Справа № 2а-2298/10/0970
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"07" лютого 2014 р.
Справа № 2a-2298/10/0970

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Панікара І.В.

Суддів: Тимощука О.Л.,

Шумея М.В.,

при секретарі Щербяк В.С.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача - відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Івано-Франківській області: Гундяка
Т.Д.,

представника відповідача - Державного
казначейства України: не з"явився,

представника третьої особи: не
з"явився,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до відповідачів: відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Івано-Франківській області, Державного
казначейства України

третя особа - Івано-Франківське міське
управління юстиції

про визнання неправомірною
бездіяльності Гундяка Т.Д. та стягнення
в користь позивача шкоди в сумі 12 000
гривень та 553,40 гривень витрат на
правову допомогу,-

ВСТАНОВИЛА:

22.06.2010 року ОСОБА_2 (надалі - позивач)
звернувся в суд з адміністративним
позовом до підрозділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області,
Державного казначейства України
(надалі - відповідачі) про визнання
неправомірною бездіяльності Гундяка
Т.Д. та стягнення шкоди в сумі 3 253,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
головним державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Гундяком
Т.Д., в порушення вимог Закону України
«Про виконавче провадження» ,
протиправно винесено постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 21.04.2010 року ВП № 18800729
та постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
04.06.2010 року ВП № 18800152 за виконавчими
документами, що винесені на виконання
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду. Враховуючи
викладене, позивач просить суд винести
рішення, яким визнати неправомірною
бездіяльность такого державного
виконавця та стягнути в користь
позивача шкоду в сумі 3253,40 гривень та 150
гривень витрат на правову допомогу.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 08.07.2010 року
залучено Івано-Франківське міське
управління юстиції до справи в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів.

Ухвалою Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 16.09.2010 року
провадження по даній справі зупинено
до отримання позивачем та
представником відповідача ухвал про
роз"яснення постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду №
53046/09/9104 від 15.02.2010 року.

08.01.2014 року ухвалою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду
провадження по вказаній справі
поновлено.

07.02.2014 року усною ухвалою суду, в
порядку статті 55 КАС України, по справі
проведено процесуальне
правонаступництво, у спосіб заміни
первинного відповідача - підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області на його
правонаступника - відділ примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області.

07.02.2014 року в судовому засіданні
позивачем надано суду заяву про
збільшення позовних вимог, в якій він
просить суд винести рішення, яким
стягнути в його користь за рахунок
держави шкоду в сумі 12 000 гривень та 553,40
гривень витрат на правову допомогу.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі з
підстав, наведених безпосередньо в
позовній заяві та додатково пояснив, що
у зв"язку із тривалим невиконанням
судового рішення, а саме постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду № 53046/09/9104 від
15.02.2010 року про стягнення в його користь
3000 гривень моральної шкоди та 253,40
гривень судових витрат, він зазнав
додаткових моральних страждань та
поніс матеріальні витрати у зв"зку із
розглядом справи, які оцінює у 12000
гривень та 553,4 гривень відповідно та
просить стягнути їх в солідарному
порядку з відповідачів.

Представник відповідача - відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області позовні
вимоги не визнав, вказавши, що при
винесенні постанов: про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
21.04.2010 року ВП № 18800729 та постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 04.06.2010 року ВП № 18800152,
діяв у відповідності до вимог Закону
України "Про виконавче провадження" та
жодної бездіяльності не допускав.
Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - Державного
казначейства України в судове
засідання повторно не з'явився, хоча
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду повідомлений, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення, наявним в
матеріалах справи. Жодних заяв та
клопотань на адресу суду не направляв.

Представник третьої особи в судове
засідання повторно не з'явився, хоча
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду повідомлений, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення, наявним в
матеріалах справи. Жодних заяв та
клопотань на адресу суду не направляв.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши наявні та витребувані
докази, суд приходить до переконання
про необхідність відмови у задоволенні
вимог позивача з огляду на наступне.

Надаючи правову оцінку законності дій
відповідача при здійсненні ним
примусового виконання постанови
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2009 року
по справі № 2-а-6373/08/0970 та постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2010 року ,
суд виходив із того, що відповідно до
положень частини 1 статті 2 Закону
України "Про виконавче провадження",
чинного на час виникнення спірних
правовідносин (надалі - Закон),
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно статті 11 Закону сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, яка зобов'язана за
рішенням вчинити певні дії (передати
майно, виконати інші обов'язки,
передбачені рішенням) або утриматися
від їх вчинення.

Частинию 1 статті 18 Закону встановлено,
що державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа.

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 3
Закону, виконавчі листи, що видаються
судами, підлягають виконанню державною
виконавчою службою як виконавчий
документ.

Згідно частини 1 статті 20 Закону,
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. Якщо
боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, які
можуть вчиняти виконавчі дії по
виконанню рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 20-1
Закону на підрозділ примусового
виконання рішень відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції покладається
виконання рішень: за якими боржниками є
територіальні підрозділи центральних
органів державної влади, місцеві суди,
міські або районні ради чи районні
державні адміністрації, міські,
районні, міжрайонні, інші прирівняні до
них прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, а також інші територіальні
підрозділи органів державної влади.

У відповідності до положень статті 24
Закону, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження не пізніше
наступного дня надсилається стягувачу,
боржнику та органу (посадовій особі),
який видав виконавчий документ.

Як встановлено в судовому засіданні,
постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
05.06.2009 року у справі № 2-а-6373/08/0970
зобов'язано ВДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції вчинити
всі передбачені Законом України "Про
виконавче провадження" дії щодо
виконання виконавчих листів № 2-1063/02
від 13.03.2007 року. Стягнуто з Головного
управління Державного казначейства в
Івано-Франківській області в користь
ОСОБА_2 3000 гривень моральної шкоди,
завданої внаслідок невиконання ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції виконавчих листів
№ 2-1063/02 від 13.03.2007 року та 253,40 грн.
судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2010 року
у справі № 53046/09/9104 постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2009 року
скасовано в частині стягнення з
Головного управління Державного
казначейства в Івано-Франківській
області в користь ОСОБА_2 3000 гривень
моральної шкоди та прийнято нову
постанову в цій частині, якою позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з
відділу Державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції через Головне
управління Державного казначейства
України в Івано-Франківській області в
користь ОСОБА_2 3000 гривень моральної
шкоди.

Таким чином, на виконання постанови
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2009 року
у справі № 2-а-6373/08/0970 та постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2010 року
у справі № 53046/09/9104, Івано-Франківським
окружним адміністративним судом 01.04.2010
року позивачу видано два виконавчі
листи:

- в/л № 2а-6373/08/0970 про стягнення в користь
ОСОБА_2 з державного бюджету 253,40 грн.
судових витрат (а.с.8);

- в/л № 2а-6373/08/0970 про стягнення з
Івано-Франківського міського
управління юстиції в користь ОСОБА_2 3000
грн. завданої моральної шкоди
внаслідок невиконання ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції виконавчих листів
№ 2-1063 від 13 березня 2007 року (а.с.10).

В ході розгляду справи з"ясовано, що
16.04.2010 року вищевказані виконавчі
листи надійшли на адресу підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС
Головного управління юстиції в
Івано-Франківській області згідно
заяви ОСОБА_2. від 13.04.2010 року (а.с.56).

21.04.2010 року головним державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області Гундяком
Т.Д. винесено постанову ВП № 18800729 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження за в/л № 2а-6373/08/0970 про
стягнення в користь ОСОБА_2 з
державного бюджету 253,40 грн. судових
витрат, з мотивів пред»явлення
виконавчого документу не за
підвідомчістю виконання рішення, не
відповідності такого документу
вимогам, що визначені до нього у статті
19 Закону, а також зазначенням
найменування боржника - Державний
бюджет України, який не є юридичною
особою та не має місцезнаходження, а
відповідно, не може бути стороною
виконавчого провадження у
відповідності до вимог статті 11
Закону.(а.с.59).

В даному випадку слід зазначити, що
статтею 26 Закону, регламентовано
випадки відмови у відкритті
виконавчого провадження. Так,
підпунктами 4 та 7 частини 1
вищевказаної статті встановлено, що
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або
підвідомчістю виконання рішення та за
наявності інших обставин, передбачених
законом, які виключають здійснення
виконавчого провадження.

Таким чином, з урахуванням
вищевказаних нори матеріального права
та фактичних обставин по справі, на
переконання суду, державний
виконавець, діючи у межах повноважень,
на підставі та у спосіб визначений
Законом, обґрунтовано виніс постанову
ВП № 18800729 від 21.04.2010 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження, з
огляду на те, що визначений у
виконавчому листі № 2а-6373 боржник -
Державний бюджет України, дійсно не має
ні статусу юридичної чи фізичної особи,
ні визначеного місцезнаходження, що
позбавляє можливості ідентифікувати
його як належного боржника у
відповідності до вимог статті 11 Закону,
і як наслідок, обумовлює наявність
підстав вважати, що такий боржник не
може бути стороною виконавчого
провадження, щодо примусового
виконання рішень покладених на
підрозділи примусового виконання
рішень відділів державної виконавчої
служби в областях Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
силу положень статті 20-1 Закону.

Виходячи з викладеного, на думку суду,
відповідачем не допущено
бездіяльності, щодо здійснення
примусового виконання виконавчого
листі № 2а-6373 винесеного на виконання
постанови Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
05.06.2009 року у справі № 2-а-6373/08/0970 та
постанови Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2010 року
у справі № 53046/09/9104, що як наслідок, є
підставою для відмови у задоволені
позовних вимог у цій частині.

Окрім того, як встановлено в судовому
засіданні, 21.04.2010 року головним
державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби головного
управління юстиції в
Івано-Франківській області Гундяком
Т.Д. винесено постанову ВП № 18800152 про
відкриття виконавчого провадження за
в/л № 2а-6373/08/0970 про стягнення з
Івано-Франківського міського
управління юстиції в користь ОСОБА_2 3000
грн. завданої моральної шкоди
внаслідок невиконання ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції виконавчих листів
№ 2-1063 від 13 березня 2007 року (а.с.66).

Оскільки предметом адміністративного
позову слугує бездіяльність
державного виконавця, то на думку суду,
оцінку слід надавати саме обсягу його
дій спрямованих на примусове виконання
судового рішення, і, чи з позицій
Закону, такі дії були необхідними та
достатніми для належного виконання
виконавчого документу.

Згідно статті 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. З цією метою державний
виконавець наділений правами та несе
обов»язки визначені даною нормою
закону.

Так, відповідно до статті 4 Закону
України «Про виконавче провадження»
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на майно
боржника; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
у боржника і передача стягувачеві
певних предметів, зазначених у рішенні;
4) інші заходи, передбачені рішенням.

Стаття 50 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає порядок
звернення стягнення на грошові кошти
та інше майно боржника, в якій
зазначається, що стягнення за
виконавчими документами в першу чергу
звертається на кошти боржника в
гривнях та іноземній валюті, інші
цінності, в тому числі кошти на
рахунках та вкладах боржника в
установах банків та інших кредитних
організаціях, на рахунки в цінних
паперах у депозитаріях цінних паперів.

Згідно підпункту 1 пункту 1 статті 5
"Інструкції про проведення виконавчих
дій" № 74/5 від 15.12.1999 року Звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його виявленні (шляхом надіслання
запитів до органів державної
податкової інспекції, банків,
дорожньої автомобільної інспекції,
бюро технічної інвентаризації,
нотаріату тощо), описі, арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

В ході зазначеного виконавчого
провадження, державним виконавцем
21.04.2010 року направлено на адресу
боржника - Івано-Франківського
міського управління юстиції постанову
про відкриття виконавчого провадження
для виконання із одночасним
роз"ясненням його прав як сторони
виконавчого провадження. (а.с.64).

22.04.2010 року державним виконавцем
здійснено запити: начальнику ДПІ у м.
Івано-Франківську щодо наявності
рахунків у борднижка, а також
начальнику Івано-Франківського ОБТІ
щодо наявності у боржника наявності
нерухомого майна. (а.с. 67,68).

26.04.2010 року державним виконавцем
здійснено запити: на адресу управління
архітектури та містобудування
Івано-Франківського міськвиконкому чи
являється боржник забудовником, а
також на адресу Управління ДАІ в
Івано-Франківській області про
наявність зареєстрованих за боржником
транспортних засобів.(а.с. 69,70).

27.04.2010 року державним виконавцем
направлено запит директору
Івано-Франківської міської філії ДП
"Центр ДЗК" при держкомземі України по
земельних ресурсах. (а.с. 71).

У період з 11.05.2010 року по 14.05.2010 року з
вищевказаних установ на адресу
відповідача надійшли відповіді, в яких
зазначено про відсутність у боржника
об"єктів нерухомості, транспортних
засобів та відкритих рахунків у
фінансових установах.

Постановою від 04.06.2010 року ВП № 18800152
виконавчий лист № 2а-6373, виданий 01.04.2010
року державним виконавцем повернуто
стягувачу, у звязку з тим, що у боржника
- Івано-Франківського міського
управління юстиції, відсутнє майно, на
яке може бути звернено стягнення, і
здійснені державним виконавцем заходи
щодо розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

В даному випадку слід зазначити, що
статтею 40 Закону, регламентовано
випадки повернення виконавчого
документа стягувачеві. Так, підпунктом
2 частини 1 вищевказаної статті
встановлено, що виконавчий документ,
прийнятий державним виконавцем до
виконання, за яким стягнення не
провадилося або було проведено
частково, повертається стягувачеві
якщо у боржника відсутнє майно, на яке
може бути звернено стягнення, і
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

В цьому аспекті, на думку суду, важливим
є з»ясування питання щодо правового
статусу майна боржника.

Зокрема, статтею 174 Цивільного Кодексу
України встановлено відповідальність
за зобов'язаннями держави. Держава
відповідає за своїми зобов'язаннями
своїм майном, крім майна, на яке
відповідно до закону не може бути
звернено стягнення.

Статтею 326 Цивільного Кодексу України
дано визначення поняттю права
державної власності. Так, у державній
власності є майно, у тому числі грошові
кошти, яке належить державі Україна.
Від імені та в інтересах держави
Україна право власності здійснюють
відповідно органи державної влади.
Управління майном, що є у державній
власності, здійснюється державними
органами, а у випадках, передбачених
законом, може здійснюватися іншими
суб'єктами.

Згідно пункту 10 Положення про районні,
районні у містах, міські, (міст
обласного значення), міськрайонні
управління юстиції, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 14.02.2007 року за № 47/5, управління
юстиції утримується за рахунок
Державного бюджету України. Загальну
чисельність, фонд оплати праці
працівників, структуру, штатний розпис
та кошторис доходів і видатків
управління юстиції затверджують
Головне управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головні
управління юстиції в областях, м. Києві
та Севастополі у межах, визначених
Мін'юстом.

У відповідності до пункту 11
вищевказаного Положення, управління
юстиції є юридичною особою, має печатку
із зображенням Державного Герба
України і свого найменування.

Таким чином, виходячи із системного
аналізу вищевказаних правових норм,
суд приходить до переконання, що
Івано-Франківське міське управління
юстиції, хоча і створене як окремий
орган, що входить у структуру державної
влади, однак в силу свого законодавчо
визначеного статусу, на час проведення
виконавчих дій не наділялось жодним
державним майном та не являлось його
розпорядником.

З урахуванням наведеного, на думку
суду, та сукупність заходів
примусового виконання судових рішень,
що вжиті головним державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Івано-Франківській області Гундяком
Т.Д. не може свідчити про його
бездіяльність, оскільки вчинені вони
неупереджено, своєчасно та повно, а
відповідно і підстав для задоволення
вимог адміністративного позову у цій
частині у суду немає.

У відповідності до пункту 3 постанови
Пленуму ВС України N 4 від 31.03.95 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Враховуючи, що в ході розгляду вказаної
адміністративної справи судом не
встановлено у діях відповідача
наявності ознак протиправності,
позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди також не підлягають до
задоволення.

Разом із тим, беручи до уваги окремі
фактичні обставини, що стали відомі
суду в ході розгляду вказаної справи, з
метою належного захисту прав позивача
та забезпечення можливості на
компенсацію понесених витрат та
заподіяної йому моральної шкоди, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Постанова Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15.02.2010 року
у справі № 53046/09/9104, яка слугувала
підставою для видачі тих виконавчих
документів, бездіяльність по виконанню
яких і оскаржувалася позивачем в даній
справі, за час проведення судового
розгляду була скасована в частині
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 04.04.2013 року у справі № 23819/10,
а справу направлено в частині
скасованого рішення на новий
апеляційний розгляд Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 13.12.2013 року
у справ № 876/7042/13 постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 05.06.2009 року
по справі № 6373/08/0870 скасовано в частині
стягнення в користь ОСОБА_2 з Головного
УДКУ в Івано-Франківській області
моральної шкоди та прийнято нову
постанову в цій частині, якою стягнуто
з відділу Державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції через Головне
управління Державного казначейства
України в Івано-Франківській області в
користь ОСОБА_2 3000 гривень моральної
шкоди.

З урахуванням викладеного, на
сьогоднішній день судами остаточно
конкретизовано ті державні установи, з
яких слід проводити стягнення в
користь позивача. Так, з Головного
управління Державного казначейства
України в Івано-Франківській області в
користь ОСОБА_2 слід стягнути 253,4 грн.
судових витрат, а з відділу Державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції через
Головне управління Державного
казначейства України в
Івано-Франківській області в користь
ОСОБА_2 3000 гривень моральної шкоди.

Позивачу слід врахувати, що механізм
виконання рішень про стягнення
коштів з бюджетних установ, прийнятих
судами, а також іншими державними
органами (посадовими особами), які
відповідно до закону мають право
приймати такі рішення визначається
Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №
845.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Головуючий суддя:
Панікар
І.В.

Судді:
Тимощук О.Л.

Шумей М.В.

Постанова складена в повному обсязі
13.02.2014 року у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Панікара І.В. у
відрядженні.