Справа № 824/153/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні
адміністративного позову

12 лютого 2014 року м.
Чернівці Справа №
824/153/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

за участю секретаря судового засідання
Жураковської Ю.М.;

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - Остафійчук Л.А., Семенюк
О.Ю

розглянув у відкритому судовому
засіданні клопотання про забезпечення
адміністративного позову в
адміністративній справі

за позовом ОСОБА_4

до Міністерства доходів і зборів
України, Чернівецької митниці
Міндоходів України

про визнання протиправним та
скасування рішення та зобов"язання
вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним
позовом, в якому просить визнати
протиправним рішення Чернівецької
митниці Міндоходів №КТ-407-2013 від
26.07.2013 р. про визначення коду товару
автомобіля марки "Сitroen" моделі "С3", 2009
р.в., ідентифікаційний номер кузова
НОМЕР_1, яким віднесено транспортний
засіб до товарної категорії НОМЕР_2
УКТЗЕД та скасувати його; визнати
протиправною картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформлені чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через митний кордон
України від 26.07.2013 р. за №488000008/2013/00017
Чернівецької митниці Міндоходів та
скасувати її; зобов'язати Чернівецьку
Митницю Міндоходів здійснити митне
оформлення вантажного автомобіля
марки "Сitroen" моделі "С3", 2009 р.в.,
ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 у
товарній категорії НОМЕР_3 Української
класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності;
визнати протиправними дії
Міністерства доходів і зборів України
у частині відмови у задоволенні
звернень позивача від 14.11.2013 р. та 23.11.2013
р. про скасування рішення Чернівецької
митниці Міндоходів № КТ - 407-2013
від 26.07.2013 р. та про скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України від 26.07.2013 р. за
№408000008/2013/00017 Чернівецької митниці
Міндоходів.

Ухвалою суду від 11.02.2014 р. відкрито
провадження в адміністративній справі
та призначено до судового розгляду у
відкритому судовому засіданні.

11.02.2014 р. позивачем подано клопотання
про забезпечення адміністративного
позову шляхом заборони Чернівецькій
митниці Міндоходів та будь-якими її
працівникам вчиняти дії щодо передачі
на реалізацію, переробку, утилізацію чи
знищення або/та в користування, на
зберігання будь-яким фізичним та
юридичним особам, органам влади,
правоохоронним і контролюючим органам,
або вчиняти будь-які інші дії (крім
належного його збереження) відносно
автомобіля марки "Сitroen" моделі "С3", 2009
р.в., кузов №НОМЕР_1.

В обґрунтування заявленого клопотання
позивач вказувала, що Чернівецька
митниця Міндоходів листом від 28.01.2014 р.
повідомила про закінчення терміну
зберігання легкового автомобіля марки
"Сitroen" моделі "С3", 2009 р.в., кузов №НОМЕР_1
на складі митниці закінчився. Також в
листі зазначено, що у разі не отримання
зі складу митниці зазначеного товару,
він буде реалізований відповідно до
чинного законодавства.

Вважає, що будь-які вчинені дії
Чернівецькою митницею Міндоходів, її
працівниками можуть призвести до
порушення її права власності на майно -
автомобіль марки "Сitroen" моделі "С3", 2009
р.в., кузов №НОМЕР_1, які гарантовані
Конституцією України та Цивільним
кодексом України та унеможливлять в
подальшому виконання рішення,
прийнятого по справі.

Представник позивача в судовому
засіданні клопотання підтримав, просив
задовольнити його у повному обсязі.

Представники відповідачів розгляд
вказаного клопотання залишили на
розсуд суду.

Суд, розглянувши клопотання про
забезпечення адміністративного
позову, дослідивши матеріали справи
вважає, що відсутні підстави для
задоволення клопотання з таких
міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 117 КАС України, суд за
клопотанням позивача або з власної
ініціативи може постановити ухвалу про
вжиття заходів забезпечення
адміністративного позову, якщо існує
очевидна небезпека заподіяння шкоди
правам, свободам та інтересам позивача
до ухвалення рішення в
адміністративній справі, або захист
цих прав, свобод та інтересів стане
неможливим без вжиття таких заходів,
або для їх відновлення необхідно буде
докласти значних зусиль та витрат, а
також якщо очевидними є ознаки
протиправності рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Отже, процесуальним законом
встановлені виключні обставини, які
можуть бути підставою для вжиття
заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 238 Митного
кодексу України (далі - МК України)
обов'язковій передачі органу доходів і
зборів для зберігання підлягають
товари, які до закінчення встановлених
статтею 204 цього Кодексу строків
тимчасового зберігання під митним
контролем на складах тимчасового
зберігання, складах організацій -
отримувачів гуманітарної допомоги,
митних складах не були задекларовані
власником або уповноваженою ним особою
до відповідного митного режиму або
такі, що декларувалися, але щодо яких
після закінчення строків зберігання
під митним контролем двічі надавалася
відмова у митному оформленні в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 МК України
товари, транспортні засоби
комерційного призначення, зазначені у
пунктах 1 - 3, 5 частини першої та у
пунктах 1 - 4, 7 частини п'ятої статті 238
цього Кодексу, можуть зберігатися на
складах органів доходів і зборів
протягом 90 днів, за винятком випадків,
передбачених частиною сьомою цієї
статті.

Встановлено, що 26.07.2013 р. Чернівецькою
митницею Міндоходів, за наслідками
розгляду поданої позивачем митної
декларації видано картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів комерційного
призначення за №408000008/2/00017, у зв'язку з
невірним визначенням коду товару
згідно УКТЗЕД.

Як вбачається із листа Чернівецької
митниці Міндоходів від 28.01.2014 р.,
відповідач проінформував позивача про
те, що 18.10.2013 р. на склад митниці було
прийнято згідно акта
приймання-передачі № 20 товар, а саме
легкового автомобіля марки "Сitroen"
моделі "С3", 2009 р.в., кузов №НОМЕР_1,
термін зберігання якого, відповідно до
ст. 240 МК України, на складі
митниці закінчився (а.с. 64).

Також в листі відповідач просив
позивача повідомити про його намір
стосовно отримання даного майна. Для
того щоб отримати товар, як зазначив
відповідач в листі, необхідно
задекларувати його відповідно до
вибраного митного режиму та сплатити
митні платежі та складські збори за
збереження майна на складі митниці. У
разі не отримання зі складу митниці
зазначеного товару, розпорядження ним
буде здійснено відповідно до вимог
чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 305 МК України у
випадках, визначених цим Кодексом,
виконання зобов'язань осіб, що
випливають з митних процедур,
забезпечуються шляхом надання органам
доходів і зборів забезпечення сплати
митних платежів у способи, передбачені
для відповідної митної процедури.

Статтею 310 вищезазначеного кодексу
зазначено, що фінансові гарантії
надаються органам доходів і зборів під
час або до декларування товарів до
митного режиму транзиту, попереднього
декларування товарів, до їх прибуття на
митну територію України та під час
декларування товарів до митних
режимів, що передбачають сплату митних
платежів або передбачають перебування
товарів під митним контролем до
моменту закінчення дії відповідного
митного режиму. Фінансові гарантії
надаються: у вигляді документа
(викладеного в письмовій або
електронній формі зобов'язання гаранта
сплатити визначені суми митних
платежів на вимогу органу доходів і
зборів), або у вигляді внесення
декларантом, уповноваженою ним особою,
перевізником або гарантом грошової
застави на відповідний рахунок органу
доходів і зборів. Фінансові гарантії
надаються на суму митних платежів,
нарахованих на товари, які
декларуються за однією митною
декларацією або заявляються до митного
режиму транзиту за одним транспортним
документом.

Частиною 4 ст. 313 МК України при
виконанні зобов'язання, забезпеченого
грошовою заставою, сплачені кошти
підлягають поверненню особі, яка
внесла цю заставу, або уповноваженій
нею особі не пізніше трьох банківських
днів.

Суд не бере до уваги доводи позивача
про те, що будь-які вчинені дії
Чернівецькою митницею Міндоходів, її
працівниками можуть призвести до
порушення її права власності на майно з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості. Примусове
відчуження таких об'єктів з наступним
повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Статтею 317 цього кодексу встановлено,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом. Примусове
відчуження об'єктів права власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього та
повного відшкодування їх вартості,
крім випадків, встановлених частиною
другою статті 353 цього Кодексу.

Отже, законодавством України
встановлено принцип непорушності
права власності, і передбачені
виключні випадки коли дане право особи
обмежується.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Частиною 1 ст. 71 КАС
України встановлено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
вимоги позивача про забезпечення
позову не підлягають задоволенню,
оскільки ним не обґрунтовано існування
очевидної небезпеки заподіяння його
правам, свободам та інтересам до
ухвалення рішення в адміністративній
справі, або захист цих прав, свобод та
інтересів стане неможливим без вжиття
таких заходів. Також позивачем не
обґрунтовано необхідність докладання
значних зусиль та витрат для
відновлення його прав у майбутньому чи
очевидність протиправності рішення,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
129 Конституції України, ст. ст. 71, 117, 118 та
160 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про
забезпечення адміністративного позову
відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КАС України
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, згідно ч. 3 ст. 186 КАС України,
може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з моменту проголошення ухвали. У разі
якщо ухвалу було постановлено у
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її
виконання, а також не перешкоджає
подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та
підписано судом 14 лютого 2014 р.

Суддя

Левицький В.К.