Справа № 826/11996/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів при секретарі
Хрімлі О.Г., Ганечко О.М., Літвіної
Н.М., Архіповій Л.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу громадянина
Республіки Марокко ОСОБА_1 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом громадянина
Республіки Марокко ОСОБА_1 до
Оболонського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання неправомірним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Громадянин Республіки Марокко ОСОБА_1
звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Оболонського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання неправомірним та
скасування рішення № 5 від 30 жовтня 2012
року «Про примусове повернення з
України та заборону в'їзду на територію
України громадянина Республіки
Марокко ОСОБА_1».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
жовтня 2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
задовольнити адміністративний позов у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 30 жовтня 2012 року
відповідачем прийнято рішення № 5 «Про
примусове повернення з України та
заборону в'їзду на територію України
громадянина Республіки Марокко
ОСОБА_1», згідно з яким примусово
повернуто за межі України громадянина
Республіки Марокко ОСОБА_1 та
зобов'язано його покинути територію
України у термін до « 09» листопада 2012
року; заборонено громадянину Марокко
ОСОБА_1 подальший в'їзд в Україну на три
роки.

Не погоджуючись з рішенням відповідача
та вважаючи його протиправним, позивач
звернувся до суду з адміністративним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
громадянин Республіки Марокко ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, прибув до
України 15 червня 2010 року через КПП
«Бориспіль» на підставі візи від 15
червня 2010 року з приватною метою, а
саме: до брата (ОСОБА_2).

Термін перебування позивача за
запрошенням брата продовжувався
неодноразово та останній раз до 30
листопада 2011 року.

Як вбачається з матеріалів особової
справи № 2012/10/5ПП про примусове
повернення громадянина Марокко ОСОБА_1,
23 грудня 2011 року Голосіївським
районним судом м. Києва у справі №
3-10910/11 прийнято постанову, якою визнано
громадянина Марокко ОСОБА_1 винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203
КУпАП та застосовано адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі
510,00 грн.

Крім того, 04 жовтня 2012 року Оболонським
районним судом м. Києва у справі №
2605/16073/12 винесено постанову, в якій
встановлено, що позивачем порушено
вимоги ч. 1 ст. 203 КУпАП, у зв'язку з чим
судом винесено усне зауваження.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» (у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), іноземець - особа, яка
не перебуває у громадянстві України і є
громадянином (підданим) іншої держави
або держав.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», іноземці та особи без
громадянства, які тимчасово
перебувають на території України, -
іноземці та особи без громадянства, які
перебувають на території Україні
протягом дії візи або на період,
установлений законодавством чи
міжнародним договором України, або
якщо строк їх перебування на території
України продовжено в установленому
порядку.

За змістом ст. 3 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», іноземці та особи без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
користуються тими самими правами і
свободами, а також несуть такі самі
обов'язки, як і громадяни України, за
винятками, встановленими Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України.

Іноземці та особи без громадянства, які
перебувають під юрисдикцією України,
незалежно від законності їх
перебування, мають право на визнання їх
правосуб'єктності та основних прав і
свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства
зобов'язані неухильно додержуватися
Конституції та законів України, інших
нормативно-правових актів, не посягати
на права і свободи, честь і гідність
інших людей, інтереси суспільства та
держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону,
іноземці та особи без громадянства
можуть відповідно до Закону України
«Про імміграцію» іммігрувати в Україну
на постійне проживання.

Згідно з п. 17 ст. 4 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», іноземці та особи без
громадянства, яких до завершення
граничного терміну перебування у
пунктах тимчасового перебування
іноземців та осіб без громадянства, які
незаконно перебувають в Україні, не
було примусово видворено з України з
причин відсутності проїзного
документа, транспортного сполучення з
країною їх походження або з інших
причин, що не залежать від таких осіб,
визнаються такими, які на законних
підставах тимчасово перебувають на
території України, на період дії
обставин, що унеможливлюють їхнє
примусове видворення з України.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону,
іноземець або особа без громадянства
можуть бути примусово повернуті в
країну походження або третю країну,
якщо їх дії порушують законодавство
про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства або суперечать
інтересам забезпечення національної
безпеки України чи охорони
громадського порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першій цієї
статті, може супроводжуватися
забороною щодо подальшого в'їзду в
Україну строком на три роки. Строк
заборони щодо подальшого в'їзду в
Україну обчислюється з дня винесення
такого рішення. Порядок виконання
рішення про заборону щодо подальшого
в'їзду в Україну визначає Кабінет
Міністрів України.

Один із примірників рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства видається іноземцю
або особі без громадянства, стосовно
яких воно прийнято. У рішенні
зазначаються підстави його прийняття,
порядок оскарження та наслідки
невиконання. Форма рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства затверджується
спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Служби
безпеки України та спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах охорони
державного кордону.

Рішення про примусове повернення може
бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства
зобов'язані самостійно залишити
територію України у строк, зазначений у
рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним
виконанням рішення про примусове
повернення іноземця або особи без
громадянства здійснюється органом, що
його прийняв.

З метою контролю за виконанням
іноземцем та особою без громадянства
рішення про примусове повернення
службові особи органу охорони
державного кордону чи територіального
органу центрального органу виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері міграції,
можуть супроводжувати такого іноземця
та особу без громадянства по території
України.

У разі прийняття рішення про примусове
повернення в паспортному документі
іноземця або особи без громадянства
скасовується віза і вилучаються
документи, що підтверджують законні
підстави перебування в Україні.

Примусове повернення не
застосовується до іноземців та осіб
без громадянства, які не досягли
18-річного віку, до іноземців та осіб без
громадянства, на яких поширюється дія
Закону України «Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 30 вказаного
Закону, центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує реалізацію
державної політики у сфері міграції,
органи охорони державного кордону
(стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України) або органи Служби
безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
16 березня 2012 року «Про внесення змін і
доповнень до постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 25
червня 2009 року № 1 «Про судову практику
розгляду спорів щодо статусу біженця,
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України та спорів,
пов'язаних із перебуванням іноземця та
особи без громадянства в Україні»,
судам слід мати на увазі, що іноземець
або особа без громадянства можуть бути
примусово видворені з території
України лише на підставі постанови
адміністративного суду. Така постанова
приймається судом за зверненням
зазначених суб'єктів владних
повноважень з позовною заявою про
примусове видворення з України
іноземця чи особи без громадянства,
якщо вони не виконали у встановлений
строк без поважних причин рішення про
примусове повернення або є
обгрунтовані підстави вважати, що
іноземець або особа без громадянства
ухилятимуться від виконання такого
рішення (частина перша статті 30 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства».

Тобто з частини першої статті 30 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» випливає, що
примусовому видворенню іноземця чи
особи без громадянства передують дві
обставини: 1) прийняття рішення
відповідним компетентним органом про
примусове видворення; 2) ухилення від
виїзду після прийняття рішення про
повернення або наявність
обгрунтованих підстав вважати, що
іноземець або особа без громадянства
ухилятимуться від виконання такого
рішення. Тобто обов'язковим є попереднє
прийняття вказаними органами рішення
про примусове повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Кодексу України про
адміністратвині правопорушення,
порушення іноземцями та особами без
громадянства правил перебування в
Україні, тобто проживання без
документів на право проживання в
Україні, за недійсними документами або
документами, термін дії яких
закінчився, або працевлаштування без
відповідного дозволу на це, якщо
необхідність такого дозволу
передбачено законодавством України,
або недодержання встановленого
порядку пересування і зміни місця
проживання, або ухилення від виїзду з
України після закінчення відповідного
терміну перебування, неприбуття без
поважних причин до визначеного місця
навчання або працевлаштування після
в'їзду в Україну у визначений строк, а
так само порушення правил транзитного
проїзду через територію України, крім
порушень, передбачених частиною другою
цієї статті, - тягнуть за собою
накладення штрафу від тридцяти до
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що під час прийняття
оскаржуваного рішення відповідачем
дотримано положення ст. 19 Конституції
України, а також наведені положення
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»,
оскільки у матеріалах справи наявні
належні та допустимі докази наявності
підстав, передбачених ст. 26 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», для
примусового повернення іноземця в
країну походження, враховуючи той факт,
що позивачем вчинено дії, які порушують
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства, а
саме: тривале перебування на території
України без отримання відповідного
дозволу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
надано достатньо доказів
правомірності дій щодо прийняття
рішення № 5 від 30 жовтня 2012 року, що
підтверджується наведеними
законодавчими нормами та наявними
матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позиція суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог громадянина Республіки
Марокко ОСОБА_1 відповідає наведеним
законодавчим нормам.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу громадянина
Республіки Марокко ОСОБА_1 - залишити
без задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 03
жовтня 2013 року - без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 18
лютого 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.