Справа № 810/1056/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1056/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві без фіксування
технічними засобами, в порядку ст. 41 КАС
України, апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Бородянському
районі Київської області Державної
податкової служби на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25.04.2013 року
по справі за адміністративним позовом
Комунального підприємства Київської
обласної ради
«Бородянкатепловодопстачання» до
Державної податкової інспекції у
Бородянському районі Київської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
ДПІ у Бородянському районі Київської
області ДПС у якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 25.01.2013 року №
.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 25.04.2013 року
адміністративний позов було
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 25.04.2013 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову. Свої вимоги
обґрунтовують тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ДПІ у Бородянському районі Київської
області ДПС - залишити без задоволення,
а постанову Київського окружного
адміністративного суду від 25.04.2013 року -
залишити без змін, виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої
інстанції, КП
«Бородянкатепловодопостачання» є
юридичною особою, що зареєстрована
Бородянською районною державною
адміністрацією 26.10.2005 року як платник
податків та взяте на облік Державною
податковою інспекцією у Бородянському
районі Київської області з 08.112005 за №
141.

03 січня 2013 року на підставі положень
Податкового кодексу України
посадовими особами відповідача було
проведено камеральну перевірку
податкової звітності з податку на
прибуток КП
«Бородянкатепловодопостачання».

За результатами перевірки
відповідачем складений Акт від 03.01.2013
року № 557-16 (далі - Акт перевірки),
який містить висновки про порушення
позивачем граничного строку сплати
грошового зобов'язання з податку на
прибуток, протягом строків, визначених
положеннями пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України.

На підставі Акта перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення - рішення форми «Ш» від
25.01.2013 року № , відповідно до якого
до позивача застосовано штраф у
розмірі 11805,75 грн.

Не погоджуючись з викладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Київський окружний адміністративний
суд прийшов до висновку про
необхідність задовольнити позовні
вимоги.

Колегія суддів погоджується з даним
висовком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, до
позивача було застосовано штраф у
зв'язку з несвоєчасною сплатою,
грошових коштів відповідно до поданих
позивачем декларацій з податку на
прибуток у 2008 році, несвоєчасного
погашення податкового боргу
відповідно до договору про
реструктуризацію (розстрочення) № 1 від
09.08.2008 року та податкового повідомлення
- рішення форми «Р» від 29.03.2011 року №
.

Позивачем не заперечується факт
несвоєчасної сплати грошових коштів з
податку на прибуток відповідно до
договору про реструктуризацію
(розстрочення), але позивач заперечує
щодо розміру застосованих штрафних
(фінансових) санкцій.

Спеціальним законом з питань
оподаткування, який встановлював
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів) у період сплати
позивачем узгоджених сум податкових
зобов'язань відповідно до поданих
декларацій та умов договору
реструктуризації був Закон України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» №2181-111
від 21.12.2000 (далі -Закон України №2181).

Так, відповідно до підпункту 4.1.1 пункту
4.1 статті 4 Закону України № 2181, платник
податків самостійно обчислює суму
податкового зобов'язання, яку зазначає
у податковій декларації, крім випадків,
передбачених підпунктом "г" підпункту
4.2.2 пункту 4.2, а також пунктом 4.3 цієї
статті та подає її до податкового
органу за базовий податковий (звітний)
період у строки, встановлені
підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону
України № 2181.

При цьому, податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України № 2181, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації та не може бути оскаржене
платником податків в
адміністративному або судовому
порядку.

Платник податків, враховуючи приписи
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону
України № 2181, зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого підпунктом 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 цього Закону для
подання податкової декларації.

Згідно з підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті
5 Закону України № 2181, узгоджена сума
податкового зобов'язання не сплачена
платником податків у строки, визначені
цією статтею, визнається сумою
податкового боргу платника податків.

Підставою для застосування штрафних
(фінансових) санкцій, встановлених
підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17
Закону від 21.12.2000 №2181, є несплата
платником податків узгодженої суми
податкового зобов'язання протягом
граничних строків, визначених цим
Законом.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем відповідачеві були подані
податкові декларації з податку на
прибуток за І квартал 2008 року (№6736),
сума податкового зобов'язання за якою
становила 129,00 грн., за півріччя 2008 року
(№14335), сума податкового зобов'язання за
якою становила 1572,00 грн., за III квартали
2008 року (№22022), сума податкового
зобов'язання за якою становила 250,00 грн.,
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань у зв'язку з самостійно
виявленими помилками за І півріччя 2008
року (№ 24532), за 2008 рік (№ 26485), сума
податкового зобов'язання за якою
становила 102, 00 грн.

Водночас, докази сплати у повному
обсязі та у строки, визначені
податковим законодавством зазначених
самостійно узгоджених сум податкових
зобов'язань в матеріалах справи
відсутні.

Крім цього, 09.08.2006 року між Державною
податковою інспекцією у Бородянському
районі та КП
«Бородянкатепловодопостачання» був
укладений договір № 1 про
реструктуризацію податкового боргу,
який виник станом на 01.01.2005 року, на
загальну суму 70800,00 грн.

Відповідно до умов даного договору КП
«Бородянкатепловодопостачання»
зобов'язане, починаючи з 09.08.2008 року,
рівними частинами до 9 (дев'ятого) числа
кожного місяця сплачувати грошові
кошти у розмірі 735,50 грн. у рахунок
погашення податкового боргу.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов даного договору позивач
у 2008 та 2009 роках із зазначенням у
платіжних дорученнях призначення
платежу «податок на прибуток
реструктуриз.»: 12.08.2008 року перерахував
грошові кошти у розмірі 800,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1279; 03.09.2008 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1403; 13.10.2008 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1589; 06.11.2008 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1739; 09.12.2008 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1942; 13.01.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 39; 10.02.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 196; 31.03.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 472; 05.05.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 1475,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 703; 04.06.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 926; 02.07.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1060; 06.08.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1248; 21.09.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1508; 09.10.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1638; 06.11.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1779; 02.12.2009 року перерахував грошові
кошти у розмірі 737,50 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1942.

Враховуючи викладене, вбачається, що
позивачем у серпні та жовтні 2008 року та
у січні, лютому, березні, квітні та
вересні 2009 року були сплачені грошові
кошти з порушенням встановлених
умовами договору строків.

Затримка граничного строку сплати
щомісячних платежів за умовами
договору реструктуризації була понад
місяць лише у квітні 2009 року.

А відтак, з урахуванням положень статті
17 Закону України № 2181, який був чинним
на момент здійснення сплати позивачем
грошових коштів, розмір застосованих
санкцій виключно у шести випадках із
шістнадцяти не повинен перевищувати 10
відсотків від погашеної суми
податкового боргу та у одному випадку -
20%. Однак, відповідачем було
застосовано ставку 20% за повний 2009 рік.

Відповідно до приписів пункту 7.7 статі 7
Закону України № 2181 податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статі 7 Закону
України № 2181 встановлено, що джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі отримані від
продажу товарів (робіт, послуг), майна і
немайнових цінностей, випуску цінних
паперів, у тому числі корпоративних
прав, отримані у позику (кредит), а також
з інших джерел з урахуванням
особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
Постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України за № 377/89/76, яка була чинною на
дату здійснення сплати позивачем
грошових коштів (надалі - Інструкція),
кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції,
реквізит "Призначення платежу"
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Платник відповідає за дані, що
зазначені в реквізиті платіжного
доручення "Призначення платежу".

Із наведеної норми вбачається, що право
визначати призначення платежу
належало виключно платнику, у даному
випадку, платнику податку - позивачу.

Водночас, приписами Закону України №
2181, який на дату здійснення сплати
грошових коштів був спеціальним
законом з питань оподаткування,
визначено вичерпний перелік заходів,
які можуть вживатися контролюючим
органом з метою погашення платниками
податків податкового боргу.

Проте, серед них відсутній такий захід,
як зміна призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Разом з цим, лише починаючи з 01.01.2011 року
орган державної податкової служби
зобов'язаний зараховувати кошти, що
сплачує платник податків, у рахунок
погашення податкового боргу згідно з
черговістю його виникнення незалежно
від напряму сплати, визначеного
платником податків.

Однак, зазначені платежі були
здійснені позивачем у 2008 та 2009 роках.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем у 2008 та 2009
роках неправомірно зараховано за
власною ініціативою кошти, спрямовані
позивачем на погашення своїх поточних
податкових зобов'язань з податку на
прибуток, зокрема, відповідно до умов
договору реструктуризації, у рахунок
погашення наявного податкового боргу.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що
договір про реструктуризацію від 09.09.2006
року № 1, який укладений на підставі
статті 10 Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу» від
23.06.2005 року № 2711 за своєю правовою
природою є адміністративним договором,
який чітко визначає його суб'єктів,
об'єкт та правовий обов'язок боржника
перед кредитором і, відповідно, їх
права та обов'язки.

Відповідно до пункту 10.5 статті 10 Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу» від 23.06.2005 року № 2711,
реструктуризована заборгованість не
підлягає індексації, на неї не
нараховуються пеня, штрафні та інші
фінансові санкції, крім випадків
розірвання договору про
реструктуризацію заборгованості,
укладеного відповідно до цього Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при нарахуванні штрафних
санкцій, відповідачем були порушені
вимоги пункту 113.3 статті 113 Податкового
кодексу України, оскільки означена
сума розрахована не у встановленому
порядку та розмірі.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Бородянському районі Київської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 25.04.2013 року -
без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволені апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
Бородянському районі Київської
області Державної податкової служби -
відмовити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 25.04.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді А.М. Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.