Справа № 872/407/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2013 р. справа № 2а/0470/9089/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Малиш Н.І.
Щербак А.А.

за участю секретаря судового
засідання: Фірсіка Д.Ю.

представника позивача - Приходько
Олександра Івановича,

представника відповідача - Максимової
Анастасії Ігорівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айронкомпані"

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10.10.2012р.

по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Айронкомпані" до Лівобережної
міжрайонної Державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська,
правонаступником якого є Лівобережна
об'єднана Державна податкова інспекція
м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, про
скасування податкового повідомлення -
рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТОВ
"Айронкомпані" звернувся 08.11.2010 року до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Лівобережної міжрайонної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська, правонаступником
якого є Лівобережна об'єднана Державна
податкова інспекція м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, про скасування податкового
повідомлення - рішення. Просив
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 29.06.2010 року
№/0, винесене відповідачем.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
10.10.2012 року у задоволенні даного
адміністративного позову відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що витрати на
придбання об'єктів нерухомого майна
відповідно до пп. 5.3.2 ст. 5 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств»
№334 від 28.12.1994 р. не включаються до
складу валових витрат, а підлягають
амортизації після введення придбаних
об'єктів в експлуатацію. Суд врахував
той факт, що на час перевірки та
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідачем, а
також під час розгляду справи в суді
позивач не надав належних доказів, які
б підтвердили факт, що позивачем
придбано нерухоме майно саме для
подальшої реалізації та здійснив дії
по реконструкції придбаного
нерухомого майна з метою подальшої
реалізації.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу. В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги. Зазначає, що податковим органом
було проведено планову виїзну
перевірку, за результатами якої
складено акт від 15.06.2010 року з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2007 року
по 31.12.2009 року; актом встановлені
порушення пп. 5.2.1, пп. 5.3.2 ст. 5 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств».
На підставі акту винесене податкове
повідомлення-рішення від 29.06.2010 року;
платнику податку визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств, , - 44245,50грн. (з
урахуванням штрафних санкцій). Позивач
вважає, що податковий орган при
проведенні перевірки припустився
численних порушень, зокрема не визнав у
складі валових витрат вартість
об'єктів нерухомості, що призначені для
цілей будівництва на продаж. Позивач
вже в січні 2008 року мав намір придбати
об'єкти та здійснити їх добудову та
продаж, а не використовувати їх у
власній господарській діяльності для
виробництва товарів у якості основних
фондів. На підставі первинних
документів організував та вів
податковий облік витрат на будівництво
як забудовник, який має на меті продаж
нових об'єктів будівництва, як того
вимагають норми ЗУ «Про оподаткування
прибутку підприємств». Однак
податковий орган не врахував цільового
призначення придбаних об'єктів (для
будівництва на продаж). Інструкція №291
(про застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і операцій)
передбачає облік витрат забудовника,
який здійснює витрати на будівництво
об'єктів їх подальшого продажу на
рахунку 15. Після закінчення
будівництва фактичні витрати
забудовника на спорудження власної
частки об'єкта, призначеної для
продажу, списуються в дебет рахунку 28
«Товари». Отже позивач правомірно
використав рахунок 15 «капітальні
інвестиції» для обліку витрат на
будівництво об'єктів, що призначені для
продажу. Також зазначає, що витрати
платника, пов'язані із сплатою пайового
внеску на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів,
обов'язковість якої передбачено
місцевими правилами забудови,
належить до витрат, пов'язаних із
створенням цих об'єктів та
господарською діяльністю платника. При
цьому, якщо новозбудовані об'єкти
призначені платником податку для
використання у власній господарській
діяльності, то відповідно до ст. 8 ЗУ
«Про оподаткування прибутку
підприємств», витрати на їх
будівництво збільшують балансову
вартість такого основного фонду та
підлягають амортизації. Якщо ж
підприємство здійснює будівництво з
метою подальшого продажу, то вартість
витрат на їх будівництво відноситься
до складу валових витрат відповідно до
ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку
підприємств». Вказує, що для визначення
дати збільшення валових витрат слід
застосовувати правило «події, що
сталася раніше», визначене пп. 11.2.1. ст. 11
ЗУ «Про оподаткування прибутку
підприємств». Ніякими іншими нормами
не визначені інші правила щодо дати
збільшення валових витрат, що будуть
використані в процесі будівництва
об'єктів нерухомості на продаж.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник відповідача (ДПІ) просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін. Вважає, що
постанова суду першої інстанції є
обґрунтованою та такою, що прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що
актом перевірки встановлені порушення
пп. 5.2.1, пп. 5.3.2 ст. 5 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток у розмірі 29497грн. (за перший
квартал 2008 року). На підставі акту
винесене податкове
повідомлення-рішення від 29.06.2010 року;
платнику податку визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на прибуток на загальну суму -
44245,50грн. (з урахуванням штрафних
санкцій). Позивачем віднесено до складу
валових витрат нерухоме майно на
загальну суму 113031,82грн і витрати,
пов'язані з придбанням об'єктів
нерухомості в сумі 23792,88грн. (з ПДВ).
Придбані будівлі відображені на
рахунку 15 «капітальні інвестиції».
Право власності на придбані об'єкти
позивачем набуто у 2009 році. На дату
проведення перевірки об'єкти в
експлуатацію не введені. Витрати на
придбання нерухомого майна відповідно
до пп. 5.3.2. ст. 5 «Про оподаткування
прибутку підприємств» не включаються
до складу валових витрат, а підлягають
амортизації після введення придбаних
товарів в експлуатацію. Відповідно до
вимог ЗУ «Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності» від 06.09.2005
року №2806, якщо фізичні та юридичні
особи, які мають намір здійснити
будівництво об'єктів містобудування на
земельних ділянках, що належать їм на
праві власності чи користування,
зобов'язані отримати від виконавчих
органів відповідних рад дозвіл на
будівництво. Жодних дозвільних
документів на виконання будівельних
робіт позивач до перевірки не надав.
Дозвіл на виконання підготовчих робіт
не дає права на виконання будівельних
робіт. Активи, утримувані для продажу є
активами особливого виду, а отже їх
зарахування на баланс повинно
відображатися за дебетом рахунку 28
«товари», а не за дебетом рахунку 15
«капітальні інвестиції», як це було
зроблено позивачем, оскільки його
використання можливе для відображення
витрат на придбання активів, що в
подальшому враховуються на рахунках 10
«основні засоби», 11 «інші необоротні
матеріальні активи», 12 «нематеріальні
активи» і 16 «довгострокові біологічні
активи».

В судовому засіданні представник
позивача просив апеляційну скаргу
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції скасувати. Суду надав
пояснення аналогічні викладеним в
апеляційній скарзі (викладено вище).

В судовому засіданні представник
відповідача (податкового органу)
заперечення проти апеляційної скарги
підтримав, суду надав пояснення
аналогічні викладеним в запереченнях
проти апеляційної скарги (викладено
вище).

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що податковим
органом було проведено планову виїзну
перевірку, за результатами якої
складено акт від 15.06.2010 року з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2007 року
по 31.12.2009 року; актом встановлені
порушення пп. 5.2.1, пп. 5.3.2 ст. 5 ЗУ «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток у розмірі 29497грн. (за перший
квартал 2008 року). На підставі акту
винесене податкове
повідомлення-рішення від 29.06.2010 року;
платнику податку визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств, в сумі 44245,50грн. (з
урахуванням штрафних санкцій). У
першому кварталі 2008 року позивачем
внесено до валових витрат на придбання
та витрати пов'язані з придбанням
нерухомого майна у ДПІ Кіровського
району м. Дніпропетровська. ДПІ
Кіровського району м.
Дніпропетровська, діяла згідно з
порядком проведення цільових
аукціонів по продажу активів платника,
які знаходяться у податковій заставі,
та продала товариству "Айронкомпані"
нерухоме майно: будівлю зерноскладу,
пожежне депо, будівлю складу-ангару.
Згідно даних бухгалтерського обліку
придбані будівлі рахуються на
бухгалтерському рахунку 15 «капітальні
інвестиції».

Колегія суддів апеляційної
інстанції встановила, що судом першої
інстанції правильно застосовано до
даних правовідносин норми Конституції
України, ЗУ «Про оподаткування
прибутку підприємств», який діяв на час
виникнення правовідносин, ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», ЗУ «Про дозвільну систему у
сфері господарської діяльності» від
06.09.2005 року №2806, ЗУ «Про планування і
забудову територій» від 20.04.2000р. № 1699,
Наказ Міністерства фінансів України
від 28.04.2001 року №205 Про затвердження
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 18 «Будівельні контракти», Наказ
Міністерства фінансів України від
07.11.2003 року №617 Про затвердження
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 27 «необоротні активи,
утримувані для продажу, та припинена
діяльність».

В силу ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством (ч.1 ст. 19
Конституції України).

Згідно з пп. 5.2.1. ст. 5 ЗУ « Про
оподаткування прибутку підприємств» N
334/94-ВР від 28.12.1994 року, встановлено, що
до складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.2. вказаної статті,
визначено, що не включаються до складу
валових витрат витрати на: придбання,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію, ремонт та інші
поліпшення основних фондів та витрати,
пов'язані з видобутком корисних
копалин, а також з придбанням
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та
підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Відповідно до 8.1.4. Не підлягають
амортизації та провадяться за рахунок
відповідних джерел
фінансування:витрати бюджетів на
будівництво та утримання споруд
благоустрою й жилих будинків,
придбання і збереження бібліотечних і
архівних фондів; витрати бюджетів на
будівництво та утримання
автомобільних доріг загального
користування; витрати на придбання та
збереження Національного архівного
фонду України, а також бібліотечного
фонду, що формується та утримується за
рахунок бюджетів, бібліотечних і
архівних фондів;

витрати на придбання, ремонт,
реконструкцію, модернізацію або інші
поліпшення невиробничих фондів.

Під терміном "невиробничі фонди" слід
розуміти капітальні активи, які не
використовуються у господарській
діяльності платника податку. До таких
невиробничих фондів відносяться:
капітальні активи (або їх структурні
компоненти), які підпадають під
визначення групи 1 основних фондів
згідно із підпунктом 8.2.2 цієї статті,
включаючи орендовані;

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції, прийшла до
думки, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що витрати на
придбання об'єктів нерухомого майна
відповідно до пп. 5.3.2. ст.. 5 ЗУ « Про
оподаткування прибутку підприємств»
не включаються до складу валових
витрат, а підлягають амортизації після
введення придбаних об'єктів в
експлуатацію; .

Право власності на придбані об'єкти
нерухомості позивачем набуто у 2009 році.
На дату проведення перевірки об'єкти в
експлуатацію не введені.

Відповідно до вимог ЗУ «Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності» від 06.09.2005 року №2806, якщо
фізичні та юридичні особи, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності чи
користування, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад
дозвіл на будівництво. Дозвільних
документів на виконання будівельних
робіт позивач до перевірки не надав.
Дозвіл на виконання підготовчих робіт
не дає права на виконання будівельних
робіт.

Активи, утримувані для продажу є
активами особливого виду, а отже їх
зарахування на баланс повинно
відображатися за дебетом рахунку 28
«товари», а не за дебетом рахунку 15
«капітальні інвестиції», як це було
зроблено позивачем, оскільки його
використання можливе для відображення
витрат на придбання активів, що в
подальшому враховуються на рахунках 10
«основні засоби», 11 «інші необоротні
матеріальні активи», 12 «нематеріальні
активи» і 16 «довгострокові біологічні
активи».

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України
а адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем доведена правомірність
винесеного податкового
повідомлення-рішення.

У зв'язку з викладеним, колегія
суддів апеляційної інстанції прийшла
до висновку, що суд першої інстанції не
допустив порушення норм матеріального
права, а повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм відповідну
правову оцінку, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п.1 ст.198, ст.ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Айронкомпані" - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 10
жовтня 2012 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айронкомпані" до
Лівобережної міжрайонної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська, правонаступником
якого є Лівобережна об'єднана Державна
податкова інспекція м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, про скасування податкового
повідомлення - рішення - залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 13.12.2013
року

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А.Щербак