопорушення,
як експлуатація або використання
об'єктів будівництва, не прийнятих в
експлуатацію, несуть відповідальність
у вигляді штрафу, суб'єкти
містобудування, які є замовниками
будівництва об'єктів (у разі
провадження містобудівної діяльності),
або ті, що виконують функції замовника
і підрядника одночасно.

Суд апеляційної інстанції залишив поза
увагою вказані положення
законодавства, якими визначено
конкретне коло суб'єктів
містобудування, що несуть
відповідальність за правопорушення,
вчинені під час підготовчих та
будівельних робіт, в тому числі за
порушення, про вчинення якого йдеться в
спірних приписах.

Таким чином, висновок апеляційного
суду про те, що позивач, прийнявши
вказані будинки на обслуговування,
одночасно прийняв на себе обов'язки,
зокрема, забудовника, не ґрунтується на
нормах законодавства і спростовується
наявними матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції як
щодо незаконності приписів
відповідача, так і щодо
безпідставності проведення
відповідачем перевірок діяльності
позивача щодо дотримання ним
містобудівного законодавства.

За таких підстав, помилково скасоване
рішення суду першої інстанції про
задоволення позову підлягає залишенню
в силі, а постанова апеляційного суду -
скасуванню.

Щодо припису від 24 жовтня 2012 року,
винесеного у зв'язку з невиконанням
вимог попереднього припису, «що є
порушенням пункту 3 частини 4 статті 41
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (право
відповідача виносити приписи), який
містить вимогу до позивача привести
нежитлове приміщення у попередній стан
відповідно до проекту будівництва
житлового будинку, то він підлягає
скасуванню, оскільки позивач не є
суб'єктом містобудування, не будує, не
експлуатує, а лише обслуговує будинок,
відтак не має прав та об'єктивної
можливості такі вимоги виконати.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції про задоволення позову в цій
частині підлягає залишенню в силі.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сервісна
компанія "Простір" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2013
року скасувати та залишити в силі
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 січня 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: