Справа № П/805/108/14
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
У Х В А Л А

про визнання поважними причин пропуску
строку звернення до суду

10 лютого 2014 р.
Справа №П/805/108/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Бабіча
С.І., розглянувши в порядку письмового
провадження питання про визнання
поважними причин пропуску строку
звернення до суду по справі №П/805/108/14 за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в місті
Красноармійську та Красноармійському
районі Донецької області про визнання
протиправними та скасування вимоги №Ф
476-ф від 22.05.2013 року про сплату недоїмки
в розмірі 1 194,03 гривень та вимоги №Ф 476-ф
від 09.08.2013 року про сплату недоїмки в
розмірі 7 634,68 гривень,

В С Т А Н О В
И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовною заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області про визнання протиправними та
скасування вимоги №Ф 476-ф від 22.05.2013
року про сплату недоїмки в розмірі 1 194,03
гривень та вимоги №Ф 476-ф від 09.08.2013 року
про сплату недоїмки в розмірі 7 634,68
гривень.

23 січня 2014 року, через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду, відповідачем
надані письмові заперечення на
адміністративний позов, в яких він
зазначив, що позивачем пропущені
строки звернення до суду з
адміністративним позовом.

Відповідач зазначив, що вимога №Ф 476-ф
на суму 1 194,03 гривень сформована 22.05.2013
року та направлена на адресу ОСОБА_1
27.05.2013 року. 30.05.2013 року дана вимога
отримана позивачем, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Вимога №Ф 476-ф на суму 7
634,68 гривень була сформована
відповідачем 09.08.2013 року, направлена на
адресу позивача 15.08.2013 року, проте 17.09.2013
року повернута позивачу у зв'язку з
закінченням терміну зберігання.

На думку відповідача, оскільки позивач
у передбачений частиною 5 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) строк не
оскаржив зазначені вимоги, то ним був
пропущеній місячний строк звернення до
суду з позовною заявою.

Оскільки позивачем не заявлено
клопотання про визнання поважними
причин пропуску строку звернення до
суду, то судом на власний розсуд
вирішено питання щодо пропуску строку
звернення позивача до суду з позовом та
можливості визнання поважними причин
пропуску строку звернення до суду.

Суд зазначає, що з повідомлень про
вручення поштових відправлень, наданих
відповідачем не можливо встановити, що
саме позивач отримував вказані вимоги,
оскільки по першій вимозі на
повідомленні про вручення поштових
відправлень вказано лише прізвище
ОСОБА_1 без підпису та ініціалів, а
друга вимога взагалі не була вручена
позивачу і була повернута на адресу
відповідача.

Таким чином, посилання відповідача на
те, що вимога №Ф 476-ф на суму 1 194,03 була
отримана позивачем 30.05.2013 року судом не
приймається.

Як вказував позивач та підтверджено
матеріалами справи, спірні вимоги
позивач отримав лише 20.12.2013 року разом з
листом УПФУ в м. Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області №28145/02/23 від 20.12.2013 року,
додатками до якого саме були вимоги №Ф
476-ф від 22.05.2013 року та №Ф 476-ф від 09.08.2013
року.

Вказані обставини роблять
безпідставним посилання відповідача
на те, що позивачем пропущено місяний
строк звернення до суду, встановлений
ст. 99 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 статті 99 КАС України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Частиною 4 статті 25 «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», в
редакція, яка діяла на момент винесення
спірних вимог, визначено, що у разі якщо
згоди з органом Пенсійного фонду не
досягнуто, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею
протягом десяти робочих днів з дня
надходження рішення відповідного
органу Пенсійного фонду або оскаржити
вимогу до органу Пенсійного фонду
вищого рівня чи в судовому порядку.

Частиною 5 ст. 99 КАС Україїни
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду щодо
оскарження рішення суб'єкта владних
повноважень, на підставі якого ним може
бути заявлено вимогу про стягнення
грошових коштів, встановлюється
місячний строк.

Вирішуючи питання щодо можливості
визнання поважними причин пропуску
позивачем строку звернення до
адміністративного суду, суд виходить з
того, що сам по собі інститут строку на
звернення до адміністративного має на
меті полегшення надання учасниками
адміністративного процесу доказів,
підвищує їх достовірність, а також
забезпечує правову визначеність
учасників спірних правовідносин.
Іншими словами, обмеження строку
реалізації права на судовий захист
покликане передусім дисциплінувати
учасників адміністративних
правовідносин.

Згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини,
зокрема з п. 30 рішення від 25 жовтня 2007
року у справі «Балацький проти
України», неможливо припустити, щоб п. 1
ст. 6 Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод детально
описував процесуальні гарантії, які
надаються сторонам у спорі, а саме:
справедливий, публічний і швидкий
розгляд, - і водночас не гарантував
сторонам, що спір щодо їх прав та
обов'язків цивільного буде остаточно
вирішено.

Відповідно пунктів 22-23 рішення від 28
березня 2006 року у справі «Мельник проти
України» право на суд, одним з аспектів
якого є право доступу до суду, не є
абсолютним, воно може бути обмеженим,
особливо щодо умов прийнятності
скарги; однак право доступу до суду не
може бути обмежено таким чином або у
такій мірі, що буде порушена сама його
сутність; ці обмеження повинні мати
законну мету та бути пропорційними між
використаними засобами та досягнутими
цілями. Правила регулювання строків
подання скарги, безумовно, мають на
меті забезпечення відправлення
правосуддя і дотримання принципу
юридичної визначеності. Зацікавлені
особи повинні розраховувати на те, що
ці правила будуть застосовані. У той же
час такі правила в цілому або їх
застосування не повинні перешкоджати
сторонам використовувати доступні
засоби захисту.

У рішеннях по справі "Мірагаль Есколано
та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000
року та справі "Перес де Рада
Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998
року, Європейський суд з прав людини
зазначив, що надто суворе тлумачення
внутрішніми судами процесуальної
норми позбавило заявників права
доступу до суду і завадило розгляду
їхніх позовних вимог. Це визнане
порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод.

Тому з урахуванням приписів статті 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", відповідно до якої
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику зазначеного Суду
як джерело права, а також норм частини 2
статті 8, частини 2 статті 9 КАС України,
суд вважає, що навіть якби позивач
пропустив строк звернення
встановлений статтею 99 КАС України, це
не може бути перешкодою для надання
судового захисту порушеним правам
особи, у даних спірних вимогах.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 8 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави. Суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

На переконання суду, наслідки пропуску
строку позовної давності в
адміністративному процесі, підлягають
застосуванню виключно у разі наявності
сумніву можливості встановлення
об'єктивної істини в розглядуваній
справі внаслідок значного спливу часу.

Питання щодо того чи є позивач
платником єдиного внеску та чи
розповсюджується на нього 10-ти денний
строк звернення до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
вимоги про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску, встановлений статтею 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» чи
місячний або шестимісячний строки
звернення до адміністративного суду,
передбачені ст. 99 КАС України, є спірним
у даній справі.

Враховуючи викладене та неодназначне
тлумачення строку, в межах якого
позивач може звернутись до
адміністртаивного суду з даним
позовом, суд визнає поважними прични
пропуску позивачем строку звернення до
адміністративного суду.

Керуючись Конституцією України,
статтями 2, 8, 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати поважними причини пропуску
позивачем - ОСОБА_1, строку звернення до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Красноармійську та
Красноармійському районі Донецької
області про визнання протиправними та
скасування вимоги №Ф 476-ф від 22.05.2013
року про сплату недоїмки в розмірі 1 194,03
гривень та вимоги №Ф 476-ф від 09.08.2013 року
про сплату недоїмки в розмірі 7 634,68
гривень.

Ухвала постановлена та підписана в
нарадчій кімнаті 10 лютого 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає та
набирає законної сили з моменту
постановлення.

Суддя
Бабіч С.І.