Справа № 2315/3255/2012
Суддя: Зайончковська І. А.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2315/3255/2012
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року Смілянський
міськрайонний суд Черкаської області в
складі:

головуючої-судді
Зайончковської І.А.

при секретарі Сорока
О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Сміла
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до начальника управління ПФУ в
м. Сміла та Смілянському районі про
скасування постанови про
адміністративне правопорушення,

встановив:

Постановою № 24 від 28 березня 2012 року
позивача притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 3 ст. 165-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі
850 грн. за порушення ч. 8 ст. 9, п.1 ч.1 ст. 26
ЗУ „Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", так як КЖВП
«Наш дім», керівником та керуючим
санацією якого він був, порушено строки
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а саме: не
сплачено до 20 лютого 2012 року внесок в
сумі 84589,76 грн. за січень 2012 року та не
сплачено до 20 березня 2012 року внесок в
сумі 64926,98 грн. за лютий 2012 року. Вказані
обставини встановлені актом перевірки
№ 17 від 22 березня 2012 року.

Позивач, вимоги якого в судовому
засіданні підтримав його представник,
просить скасувати дану постанову,
посилаючись на те, що ухвалою
Господарського суду Черкаської
області від 1 липня 2010 року порушено
провадження у справі про банкрутство
КЖВП «Наш дім», керуючим санацією
призначено було позивача, як його
керівника, а також введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів боржника.
В зв'язку з цим відповідно до ч.4 ст. 12 ЗУ
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
протягом дії мораторію не можуть
нараховуватися неустойка (пеня,
штрафи), не застосовуються інші санкції
за невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань та зобов'язань
щодо сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а тому позивача не могло
бути притягнуто до адміністративної
відповідальності з накладення
адмінстягнення у вигляді штрафу.
Аналогічні положення зазначені у п.п. 30,
44 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 15 від 18 грудня 2009 року «Про
судову практику у справах про
банкрутство». Крім того
адмінправопорушення повинно бути
вчинено з прямим умислом, а
підприємство мало тяжкий фінансовий
стан та борги по заробітній платі перед
працівниками, які повинні були
погашатися в першу чергу, а тому
підприємство не ухилялось від сплати
податків та зборів, а фінансово не
могло цього своєчасно зробити. Також
позивачу не було вручено протокол про
вчинення ним правопорушення, а
постанову про притягнення його до
адміністративної відповідальності він
отримав за місцем роботи 18 травня 2012
року.

Представники відповідача позов не
визнали, посилаючись на те, що
мораторій на задоволення вимог
кредиторів поширюється лише на борги,
що виникли до його встановлення, а
управління ПФУ в м. Сміла та
Смілянському районі є поточним
кредитором, який вправі вимагати і під
час санації підприємства сплати ним
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.
Підприємство не припинило своєї роботи
та продовжувало здійснювати виробничу
діяльність, в зв'язку з чим повинно
було сплачувати податки та збори. Також
позивач відмовився від отримання
протоколу про адмінпорушення, про що в
ньому було засвідчено підписами 3-х
працівників управління.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, дослідивши докази по
справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 165-1 КУпАП несплата
або несвоєчасна сплата єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, у тому
числі авансових платежів, у сумі, що не
перевищує трьохсот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян тягне за
собою накладення штрафу на посадових
осіб від двадцяти п'яти до п'ятдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Згідно акту № 17 від 22 березня 2012 року
КЖВП «Наш дім» своєчасно не сплатило за
січень та лютий 2012 року єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Керівником
підприємства та керуючим санацією на
той час являвся позивач.

В обґрунтування вимог позивач у позові
та його представник у судовому
засіданні посилались на те, що з
моменту порушення процедури
банкрутства оголошуються мораторій на
задоволення вимог кредиторів, а також
забороняється застосування штрафних
санкцій в разі невиконання таким
боржником своїх зобов'язань.

Проте ст. 1 ЗУ «Про відновлення
платоспроможності боржника та
оголошення його банкрутом»
встановлено, що поточними кредиторами
є кредитори, вимоги яких виникли після
початку процедури банкрутства, а ст. 19
визначено, що мораторій - це
невиконання зобов'язань, термін яких
настав до введення мораторію та дія
мораторію не поширюється на вимоги
поточних кредиторів. Аналогічні
роз'яснення дані і у п. 13 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 15
від 18 грудня 2009 року «Про судову
практику у справах про банкрутство».

Таким чином вимоги щодо сплати єдиного
внеску були пред'явлені до
підприємства поточним кредитором, яким
є Управління ПФУ, після введення
мораторію, а тому на нього не
поширювалась його дія.

Крім того п.1 вказаної Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 15
роз'яснена дія зазначеного Закону
України в часі, а у п.п. 30, 44 вказано, що
не нараховуються штрафи та пеня за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань по сплаті податків та
зборів, передбачених ст. 12 ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника та оголошення його
банкрутом». Проте в даному випадку мова
йде не про накладення штрафу в порядку
притягнення до адміністративної
відповідальності посадової особи, а
також з 2011 року, тобто після прийняття
вказаної Постанови Пленумом
Верховного Суду України, ст. 12 Закону
України викладена в новій редакції, яка
і підлягає застосуванню при вирішенні
спорів.

Таким чином управління ПФУ вправі було
вимагати під час процедури санації
підприємства виконання ним вимог
закону щодо сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Разом з тим ст. 45 ЗУ «Про відновлення
платоспроможності боржника та
оголошення його банкрутом» визначена
черговість задоволення вимог
кредиторів, за якою в першу чергу
задовольняються вимоги щодо виплат
заробітної плати, а в третю чергу -
вимоги щодо сплати податків та зборів.

Як вбачається з ухвали Господарського
суду Черкаської області від 1 липня 2010
року за ініціативою самого
підприємства було порушено
провадження у справі про банкрутство,
оскільки кредиторська заборгованість
боржника становила 1135000 грн. та
заборгованість працівникам по
заробітній платі - 345000 грн.

З довідки ліквідатора КЖВП «Наш дім» №
5 від 12 лютого 2014 року вбачається, що
станом на 1 грудня 2011 року
заборгованість по заробітній платі
становила 181977,50 грн., на 1 січня 2012 року -
160995,23 грн., на 1 лютого 2012 року - 170526,27
грн., на 1 березня 2012 року - 187141,91 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 29 ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника та визнання його банкрутом»
план санації обов'язково повинен
передбачати забезпечення погашення
заборгованості з виплати заробітної
плати відповідно до черговості,
встановленої цим Законом.

На час притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
підприємство знаходилось у стадії
санації та мало заборгованість перед
своїми працівниками з виплати їм
заробітної плати, яка, як вбачається з
довідки ліквідатора, постійно
зростала. В зв'язку з цим суд не може
прийняти до уваги посилання
представника відповідача на те, що
підприємство на той час здійснювало
свою діяльність та отримувало за
надані послуги кошти, а тому повинно
було сплачувати податки та збори,
оскільки існувала заборгованість по
виплаті його працівникам заробітної
плати, яка і повинна була погашатися в
першу чергу.

Відповідно до ст. 10 КУпАП
адміністративне правопорушення
визнається вчиненим умисно, коли особа,
яка його вчинила, усвідомлювала
протиправний характер своєї дії чи
бездіяльності, передбачала її шкідливі
наслідки і бажала їх або свідомо
допускала настання цих наслідків. З
пояснень представника позивача та
довідки ліквідатора КЖВП «Наш дім»
вбачається, що заборгованість по
заробітній платі у грудні 2011 року -
лютому 2012 року не зменшувалась, а
навпаки збільшувалась, підприємство не
мало достатньо коштів для належного
розрахунку з усіма кредиторами, в тому
числі і за рахунок здійснення
підприємницької діяльності, в зв'язку з
чим позивач не мав умислу на вчинення
правопорушення як посадова особа, а
підприємство не могло своєчасно
сплачувати податки та збори, в тому
числі і єдиний внесок, через свій
неналежний фінансовий стан.

Крім того ст. 33 КУпАП встановлені
загальні правила накладення
адміністративного стягнення, згідно
яких при цьому повинні бути враховані
всі обставини правопорушення та дані
щодо особи порушника. Проте
адмінстягнення було накладено у
максимальному розмірі.

Виходячи з наведеного суд вважає, що
вимоги позивача є правомірними і
підлягають задоволенню.

Вимоги про повернення витрат по справі
у вигляді судового збору заявлені не
були.

На підставі ст. ст. 1, 12, 19, 29, 45 ЗУ „Про
відновлення платоспроможності
боржника та визнання його банкрутом",
ст. ст. 9, 26 ЗУ „Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", керуючись ст. 10,
33, 165-1 КУпАП, ст. ст. 9, 11, 159, 161, 163, 171-2 КАС
України, суд, -

постановив:

Позов задоволити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову начальника управління ПФУ в
м. Сміла та Смілянському районі № 24 від
28 березня 2012 року про притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності за ч.3 ст. 165-1КУпАП у
вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуюча:
І. А. Зайончковська