Справа № 2а-10614/12/1370
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.
Справа № 876/5962/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Шевченківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі №2а-10614/12/1370 за позовом
Державної податкової інспекції в
Шевченківському районі м. Львова до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енжел-Груп» про
накладення арешту на кошти в рахунок
погашення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2012 року Державна податкова
інспекція в Шевченківському районі м.
Львова звернулася до суду з позовом,
яким просила накласти арешт на кошти
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енжел-Груп», що
знаходяться в банку.

В обґрунтування вимог позовної заяви
вказано, що станом на 07.12.2012 року
відповідач має борг по податках та
платежах перед бюджетом, а саме з
податку на додану вартість. Сума боргу
з податку на додану вартість становить
44058,46 грн. Станом на день звернення до
суду відповідачем заборгованість не
погашена. Вказані обставини є
підставою для накладення арешту на
кошти та інші цінності платника
податків, що знаходяться у банках.
Додатково пояснив, що у відповідача
існує податковий борг, узгоджений у
встановленому законодавством порядку
та відсутнє майно, за рахунок якого
такий борг може бути погашений.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Державна податкова інспекція в
Шевченківському районі м. Львова
постанову суду першої інстанції
оскаржила, подала апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не відповідає фактичним обставинам
справи, просить її скасувати, та
прийняти нову, якою задоволити позов
повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказано, що відповідно до п.95.1
ст. 95 Податкового кодексу України орган
державної податкової служби здійснює
за платника податків і на користь
держави заходи щодо погашення
податкового боргу такого платника
податків шляхом стягнення коштів, які
перебувають у його власності, а в разі
їх недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Відповідно до п.п. 20.1.17 п.20.1 ст.
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу. Вказує, що ними
надано суду докази щодо відсутності
майна боржника, а саме лист Головного
управління Держкомзему у Львівській
області від 11.10.2012 року № 01-16/3-6119, лист
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 28.09.2012 року №9318,
згідно яких зазначено, що у відповідача
немає у наявності об'єктів нерухомості
та лист ВРЕВ ДАІ від 10.10.2012 року №8085 про
відсутність у відповідача
транспортних засобів. Однак, суд, не
оцінив їх належним чином у
відповідності до вимог ст. 86 КАС
України, та не врахував факт
відсутності майна у відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали цієї справи,
перевіривши доводи апелянта у їх
сукупності, приходить до переконання,
що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Енжел-Груп" зареєстроване як юридична
особа 29.07.2010 року виконавчим комітетом
Львівської міської ради, що
підтверджується довідкою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Відповідач
взятий на податковий облік з 30.07.2010 року
за № 2042, що підтверджується довідкою
про взяття на облік платника податків
від 07.12.2012 року №123/18-2010. Перебуває на
обліку у ДПІ у Шевченківському районі
м. Львова Львівської області ДПС.

Судом встановлено, що податковий борг
відповідача виник внаслідок
самостійно задекларованих сум,
зазначених у податковій декларації з
податку на додану вартість № за
червень 2012 року, у розмірі 25920 грн. 00 коп.

Відповідачем подано уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку із
виправленням самостійно виявлених
помилок № на суму 17600 грн. 00 коп.

На виконання п. 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова Львівської області ДПС
направила на адресу відповідача
податкову вимогу № 633 від 03.05.2012 року на
суму 11092 грн. 17 коп. Проте, вказана
вимога залишена без задоволення,
податковий борг відповідачем не
погашено.

Відповідно до положень ст.. 191
Податкового кодексу України до функцій
органів державної податкової служби
віднесено, зокрема, здійснення
контролю за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування і
сплати податків та зборів,
установлених цим Кодексом (п.п.191.1.1 п.191.1
ст. 191 Податкового кодексу України);
здійснення контролю за погашенням
податкового боргу з податків та зборів
платників податків, у тому числі тих,
майно яких перебуває у податковій
заставі (п.п.191.1.15 п.191.1 ст. 191 Податкового
кодексу України); організація роботи та
здійснення контролю за застосуванням
арешту майна платника податків, що має
податковий борг, та/або зупинення
видаткових операцій на його рахунках у
банку (п.п.191.1.19 п.191.1 ст. 191 Податкового
кодексу України).

Порядок погашення податкового боргу
врегульовано Главою 9 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 Податкового
кодексу України джерелами самостійної
сплати грошових зобов'язань або
погашення податкового боргу платника
податків є будь-які власні кошти, у тому
числі ті, що отримані від продажу
товарів (робіт, послуг), майна, випуску
цінних паперів, зокрема корпоративних
прав, отримані як позика (кредит), та з
інших джерел, з урахуванням
особливостей, визначених вказаною
статтею, а також суми надміру сплачених
платежів до відповідних бюджетів.

Згідно з п. 87.2 ст. 87 Податкового кодексу
України джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Як передбачено п.88.1 ст. 88 Податкового
кодексу України з метою забезпечення
виконання платником податків своїх
обов'язків, визначених вказаним
Кодексом, майно платника податків, який
має податковий борг, передається у
податкову заставу.

При цьому, право податкової застави
згідно з вимогами пп. 89.1 ст. 89
Податкового кодексу України виникає у
разі: несплати у строки, встановлені
цим Кодексом, суми грошового
зобов'язання, самостійно визначеної
платником податків у податковій
декларації, - з дня, що настає за
останнім днем зазначеного строку;
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної контролюючим
органом, - з дня виникнення податкового
боргу.

Відповідно до п.п. 91.1, 91.3 ст. 91
Податкового кодексу України керівник
органу державної податкової служби за
місцем реєстрації платника податків,
що має податковий борг, призначає
такому платнику податків податкового
керуючого. Податковий керуючий описує
майно платника податків, що має
податковий борг, в податкову заставу,
здійснює перевірку стану збереження
майна, яке перебуває у податковій
заставі, проводить опис майна, на яке
поширюється право податкової застави,
для його продажу у випадках,
передбачених цим Кодексом, одержує від
боржника інформацію про операції із
заставленим майном, а в разі його
відчуження без згоди органу державної
податкової служби (за умови, коли
наявність такої згоди має бути
обов'язковою згідно з вимогами цього
Кодексу) вимагає пояснення від
платника податків або його службових
(посадових) осіб. У разі продажу в
рахунок погашення податкового боргу
майна платника податків, на яке
поширюється право податкової застави,
податковий керуючий має право
отримувати від такого платника
податків документи, що засвідчують
право власності на зазначене майно.

Винятковим способом забезпечення
виконання платником податків
зобов'язань є адміністративний арешт
майна платника податків. Згідно із п. 94.2
ст. 94 Податкового кодексу України арешт
майна може бути застосовано, якщо
з'ясовується одна з таких обставин:
платник податків порушує правила
відчуження майна, що перебуває у
податковій заставі; фізична особа, яка
має податковий борг, виїжджає за
кордон; платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби; відсутні
дозволи (ліцензії) на здійснення
господарської діяльності, торгові
патенти, а також у разі відсутності
реєстраторів розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством; відсутня
реєстрація особи як платника податків
в органі державної податкової служби,
якщо така реєстрація є обов'язковою
відповідно до цього Кодексу, або коли
платник податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам; платник
податків відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;
платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Зміст арешту майна полягає у забороні
платнику податків вчиняти щодо свого
майна, яке підлягає арешту, дії,
зазначені у п. 94.5 ст. 94 Податкового
кодексу України.

Адміністративний арешт коштів на
рахунку платника податків
здійснюється виключно на підставі
рішення суду шляхом звернення органу
державної податкової служби до суду.

Статтею 95 Податкового кодексу України
врегульовано порядок продажу майна, що
перебуває в податковій заставі. Так,
відповідно до п.95.1 ст. 95 Податкового
кодексу України орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Згідно з п.95.3 ст. 95 Податкового кодексу
України стягнення коштів з рахунків
платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини

Орган державної податкової служби
звертається до суду щодо надання
дозволу на погашення усієї суми
податкового боргу за рахунок майна
платника податків, що перебуває у
податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного
дозволу є підставою для прийняття
органом державної податкової служби
рішення про погашення усієї суми
податкового боргу. Рішення органу
державної податкової служби
підписується його керівником та
скріплюється гербовою печаткою органу
державної податкової служби. Перелік
відомостей, які зазначаються у такому
рішенні, встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики.

Відповідно до п.п. 20.1.17 п.20.1 ст. 20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Виходячи з положень п.п. 20.1.17 п.20.1 ст. 20
Податкового кодексу України
необхідними умовами накладення арешту
на кошти платника податку є: наявність
податкового боргу; відсутність майна,
та/або його балансова вартість менша
суми податкового боргу, та/або таке
майно не може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Аналіз наведених норм дає суду
підстави стверджувати, що момент,
починаючи з якого орган державної
податкової служби, може вимагати
накладення арешту на кошти платника
податків, в системі заходів погашення
податкового боргу не визначений.

В контексті викладеного, суд вважає, що
податковий орган може вимагати
накладення арешту на кошти платника
податку лише після виникнення
податкового боргу та встановлення ним
наявності умов, визначених п.п. 20.1.17 п.20.1
ст. 20 Податкового кодексу України.

З приводу встановлення фактів щодо
відсутності майна, та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу, суд зазначає таке.

Як вже зазначалось судом податкова
застава забезпечує виконання
платником податків своїх обов'язків, у
зв'язку з чим майно платника податку,
який має податковий борг передається в
податкову заставу. Таким чином, саме за
рахунок майна, переданого в податкову
здійснюється погашення податкового
боргу.

Згідно з Порядком призначення та
звільнення податкового керуючого, а
також переліком його функцій та
повноважень, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
24.10.2012р. № 1112, податковим керуючим є
посадова (службова) особа органу
державної податкової служби, на яку
покладається виконання функцій,
спрямованих на погашення податкового
боргу платника податків. До його
основних функцій та повноважень щодо
податкової застави належать, зокрема:
здійснення опису майна, на яке
поширюється право податкової застави,
та складання акта опису такого майна;
реєстрація податкової застави у
відповідному державному реєстрі та її
виключення із такого реєстру;
одержання від платника податків
документів, необхідних для опису майна
в податкову заставу; складання акта про
відсутність майна, що має бути описане
у податкову заставу; складання акта
відмови платника податків від опису
майна у податкову заставу.

Із аналізу цих положень випливає
висновок, що саме на податкового
керуючого покладається обов'язок по
виявленню та опису майна, що може бути
передане в податкову заставу. При
цьому, в разі відсутності такого майна
податковим керуючим складається акт
про його відсутність.

З огляду на це, факти щодо відсутності
майна, та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу, повинні
встановлюватись саме податковим
керуючим та оформлятись відповідним
актом.

Проте, позивачем ні на момент
звернення до суду з позовом, ні під час
розгляду справи акт опису майна в
податкову заставу чи про його
відсутність суду не поданий.

На підтвердження факту відсутності у
відповідача майна, за рахунок якого
може бути погашений податковий борг,
позивач надав лист ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" №
9318 від 28.09.2012 року про відсутність у
відповідача нерухомого майна на праві
власності, лист Головного управління
Держкомзему у Львівській області від
11.10.2012 року № 01-16/3-6119 про відсутність у
відповідача земельних ділянок та лист
відділу реєстраційно-екзаменаційної
роботи ДАІ з обслуговування м. Львів та
Пустомитівського району від 10.10.2012 року
№8085зп про відсутність у відповідача
транспортних засобів.

Проте, ці листи до уваги не беруться,
оскільки обов'язок по встановленню
відсутності майна в межах цього спору
лежить саме на податковому керуючому, а
тому вони не свідчать про відсутність у
відповідача майна в розумінні п.п. 20.1.17
п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України.

Обґрунтування позивачем доводів щодо
відсутності у відповідача майна шляхом
подання зазначених листів по суті
перекладає на суд обов'язок
податкового керуючого встановити
відсутність майна, що може бути
передане в податкову заставу.

Враховуючи вище наведене, колегія
суддів встановила, що позивачем
необґрунтовано належними та
достатніми доказами факт відсутності у
відповідача майна, за рахунок якого
може здійснюватись погашення
податкового боргу, а тому звернення з
таким позовом до суду є передчасним.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Шевченківському районі м. Львова -
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі №2а-10614/12/1370 - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь в справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич