Справа № К/9991/16490/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Київ К/9991/16490/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
інспектора інспекції з особового
складу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області Лук’яненко
Олександра Григоровича про визнання
дій протиправними, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 3 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У червні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом про визнання дій
інспектора інспекції з особового
складу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області Лук’яненко О.Г.
протиправними, стягнення моральної
шкоди та накладення заборони обіймати
будь-які посади у правоохоронних
органах

В обґрунтування позову зазначала, що
дії відповідача, вчинені 3 червня 2008
року під час проведення додаткової
перевірки відомостей, вказаних у її
запиті від 14 травня 2008 року, порушили
законні права та інтереси, передбачені
Законами України «Про інформацію» та
«Про звернення громадян», що
спричинило їй моральну шкоду .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 3 грудня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2011
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить оскаржувані судові рішення
скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
сторін за своєю суттю зводиться до
оскарження дій відповідача, вчинених
на виконання службової перевірки
звернення позивача від 14 травня 2008
року, і дій під час особистого прийому
останньої 3 червня 2008 року. Усі
інші позовні вимоги, є похідними від
зазначених.

Судами встановлено, що 14 травня 2008 року
позивач звернулась до начальника ГУ
МВС України в Харківській області
Крижанівського С.В. з письмовим запитом
в порядку Закону України «Про
інформацію».

21 травня 2008 року заступником
начальника ГУ МВС України в
Харківській області позивачу надано
відповідь про те, що спірний запит від 14
травня 2008 року розглянуто, а обставини
викладені у ньому потребують службової
перевірки, про результати якої позивач
буде додатково повідомлена.

Відповідальним за проведення
службової перевірки було визначено
відповідача, який здійснював особистий
прийом ОСОБА_4

Суди дійшли правильного висновку, що ГУ
МВС України в Харківській області було
правомірно визначено відповідального
за спірне звернення та проведення
службової перевірки інспектора
інспекції з особового складу ГУ МВС
України в Харківській області
Лук’яненко О.Г., що узгоджується з
вимогами Положення про порядок роботи
зі зверненнями громадян і організації
їх особистого прийому в системі
Міністерства внутрішніх справ України,
затвердженого наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 10 жовтня
2004 року № 1177 та Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, затвердженого Законом України
від 22 лютого 2006 року № 3660-ІV.

При цьому, суди дійшли також
правильного висновку, що відповідач
під час проведення даної перевірки
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачений Законами
України «Про інформацію» та «Про
звернення громадян», як того вимагає
стаття 19 Конституції України.

Посилання позивача на те, що її
викликано на особистий прийом
неправомірно, а також на те, що під час
такого було порушено її особисті права
та інтереси, є безпідставними, оскільки
це повністю спростовується наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, що обставини,
викладені у зверненні позивача
вимагали додаткової перевірки, а тому
виникла необхідність особистого
прийому, що узгоджується з вимогами
статті 22 Закону України «Про звернення
громадян» та вказаного Положення № 1177.

Окрім того, як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
13 червня 2008 року, на підставі
висновку відповідача про результати
службової перевірки, заступником
начальника ГУ МВС України в
Харківській області позивачу надано
відповідь, згідно якої проінформовано
щодо суті спірного звернення.

При цьому, дана відповідь містить
обґрунтовані посилання на статтю 8
Закону України «Про звернення
громадян», яка визначає, що не
розглядаються повторні звернення
одним і тим же органом від одного і того
ж громадянина з одного і того ж питання,
якщо перше вирішено по суті.

За приписами частин 1, 3 статті 15 Закону
України «Про звернення громадян»,
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції
якого входить вирішення порушених у
заявах (клопотаннях) питань, за
підписом керівника або особи, яка
виконує його обов'язки.

Згідно вимог пункту 4.1. Положення про
порядок роботи зі зверненнями громадян
і організації їх особистого прийому в
системі Міністерства внутрішніх справ
України, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 10 жовтня 2004 року № 1177, керівники
органів внутрішніх справ та їх
заступники при розгляді звернень
громадян зобов'язані уважно вникати в
їх суть, у разі потреби вимагати у
виконавців матеріали їх перевірки,
направляти працівників органів
внутрішніх справ на місця для
перевірки викладених у зверненнях
фактів, уживати інших заходів для
об'єктивного вирішення поставлених
авторами звернень питань, з'ясовувати і
усувати причини та умови, які
спонукають громадян скаржитись, якщо
це не суперечить чинному
законодавству.

Безпосередні виконавці при
здійсненні перевірок за зверненнями
обов'язково спілкуються з їх авторами,
з'ясовують усі порушені питання та
обставини, детально вникають в їх
суть, вживають заходів щодо захисту
конституційних прав громадян у межах
своєї компетенції відповідно до
чинного законодавства.

Згідно пунктів 4.6. та 4.7. цього ж
Положення звернення вважаються
вирішеними, якщо розглянуто всі
поставлені в них питання, вжиті
необхідні заходи і заявникам дані
вичерпні відповіді.

Відповідь за результатами
розгляду звернення в обов'язковому
порядку дається тим органом, який його
отримав і до компетенції якого входить
розв'язання порушених у зверненні
питань, за підписом керівника або його
заступника.

Таким чином, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що дії
відповідача узгоджуються з вимогами
чинного законодавства, прав позивача
не порушують, а тому підстав для
задоволення позовних вимог не має.
Враховуючи зазначене позовні вимоги
щодо стягнення моральної шкоди, є також
безпідставними.

Згідно вимог статті частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Матеріали справи свідчать про те, що
доказів порушеного права позивач суду
не представила, на відміну від
відповідача, який довів правомірність
своїх дій згідно вимог частини 2 статті
71 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Отже судами правильно застосовано до
спірних правовідносин вимоги Законів
України «Про звернення громадян», «Про
інформацію» та Положення про порядок
роботи зі зверненнями громадян і
організації їх особистого прийому в
системі Міністерства внутрішніх справ
України, затвердженого наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 10 жовтня 2004 року № 1177 і
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від 22
лютого 2006 року № 3660-ІV.

Виходячи з наведеного, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги їх висновків не
спростовують, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 3 грудня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.