Справа № 2а-13311/12/0170/14
Суддя: Санакоєва Майя Анзорівна
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 2а-13311/12/0170/14

12.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Санакоєвої М.А.,

суддів Омельченка В. А. ,

Дудкіної Т.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Сімферопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Кірєєв Д.В. ) від 23.12.13 у справі №
2а-13311/12/0170/14

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Сімферопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим (вул. Белова,
2-а,Мирне,Сімферопольський район,
Автономна Республіка Крим,97503)

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення № від 16.10.2012
року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 23.12.13 позовні
вимоги ОСОБА_2 до Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення № від 16.10.2012
року - задоволені.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Сімферопольської міжрайонної
державної податкової інспекції АР Крим
Державної податкової служби №
від 16.10.2012 року.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_2) витрати
зі сплати судового збору у сумі 601,30 грн.
(шістсот одна грн. тридцять коп.).

Не погодившись з зазначеною постановою
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 23.12.13 та прийняти
нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Судова колегія, керуючись
положеннями пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, визнає за можливе
перейти до письмового провадження по
справі.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що у період з 21.09.2012
року по 27.09.2012 року посадовими особами
Сімферопольської міжрайонної
державної податкової інспекції АР Крим
Державної податкової служби, на
підставі наказу Сімферопольської МДПІ
АР Крим ДПС від 20.09.2012 року № 668
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_2) з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ТОВ "Зернова Компанія
"Агоромир" (), ПП
"Старкад-пром" () за
період з 01.07.2011 р. по 30.09.2011 р.

За результатами вищенаведеної
перевірки складений акт № 168/1702/НОМЕР_2
від 28.09.2012 року, за висновками якого
встановлені наступні порушення:

- ч. 1, ч. 5 ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 216, ст. 228 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними по правочинах,
здійснений ФОП ОСОБА_2 з зазначеними у
акті перевірки постачальниками;

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.
200.1 ст. 200 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. № 2755-VІ із змінами і
доповненнями, у зв'язку з чим
донараховано податку на додану
вартість за період з 01.07.2011 р. по 30.09.2011
року у загальній сумі 48 083,00 грн., в тому
числі за липень 2011 року у сумі 7 500,00
грн., за серпень 2011 року у сумі 16 533,00
грн., за вересень 2011 року у сумі 24 050,00
грн. по операціях по взаємовідносинам з
ТОВ "Зернова Компанія "Агромир" (), ПП "Старкад-пром" () (т.с. 1 а.с. 5-26).

На підставі зазначеного акту було
прийнято податкове повідомлення -
рішення № від 16.10.2012 року, яким
збільшено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість на суму 60
103,75 грн. (а.с. 26-28, 63).

Перевіряючи обґрунтованість
зазначених висновків акту перевірки
та перевіряючи правомірність
прийняття податкового повідомлення -
рішення судовою колегією встановлено
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
18.08.2011 року між Приватним підприємством
ТОВ ЗК "Агромир" (Продавець) та ФОП
ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір № 1808
на передачу товару у кількості та
асортименті за накладними, які є
невід'ємною частиною цього договору
(т.с. 1 а.с. 76).

ТОВ "Зернова компанія "Агромир" на
підтвердження здійснення
господарських операцій з ФОП ОСОБА_2
були виписані податкові накладні № 9
від 05.08.2011 року на суму 46 400 грн., у тому
числі ПДВ 7 733,33 грн.; № 13 від 08.08.2011 р. на
суму 52800, у тому числі ПДВ 8 800,00 грн.; №
131 від 15.09.2011 р. на суму 144 300,00, у тому
числі ПДВ 24 050,00 грн., всього на суму 243
500,00 грн., у тому числі ПДВ 40 583 грн. (т.с. 1
а.с. 80, 87, 74).

Зазначені податкові накладні включені
позивачем до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних (т.с. 2
а.с. 58-65).

Оплата за придбані товари
здійснювалась готівковим розрахунком,
що підтверджується копіями квитанцій
до прибуткових касових ордерів (т.с. 1
а.с. 189-192).

29.06.2011 року між Приватним підприємством
"Старкад-Пром" (Продавець) та ФОП ОСОБА_2
(Покупець) укладено договір купівлі -
продажу № 2906 на передачу товару у
кількості та асортименті за
накладними, які є невід'ємною частиною
цього договору. Ціна товару, згідно
прайс-листам вказана у накладних (т.с. 1
а.с. 107).

ПП "Старкад-Пром" на підтвердження
здійснення господарських операцій з
ФОП ОСОБА_2 була виписана податкова
накладна № 33 від 21.07.2011 року на суму 45
000,00 грн., у тому числі ПДВ 7 500 грн. (т.с. 1
а.с. 109).

Зазначена податкова накладна включена
позивачем до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних (т.с. 2
а.с. 55-56)

Оплата за придбані товари
здійснювалась готівковим розрахунком,
що підтверджується копіями квитанцій
до прибуткових касових ордерів (т.с. 193).

Використання отриманих від ТОВ
"Зернова компанія "Агромир" та ПП
"Старкад-Пром" товарів у власній
господарській діяльності
підтверджується первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку позивача (податкові
накладні, товарно-транспортні
накладні).

Згідно пункту 185.1 статті 185 ПК України,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

У п.187.1. ст. 187 ПК України зазначено, що
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1. ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, право платника податку на
податковий кредит взагалі не залежить
від тієї обставини, чи відображалися
суми податку на додану вартість у
податковій звітності контрагентів
платника податку і чи сплачувався ними
податок на додану вартість.

Згідно з п. 198.3. ПК України, податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу,
не відноситься до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 Кодексу).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної. Платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку. Для
банківських установ при одержанні ними
права власності на заставне майно з
метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Відповідно до п.200.1. ст.200 ПК України,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Нормами ст. 201 ПК України визначено
перелік документів, що є підставою для
нарахування податкового кредиту. Отже,
саме наявність цих документів є
обов'язковою умовою для формування
платниками податків податкового
кредиту.

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено,
що податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм, дає судовій
колегії право на висновок, що
необхідним первинним документом, який
дає право платнику податків на
формування податкового кредиту, є
належним чином оформлена податкова
накладна.

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу, що наявність у покупця
податкової накладної, є достатньою, але
не безумовною підставою для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість, якщо податковий орган
доведе, що відомості в таких документах
не відповідають дійсності.

Форма податкової накладної та порядок
її заповнення на час виникнення
спірних правовідносин були
затверджені Наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.05.1997 року №165, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 23.06.1997
року за №233/2037.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95року № 88, у відповідності з ч. 2
ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", первинні документи - це
письмові свідоцтва, які фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження і дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Ретельно дослідивши документи
первинного та бухгалтерського обліку,
судова колегія приходить до висновку,
що податковими накладними, платіжними
дорученнями, квитанціями
підтверджується отримання та сплата
товару (послуг) у перевіреному періоді,
а також його використання платником
податків у своїй господарській
діяльності.

Отже, з залучених до матеріалів справи
належним чином завірених копій
податкових накладних встановлено, що
вони виписані зареєстрованими
платниками ПДВ, оформлені належним
чином, мають всі обов'язкові реквізити
та відповідають усім вимогам до
первинного документу податкового
обліку.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач при проведені господарських
операцій із контрагентом оформив
первинні документи, які і відобразив в
своєму податковому обліку.
Недостовірність жодного з цих
документів не встановлена.

Зазначене вище також підтверджується
висновком судової економічної
експертизи № 70/13 від 08.11.2013 р.(т.с. 1 а.с.
161-175).

Суд враховує, що відповідно до ч.5 ст.82
КАС України, висновок експерта для суду
не є обов'язковим, проте, враховуючи, що
експертом було досліджено
бухгалтерські документи позивача в
повному обсязі, для чого потребувалось
спеціальні знання, відповідно до ч. 1
ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Отже, викладені обставини також
підтверджуються висновком судово -
економічної експертизи, яку суд вважає
повною та обґрунтованою і приймає у
якості доказу по справі.

Зокрема, безпідставними є також
висновки відповідача, покладені в
основу спірного податкового
повідомлення-рішення, про нікчемність
укладеного позивачем з контрагентом
правочину на підставі ст. 228 та ч. 2 ст. 215
ЦК України.

Відповідно до статті 228 ЦК України,
правочин, спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок
(частина 1), а отже, є нікчемним (частина
2). Як встановлено в ч. 2 ст. 215 цього
Кодексу, визнання судом нікчемних
правочинів недійсними не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 зазначеного
Кодексу, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Судова колегія вважає, що суперечність
правочину моральним засадам
суспільства або спрямованість його на
незаконне заволодіння майном держави,
за даних обставин, може мати місце у
разі наявності наміру сторін, який
спрямований на неправомірне отримання
податкової вигоди, шляхом штучного
формування податкового кредиту і
валових витрат.

Відповідачем не надано жодних доказів
наявності такого наміру у позивача, не
підтверджено належними та допустимими
доказами факт нікчемності угоди та
правомірність і обґрунтованість своїх
дій щодо прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Зазначена позиція
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, яку
суди повинні застосовувати як джерело
права, відповідно до положень статті 17
Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Якщо один з контрагентів не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Відповідачем, в порядку ст. 71 КАС
України, не надано суду належних та
допустимих доказів, які б вказували на
нікчемність правочину, укладеного між
позивачем та контрагентами, зокрема
доказів умисного укладення угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства. Не
надано відповідачем також рішення суду
у цивільній чи господарській справі
про визнання правочину недійсним, не
надано вироку суду у кримінальній
справі або іншого належного доказу на
підтвердження "безтоварності"
здійснених позивачем господарських
операцій.

З огляду на зазначене, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що висновки податкового
органу, викладені в Акті перевірки №
168/1702/НОМЕР_2 від 28.09.2012 року про
порушення платником податків
Податкового кодексу України, не
відповідають дійсним обставинам
справи, внаслідок чого існують
підстави для визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача №
від 16.10.2012 року.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що правова оцінка, яку
дав суд першої інстанції обставинам
справи, не суперечить чинному
законодавству.

Судове рішення не може бути скасовано
чи змінено з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Згідно статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись статтями 195,196, пунктом 1
частини першої статті 198, п.1 частини
першої статті 205, статтями 200, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
23.12.13 у справі № 2а-13311/12/0170/14 - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
М.А.Санакоєва

Судді підпис
В.А.Омельченко

підпис Т.М. Дудкіна

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.А.Санакоєва