Справа № 1803/2а-415/11
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2013-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2013 р.Справа № 1803/2а-415/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України у Великописарівському районі
Сумської області на постанову
Великописарівського районного суду
Сумської області від 22.08.2011р. по справі
№ 1803/2а-415/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України у Великописарівському районі
Сумської області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання виплатити щомісячну
соціальну допомогу, передбачену ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни",

ВСТАНОВИЛА:

02.08.11 р. позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

За результатами розгляду справи
постановою Великописарівського
районного суду Сумської області від
22.08.2011 року задоволено позов ОСОБА_1.

Визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо невиконання з 07.12.2010
року вимог Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу з її
підвищенням на 30 % мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та провести відповідні
виплати за період з 02.02.2011 року, з
урахуванням виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги, відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Суд апеляційної інстанції, відповідно
до вимог ч. 1 п. 3 ст. 197 КАС України,
розглядає дану справу в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст.1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є дитиною війни та
за приписами ст.6 цього закону має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального права надавши перевагу
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 р. за № 530 "Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", як нормативно-правовому
акту, що має вищу юридичну силу. Також
судом правильно визначено розмір
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" Кабінету Міністрів
України надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата за період
з 02.02.2011 року дітям війни підвищення до
пенсії або щомісячного грошового
довічного утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач за період з 02.02.2011 року не
мав підстав застосовувати постанову
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р.
за № 530 та був зобов'язаний діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", який має вищу
юридичну силу ніж зазначена постанова,
нараховувати та здійснювати позивачу
доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Щодо доводів апеляційної скарги про
необґрунтоване застосування до
спірних правовідносин ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Колегія суддів вважає безпідставним
посилання відповідача на відсутність
коштів щодо забезпечення виплат
зазначеної доплати до пенсії, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів, як на
підставу невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені ст.46
Конституції України та зазначеною
нормою Закону.

Колегія суддів також відхиляє доводи
відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок по
виплаті підвищення до пенсії особам,
які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення "Про Пенсійний
фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причин.

Разом з цим, 14 червня 2011 року прийнято
Закон України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України 2011 рік", який набрав чинності 19
червня 2011 року.

Пунктом 7 частини першої цього Закону
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" 6 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову N 745 "Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, з 23 липня 2011 року розміри
виплат, передбачених ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" визначаються постановою
Кабінету Міністрів України № 745 від
06.07.2011 року.

Відтак, враховуючи дату звернення
позивача до суду з даним позовом, за
який позивач просить захистити його
права на отримання підвищення до
пенсії як дитині війни, колегія суддів
зазначає, що підстав для невиплати
позивачеві зазначеного підвищення у
відповідності до ст. 6 закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
відсутні починаючи з 02.02.2011 року по
22.07.2011 року , зміни у зазначену статтю не
вносились, а тому колегія суддів дійшла
висновку щодо необґрунтованої відмови
відповідача у здійсненні перерахунку
пенсії за зазначений період.

При цьому колегія суддів зауважує, що,
приймаючи рішення 22.08.2011 року, суд
першої інстанції необґрунтовано не
обмежив строк таких виплат 22.07.2011 року,
оскільки після зазначеної дати виплати
повинні проводитись у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 745 від 23.07.2011 року.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Отже, переглянувши рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
постанова суду першої інстанції від
22.08.2011 року, в частині задоволених
позовних вимог за період з 23.07.2011 року,
через порушення ним норм матеріального
та процесуального права, які призвели
до ухвалення неправильного рішення,
підлягає скасуванню з прийняттям в цій
частині нової постанови про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі Сумської
області задовольнити частково.

Постанову Великописарівського
районного суду Сумської області від
22.08.2011р. по справі № 1803/2а-415/11 скасувати
в частині зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України у
Великописарівському районі Сумської
області здійснити перерахунок пенсії
позивачу з її підвищенням на 30 %
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати за період з 23.07.2011
року.

Прийняти в цій частині нову постанову
якою в задоволенні зазначених позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині постанову
Великописарівського районного суду
Сумської області від 22.08.2011 року по
справі №1803/2а-415/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді (підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: Спаскін О.А.