Справа № 801/3537/13-а
Суддя: Кузнякова С.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2014 р. (12 год. 14 хв.) Справа
№801/3537/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Кузнякової С.Ю., за
участю секретаря судового засідання
Лєбєдєвої О.М., представника позивача
Геменджі Е.Х., представника відповідача
Чакал А.Р., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовом Підприємства «Трест
«Кримспецагробуд-2»

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Обставини справи: Підприємство «Трест
«Кримспецагробуд-2» звернувся до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
20.03.2013 р. № щодо збільшення суми
грошового зобов'язання на 24545,00 грн. за
основним платежем та 2050,25 грн. по
штрафним санкціям, а також № щодо
збільшення суми грошового зобов'язання
на 20773,00 грн. за основним платежем та
5193,30 грн. по штрафним санкціям.

Позовні вимоги мотивовані
помилковістю висновків податкового
органу про безтоварний характер
господарських операцій позивача з
контрагентами з ПП «Ротонда Торг», ПП
«Базис Торг», ПП «Сіті Буд» за період з
01.07.2009р. по 31.12.2011р., оскільки
господарські операції, за період, що
перевірявся, виконані реально,
оформлені всі необхідні документи
податкового і бухгалтерського обліку,
придбані товари (роботи, послуги)
використані в господарській
діяльності позивача, тобто при
проведенні перевірки, на підставі якої
прийняті оскаржувані податкові
повідомлення - рішення, відповідач
дійшов необґрунтованих висновків щодо
нікчемності правочинів за угодами на
поставку товарів (надання послуг),
укладеними позивачем з вище вказаними
контрагентами. Позивач вважає
необґрунтованим та неправомірним
збільшення сум грошового зобов'язання
з податку на прибуток та з податку на
додану вартість разом з застосуванням
штрафних (фінансових) санкцій, в зв'язку
з цим, на думку позивача, податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем з порушенням норм діючого
законодавства та підлягають
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просив їх задовольнити у повному
обсязі, надавши пояснення по суті
спору.

Представник відповідача в судовому
засіданні поти позовних вимог
заперечував та просив відмовити у
задоволенні позову, обґрунтованість
своєї позиції виклав у письмових
запереченнях на позов (а.с. 68).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши думку представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Підприємство «Трест
«Кримспецагробуд-2» зареєстровано
виконавчим комітетом
Сімферопольської міської ради АР Крим
09.08.1990р. та має статус юридичної особи:
код ЄДРПОУ 1195492.

Позивач взятий на облік платника
податків у ДПІ в м. Сімферополі та
являється платником податку на додану
вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД є:
F45.33.1 - монтаж системи опалення,
вентиляції та кондиціонування повітря,
G51.43.1 - оптова торгівля
електропобутовими приладами, G51.53.2 -
оптова торгівля будівельними
матеріалами, F45.22.0 - виготовлення
каркасних конструкцій і покрівель,
F45.21.1 - будівництво будівель, G52.46.0 -
роздрібна торгівля залізничними
виробами, фарбами та склом.

Таким чином, судом встановлено, що
Підприємство «Трест
«Кримспецагробуд-2» являється
суб'єктом господарювання, юридичною
особою, зобов'язане виконувати
обов'язки, покладені на нього законами
у зв'язку зі здійсненням господарської
діяльності.

Матеріали справи свідчать про те, що в
період з 22.02.2013р. по 28.02.2013р. була
здійснена документальна позапланова
невиїзна перевірка Підприємство
«Трест «Кримспецагробуд-2» (код за
ЄДРПОУ 1195492) з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
визначенні податку на прибуток та
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з фірмою «Капітель
Плюс» (), ПП «Габарит-Груп»
(), ПП «Ротонда Торг» (), ПП «Сіті Буд» () та ПП
«Базис Торг» () з 01.07.2009р. по
31.12.2011р., за результатами якої складено
акт перевірки від 04.03.2013р. № 5215/10/15-2 (а.с.
8-17).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

- пп. 5.1, пп. 5.2.1, п.5.2, пп.5.3.9. п. 5.3. ст.5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12.1994р.
№334/94-ВР, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п.138.2, п. 138.6,
п.138.8, п.п. 138.1.1 п. 138 ст.138, п.п. 139.1.9 ст.139
Податкового кодексу України від 02.12.10р.
№2755-УІ, в результаті чого занижено
податок на прибуток в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 49950 грн., у
тому числі по періодах: 3 квартал 2009 р. -
25405 грн., 3 квартал 2010р. - 8201 грн., 4 квартал
2011р. - 16344 грн.

З урахуванням п. 102.1 ст. 102 ПК України
належить до сплати податок на прибуток
в бюджет у сумі 24545 грн.

- п.п.3.1.1 п.3.1 ст. 3, п.п. 7.4.1 п. 7.4, пп. 7.7.1
п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.97р., та
порушення п. 185.1 ст. 185, п.198.1, п. 198.3, п. 198.6
ст.198, ст. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України від 02.12.10р. №2755-УІ, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість до сплати в бюджет у сумі 41097,00
грн., у т.ч. за липень 2009р. у сумі 13657 грн.,
за вересень 2009р. у сумі 6667,00 грн., за
липень 2010р. у сумі 412 грн., за серпень
2010р. у сумі 3526 грн., за вересень 2010р. у
сумі 2623 грн., за грудень 2011р. у сумі 14212
грн.

На підставі акту перевірки ДПІ в м.
Сімферополі АР Крим ДПС винесені
податкові повідомлення-рішення від
20.03.2013р., а саме:

- № , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 26595,25грн., у тому
числі за основним платежем - 24545 грн. та
за штрафними санкціями - 2050,25 грн. (а.с.
18),

- № , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 25966,50 грн., у
тому числі за основним платежем в
розмірі 20773 грн. та за штрафними
санкціями в сумі 5193,30 грн. (а.с. 20).

Не погодившись з наведеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом щодо їх
оскарження.

Оцінюючи правомірність рішень
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у частині 3 статті 2 КАС
України, які певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури,
які повинні дотримуватися при
реалізації дискреційних повноважень
владного суб'єкта.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, "на підставі" означає, що суб'єкт
владних повноважень повинний бути
утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України та
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
вчиняти дії, не виходячи за межі прав та
обов'язків, встановлених законами.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури вчинення дії, і повинен
обирати лише встановлені законом
способи правомірної поведінки при
реалізації своїх владних повноважень.

Суд з'ясовує, чи використане
повноваження, надане суб'єкту владних
повноважень, з належною метою;
обґрунтовано, тобто вчинено через
вмотивовані дії; безсторонньо, тобто
без проявлення неупередженості до
особи, стосовно якої вчиняється дія;
добросовісно, тобто щиро, правдиво,
чесно; розсудливо, тобто доцільно з
точки зору законів логіки і
загальноприйнятих моральних
стандартів; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації, тобто з
рівним ставленням до осіб; пропорційно
та адекватно; досягнення розумного
балансу між публічними інтересами та
інтересами конкретної особи.

Тому вирішуючи справу стосовно
позовних вимог позивача щодо визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, суд
зобов'язаний встановити чи діяв
відповідач на підставі закону, чи
являються його дії обґрунтованими,
безсторонніми, добросовісними та
розсудливими.

З акту перевірки слідує, що за період з
01.01.2009р. по 31.12.2011р. Підприємство «Трест
«Кримспецагробуд-2» задекларовано
скориговані валові витрати у суму 1081284
грн. Перевіркою повноти визначення
витрат, що враховуються при визначення
об'єкта оподаткування, по
взаємовідносинам фірмою «Капітель
Плюс» (), ПП «Габарит-Груп»
(), ПП «Ротонда Торг» (), ПП «Сіті Буд» () та ПП
«Базис Торг» () за період з
01.01.2009р. по 30.12.2011р. встановлено їх
завищення всього у сумі 205485 грн.

Відповідач зазначає, що у порушення пп.
5.1, пп. 5.2.1, п.5.2, пп.5.3.9. п. 5.3. ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.1994р. №334/94-ВР, п. 44.1
ст. 44, п. 138.1, п.138.2, п. 138.6, п.138.8, п.п. 138.1.1 п.
138 ст.138, п.п. 139.1.9 ст.139 Податкового
кодексу України від 02.12.10р. №2755-VІ,
позивачем до складу скоригованих
валових витрат та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування неправомірно віднесено
вартість товарів, робіт, послуг на
загальну суму 205485 грн., в результаті
чого занижено податок на прибуток в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 49950 грн., у тому числі по періодах: 3
квартал 2009 р. - 25405 грн., 3 квартал 2010р. - 8201
грн., 4 квартал 2011р. - 16344 грн.

З акту перевірки вбачається, що такі
висновки про порушення позивачем
положень Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
Податкового кодексу України зроблені
відповідачем внаслідок оцінки
взаємовідносин позивача з названими
вище контрагентами.

Відповідач вважає, що фірма «Капітель
Плюс» (), ПП «Габарит-Груп»
(), ПП «Ротонда Торг» (), ПП «Сіті Буд» () та ПП
«Базис Торг» (), які були
постачальниками позивача, мають
ознаки «фіктивності» та спрямовані на
здійснення операцій з надання
податкової вигоди з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Враховуючи, що оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням від 20.03.2013р. №
збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток з
урахуванням п. 102.1 ст. 101 ПК України за
основним платежем в розмірі 24545 грн.,
яка виникла внаслідок заниження
позивачем наведеного податку за період
3 квартал 2010р. - 8201 грн. та за 4 квартал
2011р. - 16344 грн. в результаті
взаємовідносин з ПП «Ротонда Торг»
(), ПП «Сіті Буд» () та ПП «Базис Торг» (),
то суд надає правову оцінку
господарським взаємовідносинам
позивача саме з цими
контрагентами-постачальниками.

Як свідчать матеріали справи, між
позивачем та його контрагентами -
постачальниками ПП «Ротонда Торг»
(), ПП «Сіті Буд» () та ПП «Базис Торг» () у
періоді, що перевірявся, були укладені
угоди на постачання товарів, робіт
(послуг).

Відтак, за господарськими
взаємовідносинами позивача з ПП «Базис
Торг» () на поставку листа
оцинкованого (1х2) в кількості 0,275 був
складений рахунок-фактура № СФ 695 від
29.07.2010р. на загальну суму з ПДВ 2475,00 грн.,
у тому числі ПДВ 412,50 грн. (а.с. 38).

Про отримання позивачем наведеного
товару свідчать видаткові накладні:
від 30.07.2010р. № РН 1036 на загальну суму з
ПДВ 2475,00 грн., у тому числі ПДВ 412,50 грн.
та від 13.08.2010р. № РН 1156 на загальну суму
з ПДВ 2475,00 грн., у тому числі ПДВ 412,50 грн.
(а.с.37,41).

ПП «Базис Торг» виписало позивачу
податкові накладні: № 1036 від 30.07.2010р. на
загальну суму з ПДВ 2475,00 грн., у тому
числі ПДВ 412,50 грн. та № 1156 від 13.08.2010р.
на загальну суму з ПДВ 2475,00 грн., у тому
числі ПДВ 412,50 грн. (а.с. 39, 42).

Оплата придбаного товару була
здійснена позивачем у безготівковій
формі згідно платіжних доручень № 92
від 30.07.2010р. та № 107 від 13.08.2010р. (а.с. 40, 43).

За господарськими взаємовідносинами
позивача з ПП «Ротонда Торг» () на поставку товару «Акваизол тол.
4 мм, Клямеры» в кількості 630 та 210
відповідно був складений
рахунок-фактура № СФ 1460 від 16.08.2010р. на
загальну суму з ПДВ 18683,70 грн., у тому
числі ПДВ 3113,95 грн. та на поставку
товару «Акваизол тол. 4 мм» в кількості
555 був складений рахунок-фактура № СФ
2960 від 29.09.2010р. на загальну суму з ПДВ
18683,70 грн., у тому числі ПДВ 3113,95 грн. (а.с.
25, 29).

Про отримання позивачем наведеного
товару свідчать видаткові накладні:
від 30.08.2010р. № РН 2099 на загальну суму з
ПДВ 18683,70 грн., у тому числі ПДВ 3113,95 грн.
та від 29.09.2010р. № РН 2960 на загальну суму
з ПДВ 18683,70 грн., у тому числі ПДВ 3113,95
грн. (а.с.24, 28).

ПП «Ротонда Торг» виписало позивачу
податкові накладні: № 2099 від 30.08.2010р. на
загальну суму з ПДВ 18683,70 грн., у тому
числі ПДВ 3113,95 грн. та № 2960 від 29.09.2010р.
на загальну суму з ПДВ 18683,70 грн., у тому
числі ПДВ 3113,95 грн. (а.с. 27,30).

Оплата придбаного товару була
здійснена позивачем у безготівковій
формі згідно платіжних доручень № 115
від 02.09.2010р. та № 148 від 01.10.2010р. (а.с. 26, 31).

28.11.2011р. між Підприємством «Трест
«Кримспецагробуд-2» (Покупець) та ПП
«Сіті Буд» (Продавець) був укладений
договір постачання № 635 предметом
якого, відповідно до п.1.2, п.1.3, є
зобов'язання Постачальника поставити
та передати у власність товар, а
Покупець зобов'язаний прийняти цей
товар та своєчасно оплатити його
вартість на умовах даного договору.
Предметом поставки є товар, будівельні
матеріали, а саме труби напірні з
поліетилену низького тиску d280мм та
пісок, відповідно до рахунків-фактур,
які є невід'ємною частиною договору.
Згідно з п.2.1, кількість товару, яка
підлягає поставці зазначається в
рахунку-фактурі, яка складається на
підставі замовлення Покупця.
Відповідно до п. 3.2, п. 3.3. договору
загальна сума договору складає 85272,00
грн. Остаточна визначається, виходячи з
цині на товар, асортименту та
загальної кількості товару, який
переданий відповідно до умов договору
згідно видатковим накладним (а.с. 32-33).

На виконання умов цього договору, ПП
«Сіті Буд» позивачу був виписаний
рахунок № Р 001698 від 28.11.2011р. з
найменуванням товару труби напірні з
поліетилену низького тиску d280мм та
пісок природний на загальну суму з ПДВ
85272,00 грн., у тому числі ПДВ 14212,00 грн.,
01.12.2011р. витратна накладна № 482 на
загальну суму з ПДВ 85272,00 грн., у тому
числі ПДВ 14212,00 грн., податкова накладна
№ 10 від 01.12.2011р. на загальну суму з ПДВ
85272,00 грн., у тому числі ПДВ 14212,00 грн. (а.с.
34, 35, 36).

Про оплату вказаного товару свідчить
банківська виписка (а.с. 34).

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджене
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95р. № 88, встановлює порядок
створення, прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Отже, суд погоджується з твердженням
податкового органу, що будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть
свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку
будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників (наприклад, збільшення
статутного капіталу особи за рахунок
активів, що не мають ринкової вартості,
зокрема фіктивних цінних паперів,
тобто цінних паперів, обіг яких на
момент вчинення операції був
припинений після оприлюднення даних
щодо скасування свідоцтва про
реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на
таку вигоду будь-кого з учасників
операції виключно шляхом зменшення
бази оподаткування з певного податку
та/або отримання коштів із Державного
бюджету за одночасної відсутності
об'єктивної можливості отримати
майнову вигоду від цієї операції в
інший спосіб (наприклад, експорт товару
на підставну особу, яка не має
відповідної реєстрації чи не веде
будь-якої господарської діяльності,
виключно з метою отримання документів,
що підтверджують право на бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з
подальшим поверненням того самого
товару без обґрунтованої економічної
причини в наступних податкових
періодах постачальнику від покупця
безпосередньо або через ланцюг
посередників) тим платником податку, в
якого за результатами певного
податкового періоду наявне від'ємне
значення податкових зобов'язань із
податку на додану вартість тому
учаснику, який має зобов'язання до
сплати в бюджет тощо);

- результати, відображені у даних
податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції,
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Така правова позиція викладена,
зокрема, в Листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 р. N 742/11/13-11.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3
Господарського кодексу України під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом. У свою чергу,
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання з метою досягнення
економічних і соціальних результатів
та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського
кодексу України, підприємці мають
право без обмежень самостійно
здійснювати будь-яку підприємницьку
діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано
позивачу право як суб'єкту
господарювання на укладення будь-яких
угод та здійснення будь-якої
підприємницької діяльності, які не
заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість обов'язковому
з'ясуванню підлягають обставини щодо
руху активів у процесі здійснення
господарської операції; установлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; установлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції: договори, акти
виконаних робіт, документи про
перевезення, зберігання товарів тощо.
В обов'язковому порядку необхідно
досліджувати наявність господарської
мети при вчиненні відповідних дій
платника податку.

Однак, наведені обставини взагалі не
були предметом дослідження під час
проведення відповідачем перевірки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
оскільки спірні правовідносини між
позивачем та відповідачем щодо
заниження податку на прибуток по
взаємовідносинам з контрагентами ПП
«Ротонда Торг» () та ПП
«Базис Торг» () виникли у
період, що перевірявся, до набрання
чинності Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ (зі змінами
та доповненнями), суд перевіряє їх
відповідність Закону України " "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, в редакції Закону
України від 22.05.1997 р. № 283/97-ВР із
змінами і доповненнями, який втратив
чинність з 01.01.2011 року, однак, підлягає
застосуванню до зазначених спірних
правовідносин.

Питання щодо дії нормативно-правових
актів у часі розглядалося
Конституційним Судом України в
Рішеннях №1-зп від 13.05.1997, №1-рп/99 від
09.02.1999 та №3-рп/20014 від 05.04.2001, у яких
зазначено, що нормативно-правові акти
поширюють свою дію тільки на ті
відносини, які виникли після набуття
законами чи іншими
нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що до події, факту
застосовується той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце. Дія
закону та іншого нормативно-правового
акту не може поширюватися на
правовідносини, які виникли і
закінчилися до набрання чинності цим
законом або іншим нормативно-правовим
актом.

Відповідно до положень п.1.32 ст.1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", (в редакції, яка діяла у
період охоплений проведеною
перевіркою), господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Пунктом 3.1 ст.3 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
встановлено, що об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону, на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно з п.4.1. ст. 4 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Статтею 5.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
передбачено що, валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
реалізацією продукції (робіт, послуг)
і охороною праці, з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8
цієї статті (п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств")

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" не включаються до складу
валових витрат витрати на виплату
винагород або інших видів заохочень
пов'язаним з таким платником податку
фізичним чи юридичним особам у разі,
якщо немає документальних доказів, що
таку виплату або заохочення було
проведено як компенсацію за
фактично надану послугу
(відпрацьований час). За наявності
зазначених документальних доказів
віднесенню до складу валових витрат
підлягають фактичні суми виплат
(заохочень), але не більші ніж суми,
розраховані за звичайними цінами.

Не підлягають віднесенню до складу
валових витрат суми збитків платника
податку, понесених у зв'язку з
реалізацією товарів (робіт, послуг)
або їх обміном за цінами, що нижчі за
звичайні, пов'язаним з таким платником
податку особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або
її частина пов'язаним фізичним особам
не визнаються валовими витратами, така
сума (або її частина) є базою для
нарахування внесків на соціальні
заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї
статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
податковому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення
таких документів. Письмова заява має
бути надіслана до/або разом з
поданням розрахунку податкових
зобов'язань звітного періоду. Якщо
платник податку не подасть у такий
строк письмову заяву та не поновить
зазначених документів до закінчення
податкового періоду, що настає за
звітним, непідтверджені відповідними
документами витрати не визнаються
валовими витратами і на суму
недосплаченого податку нараховується
пеня у розмірі облікової ставки
Національного банку України,
збільшеної в 1,2 рази.

Якщо платник податку поновить
зазначені документи у наступних
періодах, підтверджені витрати (з
урахуванням сплаченої пені)
включаються до валових витрат
податкового періоду, на який
припадає таке поновлення.

Згідно з п.п. 11.2.1. п. 11.2 ст.11 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Суд також зазначає, що Податковим
кодексом України від 02.12.2010 № 2755-YI (зі
змінами та доповненнями) визначені
норми щодо податку на прибуток у
розділі ІІІ "Податок на прибуток
підприємств".

Відповідно до п.п.14.1.27 п.п.14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 134.1.1. п. 134.1. ст. 134
Податкового кодексу України
передбачено, що у цьому розділі
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Згідно з п. 138.1. ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього Кодексу

Підпунктом 138.1.1. пункту 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України
встановлено, що витрати операційної
діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Таким чином, виходячи з наведених норм
податкового законодавства до валових
витрат звітного податкового періоду
законодавець відносить, зокрема,
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, формування яких
здійснюється в тому звітному періоді, в
якому визнано доходи від реалізації
таких товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, та при наявності первинних
бухгалтерських документів,
підтверджуючих їх здійснення.

Відповідно до п. 138.8. ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відтак, витрати, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування по
взаємовідносинам позивача з ПП
«Ротонда Торг» (), ПП «Сіті
Буд» () та ПП «Базис Торг»
() підтверджуються
первинними бухгалтерськими
документами позивача, в зв'язку з чим
суд дійшов висновку про те, що
позивачем обґрунтовано до складу таких
витрат було віднесено вартість
товарів по взаємовідносинам з
зазначеними контрагентами в періоді,
що перевірявся.

Таким чином висновок податкового
органу про завищення позивачем витрат,
що враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування по взаємовідносинам з
ПП «Ротонда Торг» (), ПП
«Сіті Буд» () та ПП «Базис
Торг» () є необґрунтованим.

В зв'язку з зазначеним висновки
відповідача щодо заниження податку на
прибуток за період, що перевірявся, на
суму 24545 грн., у тому числі по періодах:
за 3 квартал 2010р. у сумі 8201 грн., 4 квартал
2011р. у сумі 16344 грн. спростовуються
матеріалами справи.

Відтак, збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в розмірі в розмірі
26595,25грн., у тому числі за основним
платежем - 24545 грн. та за штрафними
санкціями - 2050,25 грн. є безпідставним.

Усе вищевикладене в повній мірі
стосується й донарахування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість.

За висновками акту Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі в
АР Крим ДПС Підприємство «Трест
«Кримспецагробуд-2» задекларувало
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за період з 01.07.2009р. по
31.12.2011р. всього у розмірі 330052 грн.

За період з 01.07.2009р. по 31.12.2011р.
Підприємство «Трест
«Кримспецагробуд-2» задекларовано
податковий кредит з податку на додану
вартість у сумі 235831 грн.

Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту по
взаємовідносинам з фірмою «Капітель
Плюс» (), ПП «Габарит-Груп»
(), ПП «Ротонда Торг» (), ПП «Сіті Буд» () та ПП
«Базис Торг» () встановлено
його завищення всього у сумі 41097 грн., у
тому числі: липень 2009р - 13657 грн.,
вересень 2009р. - 6667 грн., липень 2010р. - 412
грн., серпень 2010р. - 3526 грн., вересень 2010р.
- 2623 грн., грудень 2011р. - 14212 грн.

Як було зазначено вище, в акті
перевірки податковим органом
зроблений висновок про те, що усі
господарські операції з участю
контрагентів фірма «Капітель Плюс»
(), ПП «Габарит-Груп» (), ПП «Ротонда Торг» (),
ПП «Сіті Буд» () та ПП «Базис
Торг» () за період з 01.07.2009р.
по 31.12.2011р. спрямовані на здійснення
операцій з надання податкової вигоди з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту.

Проте, факти придбання, використання у
власній господарській діяльності і
сплати вартості товарів за
господарськими операціями з ПП
«Ротонда Торг» (), ПП «Сіті
Буд» () та ПП «Базис Торг»
() за період, вказаний в акті
перевірки, підтверджуються наданими на
дослідження первинними документами, а
саме: рахунками-фактури, видатковими та
податковими накладними, виписками
банку по особовому рахунку позивача,
платіжними дорученнями.

Відомості про отримання товарів
від ПП «Ротонда Торг» (), ПП
«Сіті Буд» () та ПП «Базис
Торг» () відображені в
бухгалтерському обліку позивача.

Підприємство «Трест
«Кримспецагробуд-2» мало виробничі та
матеріальні ресурси, що були достатні
для використання придбаних у
зазначених вище контрагентів товарів у
своїй господарській діяльності, про що
свідчать наявні в матеріалах справи:
акти приймання виконаних підрядних
робіт за контрактом (договором) № 183 від
13.07.2010р., укладеним між позивачем та
відділом освіти Джанкойської РДА,
стосовно придбаних у ПП «Ротонда Торг»
() та ПП «Базис Торг» () (а.с.117-139), а також стосовно
придбаного у ПП «Сіті Буд» ()
товару - договір субпідряду № 3 від
30.11.2011р., укладений між позивачем та
Пересувною механізованою колоною № 48
ТОВ «Будівельна компанія Гаражбуд»,
акт контрольного обстеження робіт від
22.080.2012р.

Таким чином, доказами, наявними в
матеріалах справи, спростовуються
висновки податкового органу щодо
завищення позивачем суми податкового
кредиту з ПДВ у сумі 20773 грн. у тому
числі: липень 2010р. - 412 грн., серпень 2010р. -
3526 грн., вересень 2010р. - 2623 грн., грудень
2011р. - 14212 грн. по взаємовідносинам з ПП
«Ротонда Торг» (), ПП «Сіті
Буд» () та ПП «Базис Торг»
().

Суд вважає за необхідне зазначити, що
оскільки спірні правовідносини між
позивачем та відповідачем щодо
заниження Підприємством «Трест
«Кримспецагробуд-2» податку на додану
вартість по взаємовідносинам з
контрагентами ПП «Ротонда Торг»
() та ПП «Базис Торг» ()виникли у період до набрання
чинності Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року № 2755-VІ (зі змінами
та доповненнями), суд перевіряє їх
відповідність Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997 №
168/97-ВР (із змінами і доповненнями), який
також втратив чинність з 01.01.2011 року,
однак, підлягає застосуванню до
зазначених спірних правовідносин.

Закон України "Про податок на додану
вартість" № 168/97-ВР (із змінами та
доповненнями), визначає платників
податку на додану вартість, об'єкти,
базу та ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку до бюджету.

Відповідно до положень п. 1.7. ст. 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно до положень абзацу 1 п.п. 7.2.6. п.7.2.
ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4. ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" 7.4.1. податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Даною нормою також встановлено, що
право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду

Відповідно до положень п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість" датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.3 п.7.2. ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
встановлено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Для операцій, що оподатковуються і
звільнені від оподаткування,
складаються окремі податкові накладні.

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати
податкові накладні протягом строку,
передбаченого законодавством для
зобов'язань із сплати податків.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Згідно до положень п.п. 7.4.5 п.7.4. ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість", не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Викладена норма закону свідчить про
відсутність права платника податків
включати в податковий кредит суми ПДВ,
які не підтверджені податковими
накладними.

Виходячи з положень вказаних норм
закону, суд, з урахуванням відсутності
доказів порушень оформлення
податкових накладних, приходить до
висновку про те, що позивачем
правомірно здійснювалося формування
податкового кредиту на підставі
отриманих податкових накладних, які
відповідно до п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" засвідчують факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг), та є єдиним документом на
підставі якого платник податку може
включати до податкового кредиту
відповідні суми.

В свою чергу, відповідно до п.п. 7.2.4 п. 7.2
ст. 7 даного Закону право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України
"Про податок на додану вартість"
будь-якій особі, яка реєструється як
платник податку на додану вартість,
присвоюється індивідуальний
податковий номер, який
використовується для справляння цього
податку.

При цьому, в силу п. 9.8 ст. 9 даного Закону
реєстрація діє до дати її анулювання.

З матеріалів справи вбачається, що на
час здійснення позивачем
господарських операцій з ПП «Ротонда
Торг» () та ПП «Базис Торг»
(), останні були
зареєстровані платниками ПДВ.

Таким чином, позивачем під час
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з зазначеними
контрагентами до 01.01.2011р. були
дотримані положення Закону України
"Про податок на додану вартість".

Як вбачається з матеріалів справи,
податковий кредит по операціям з
контрагентом ПП «Сіті Буд» () був сформований також позивачем
за період грудень 2011р., отже до спірних
правовідносин щодо заниження податку
на додану вартість по взаємовідносинам
з вказаним контрагентом у вказані
періоди підлягають застосуванню норми
Податкового кодексу України від 02.10.2012
р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями),
який набрав чинності з 01.01.2011 року.

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п.14.1
ст.14 ПК України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пункт 198.1 ст. 198 Податкового кодексу
України визначає, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.6.2 Наказу Державної
податкової адміністрації України від 21
грудня 2010 року N 969 "Про затвердження
форми податкової накладної та порядку
її заповнення" податкова накладна є
підставою на віднесення до податкового
кредиту витрат по сплаті податку на
додану вартість у покупця,
зареєстрованого як платник податку.

Пункт 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України визначає, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

В силу п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом Державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі, якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Як зазначено у п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України, право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

В силу п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Як зазначено у п. 184.1 ст. 184 Податкового
кодексу України, реєстрація діє до дати
анулювання реєстрації платника
податку, яка проводиться шляхом
виключення з реєстру платників
податку.

При цьому, в силу п. 184.5 ст. 185
Податкового кодексу України з моменту
анулювання реєстрації особи як
платника податку, така особа
позбавляється права на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
виписку податкових накладних.

Оскільки, як було вказано вище, з
матеріалів справи вбачається, що на
час здійснення позивачем
господарських операцій з ПП «Ротонда
Торг» (), ПП «Сіті Буд»
() та ПП «Базис Торг» (), останні були зареєстровані як
платники ПДВ, позивачем під час
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з вказаними
контрагентами з січня 2011 р. були
дотримані положення Податкового
Кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу, що,
відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців", державна реєстрація
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до положень ст. 80 Цивільного
Кодексу України (далі ЦК України)
юридичною особою є організація,
створена і зареєстрована у
встановленому законом порядку,
юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем в суді.

Частиною 4 ст. 91 ЦК України встановлено,
що цивільна правоздатність юридичної
особи виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

До того ж суд звертає увагу на те, що
відповідно до ч.2 ст.18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" у
разі, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були внесені до
нього, то вони вважаються достовірними
і можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін. Якщо відомості, які
підлягають внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коди вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з
контрагентами ПП «Ротонда Торг»
(), ПП «Сіті Буд» () та ПП «Базис Торг» ()
відомості стосовно підприємств та його
керівництва були зазначені в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а отже
сумнівів щодо відсутності спеціальної
правосуб'єктності у зазначених
контрагентів у позивача не виникало.
Будь-які докази протилежного
відповідачем не були викладені в акті
перевірки та не надані суду під час
розгляду справи.

Суд вважає за доцільне зазначити, що
відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі "Інтерсплав проти України").

Отже, Європейський суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через можливі порушення вимог
податкового законодавства з боку його
контрагентів.

При цьому, стосовно посилань
відповідача на нікчемність правочинів,
укладених позивачем з вищевказаним
контрагентом, суд зазначає наступне.

Так, відповідачем не було враховано
припис акта цивільного законодавства
України, викладений в ч. 1 ст. 204
Цивільного кодексу України, згідно з
яким правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаним судом
недійсним (презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється її недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 р. було звернено увагу на
наступне: "...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до ст. ст. 215 і 216
Цивільного кодексу України вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним і про застосування наслідків
його недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину".

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

За умови невстановлення податковим
органом наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальників по ланцюгу для
одержання підприємством незаконної
податкової вигоди, правовідносини
учасників попередніх поставок не
можуть впливати на оцінку реальності
операції, вчиненої останнім у ланцюгу
постачання платником (позивачем у
справі) та його безпосереднім
контрагентом.

Слід вказати, що відповідно до норм
діючого законодавства не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом і не мають причинного
зв'язку.

Позивач, як добросовісний платник
податків, який в силу покладеного на
нього законами обов'язку щодо сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) вступає у зв'язку з цим у
відповідні правовідносини з державою,
не може нести відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
такого обов'язку іншими платниками
податків, якщо інше не встановлено
законом.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання, передбаченого податковим
законодавством, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення сплачених ним у ціні товару
відповідних сум ПДВ до податкового
кредиту, якщо останній виконав
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Разом з цим, за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальників по ланцюгу для
одержання підприємством незаконної
податкової вигоди, правовідносини
учасників попередніх поставок не
можуть впливати на оцінку реальності
операції, вчиненої останнім у ланцюгу
постачання платником (позивачем у
справі) та його безпосереднім
контрагентом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що податковим органом неправомірно
було збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 25966,50 грн., у тому
числі за основним платежем в розмірі
20773 грн. та за штрафними санкціями в
сумі 5193,30 грн.

Суд враховує, що рішення, дії суб'єкта
владних повноважень не можуть бути
упередженими, тобто здійснюватися
дискримінаційно через власний, у тому
числі фінансовий, корпоративний
інтерес. Суд також враховує, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний діяти
добросовісно, тобто з щирим наміром
щодо реалізації владних повноважень та
досягнення поставлених цілей і
справедливих результатів.

На підставі викладеного, суд вважає, що
спірні податкові повідомлення -
рішення не можуть бути визнані такими,
що прийняті на підставі закону,
безсторонньо (неупереджено) та
добросовісно.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення ДПІ в м.
Сімферополі АР Крим ДПС від 20.03.2013р. №
та № є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

В зв'язку з чим, суд вважає за
необхідне стягнути з Державного
бюджету на користь позивача судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 525,62 грн., здійснення сплати
якого документально підтверджено
платіжним дорученням № 505 від 29.03.2013р.
(а.с. 2).

У судовому засіданні, яке відбулось
04.02.2014 року, було проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України
постанову складено у повному обсязі
05.02.2014 року.

Керуючись ст. ст. 9, 69-71, ст.ст. 158-159, 161-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби від 20.03.2013р. № .

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби від 20.03.2013р. № .

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Підприємства «Трест
«Кримспецагробуд-2» (ЄДРПОУ 1195492)
судовий збір в розмірі 525,62 грн. (п'ятсот
двадцять п'ять грн. шістдесят дві коп.).

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Кузнякова С.Ю.