Справа № 552/7632/13-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р.Справа № 552/7632/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бегунца А.О. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м.Полтаві
на постанову Київського районного суду
м. Полтави від 18.12.2013р. по справі №
552/7632/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м.Полтаві

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Київського районного суду м. Полтави з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України Київського району в м.Полтаві,
в якому просив суд: визнати
протиправним рішення відповідача про
відмову позивачу в призначенні пенсії
з урахуванням пільгового стажу;
зобов'язати відповідача нарахувати та
сплатити позивачу пенсію із
зарахуванням стажу роботи в районах
Крайньої півночі у період з 18 червня 1986
року по 23 червня 1993 року в полуторному
розмірі з 29 квітня 2013 року .

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 18.12.2013 року зазначений
адміністративний позов було
задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі постанови Ради Міністрів Союзу
РСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі»,
Указу Президії Верховної Ради Союзу
РСР від 26.09.1967 року «Про розширення
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі", Інструкції про порядок
надання пільг особам, які працювали в
районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, затвердженої 16.12.1967
року № 530/П-28 з обставин і обґрунтувань,
викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких він,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції, просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС
України в межах апеляційної скарги,
тобто в частині задоволених позовних
вимог та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що відповідно до записів у
трудовій книжці позивач з 05 вересня 1985
року по 17 червня 1986 року працював на
посаді гірничого робочого, з 18 червня
1986 року по 18 липня 1989 року машиністом
електровозу, з 19 липня 1989 року по 23
червня 1993 року бурильником рудника
«Західний» Депутатського ГОКа
обєднання «Якутзолото МЦМ СРСР».
Строк трудової діяльності склав 7 років
10 місяців.

Позивач після досягнення 50 річного
віку звернувся до Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м. Полтаві з заявою щодо
призначення пенсії на пільгових
умовах.

Рішенням відповідача від 16 вересня 2013
року позивачу відмовлено в призначенні
пенсії по списку №1 в зв'язку з
відсутністю підтвердження пільгового
стажу роботи в установленому законом
порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що на
момент перерахунку пенсії позивачу в
матеріалах пенсійної знаходились
необхідні документи про трудовий стаж,
тобто відмова відповідача в
перерахунку пенсії є незаконною.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції в
частині задоволених позовних вимог, з
огляду на наступне.

Відповідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", період роботи до 1 січня
1991 року в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР,
а також на острові Шпіцберген
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло до 1 січня 1991
року.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року "Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі", постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 "Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року "Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі", Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26
вересня 1967 року "Про розширення пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Статтею 5 Указу Президії Верховної Ради
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі" від 10.02.1960 року
передбачено, що робітникам, які
переводяться, направляються або
запрошуються на роботу в райони
Крайньої Півночі та у місцевості,
прирівняні до районів Крайньої
Півночі, з інших місцевостей країни, за
умови укладання ними трудових
договорів про роботу цих районах на
строк п'ять років, а на островах
Північного Льодовитого океану - два
роки, надаються додаткові пільги,
зокрема: зараховується один рік роботи
в районах Крайньої Півночі та в
місцевості, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, за один рік та шість
місяців роботи при обчисленні стажу, що
надає право на отримання пенсії по
старості та по інвалідності.

Пільги, передбачені зазначеною
статтею, надаються також особам, які
прибули до районів Крайньої Півночі та
у місцевості, прирівняні до районів
Крайньої Півночі, з власної ініціативи
та уклали строковий трудовий договір
про роботу в цих районах.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради
Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про
розширення пільг для осіб, які працюють
в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі", скорочено
тривалість трудового договору, що дає
право на отримання пільг, передбачених
| Статтею 5 Указу Президії Верховної
Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про
впорядкування пільг для осіб, які
працюють в районах Крайньої Півночі і в
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі" від 10.02.1960 року, з
п'яти до трьох років.

Посилання відповідача щодо
відсутності у позивача письмових
трудових договорів за час роботи у
районі Крайньої Півночі колегія суддів
до уваги не приймає, з огляду на
наступне.

Відповідно до положень ст. 24 Кодексу
законів про працю Української РСР від
01.06.72 р, що діяли момент виникнення
трудових відносин між позивачем та
роботодавцями, трудовий договір
укладається як правило, у письмовій
формі, укладання трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівників на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді коли наказу чи розпорядження не
було видано, але працівника фактично
допущено до роботи. Таким чином, при
укладанні трудового договору письмова
форма договору в обов'язковому порядку
не вимагається.

Аналогічні положення були закріплені в
статті 15 Кодексу про працю РСФСР від
09.12.71 року, що діяли на момент
перебування у трудових відносинах
позивачки з роботодавцями, згідно яких
також визначено, що трудовий договір
(контракт) - це угода між працівником та
підприємством, по якому працівник
зобов'язується виконувати роботу по
певній спеціальності, кваліфікації або
посаді з підпорядкуванням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
підприємство зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
передбачені законодавством про працю,
і колективним договором і угодою
сторін. Відповідно до статті 39 цього
Кодексу, трудова книжка є основним
документом про трудову діяльність
працівника.

Колегія суддів зазначає, що трудові
договори роботодавців з ОСОБА_1
оформлялися наказами про прийняття
його на роботу, що підтверджується
записами в трудовій книжці останньої.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначено, що основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка працівника.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що наявність письмового трудового
договору не є виключною підставою для
пільгового обчислення страхового
стажу і вказана норма надає особі
можливість надавати вказані документи
за її вибором.

Також, довідками муніципального архіву
Республіка Саха (Якутія) від 28 січня 2013
року підтверджено, що позивач працював
у зазначений період на руднику
«Західний» Депутатського ГОКа
об'єднання «Якутзолото» .

Відповідно до Переліку районів
Крайньої Півночі і місцевостей,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі, на які поширюється дія Указів
Президії Верховної Ради СРСР від 10
лютого 1960 року та від 26 вересня 1967 року
про пільги для осіб, працюючих в цих
районах та місцевостях, затвердженого
постановою Ради Міністрів СРСР від 10
листопада 1967 року № 1029 , Республіки
Саха (Якутія) територіально
відноситься до місцевостей,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції про те, що вимоги
відповідача стосовно надання
позивачем письмового договору про
роботу на Крайній півночі для
підтвердження пільгового стажу є
незаконними.

Таким чином, судом встановлено, що на
момент перерахунку пенсії позивачу в
матеріалах пенсійної знаходились
необхідні документи про трудовий стаж.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Відповідно до ст.87 Закону України „Про
пенсійне забезпечення", суми пенсії, не
одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким , строком.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Київського районного суду
м. Полтави від 18.12.2013 року по справі №
552/7632/13-а прийнята з дотриманням норм
чинного процесуального та
матеріального права і підстав для її
скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Київського
району в м.Полтаві залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 18.12.2013р. по справі №
552/7632/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Бенедик А.П.