Справа № 603/1004/13-а
Суддя: Гудкова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/1004/13-а
Провадження № 2-а/603/1/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2014 р. Монастириський районний
суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Гудкової Ю. Г.

при секретарі
Б»єля Д.С., Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Монастириська справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Коропецької селищної ради
Монастириського району Тернопільської
області, треті особи -ОСОБА_4, ОСОБА_5 (в
інтересах малолітнього ОСОБА_6), Відділ
Держземагенства у Монастириському
районі Тернопільської області, ОСОБА_7,
про визнання протиправною
бездіяльності щодо невиконання
рішення сесії Коропецької селищної
ради №403 від 02.11.2012 року, зобов»язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду із позовом до
Коропецької селищної ради
Монастириського району Тернопільської
області (далі - Коропецька селищна рада)
про визнання протиправною
бездіяльності щодо невиконання рішень
сесії Коропецької селищної ради №383
від 02.11.2012 року та №403 від 02.11.2012 року
«Про затвердження акту узгоджувальної
комісії від 21.10.2012 року щодо обстеження
земельних ділянок ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_3,. ОСОБА_9, ПП ОСОБА_7» та
зобов»язання встановити проїзд до
належних їм житлових будинків по
АДРЕСА_1. У обґрунтування позовних
вимог посилались на те, що є власниками
житлових будинків з надвірними
будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 та
користувачами прилеглих земельних
ділянок у встановлених розмірах.
Протягом 50-ти років проїзд до
зазначених домогосподарств пролягав
через земельну ділянку, що перебувала в
користуванні суміжного користувача
ОСОБА_8 (попередній землекористувач -
ОСОБА_10 та землю недіючої на
сьогоднішній день пекарні. Іншого
проїзду не існує. Даним проїздом, який
відображений на генплані селища,
позивачі користувались на підставі
договору від 28.04.1961 року, укладеного між
головою правління Коропецького ССТ,
зав. пекарнею та ОСОБА_10 Проте з травня
2012 року їм почали чинилися перешкоди у
користуванні даним проїздом, у зв»язку
з чим вони неодноразово звертались до
Коропецької селищної ради з проханням
вирішити питання надання їм можливості
вільного проїзду до належних
домогосподарств. Відповідачем було
прийнято рішення про затвердження Акту
комісії від 01.11.2012 року щодо обстеження
земельних ділянок ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_7;
встановлення проходу між
господарством ОСОБА_8 і пекарнею за
рахунок землі «Пекарні»; звернутися
в.о. селищного голови Гушпіт Н.М. про
відміну Державного акту на право
приватної власності на землю ОСОБА_12
Однак жодних дій щодо виконання
прийнятих рішень відповідачем не
вчинено, чим порушуються права
позивачів в частині користування
належними їм житловими будинками,
земельними ділянками. Вказану
бездіяльність посадових осіб
Коропецької селищної ради вважають
протиправною, просять суд зобов»язати
останню встановити проїзд до належним
їм садиб по АДРЕСА_1.

У ході розгляду адміністративної
справи згідно заяви позивачів ухвалою
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 29.01.2014 року
позов в частині визнання протиправною
бездіяльності щодо невиконання
рішення сесії Коропецької селищної
ради №383 від 02.11.2012 року залишено без
розгляду.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю, з
підстав, викладених у ньому. Суду
пояснив, що протягом останніх трьох
років повністю перекрито проїзд до
будинковолодінь по АДРЕСА_1, оскільки з
однієї сторони земельна ділянка
приватизована на ім»я померлої ОСОБА_12,
а з іншої - проїзд, яким вони
користувались протягом багатьох років
поспіль, однак за сприянням селищної
ради його незаконно закрито, хоча мають
право на користування земельною
ділянкою зі сторони суміжного
користувача - ОСОБА_5 (колишній
землекористувач ОСОБА_8) згідно
договору від 28.04.1961 року, укладеного між
головою правління Коропецького ССТ,
зав. пекарнею та ОСОБА_10 Вважає, що
оскільки селищна рада на їхні
неодноразові звернення щодо надання
проїзду до власних домоволодінь жодних
дій не вчиняла, прийняті нею рішення не
виконала, чим допустила протиправну
бездіяльність. Просить суд також позов
задовольнити і в частині надання
проїзду до будинковолодінь по АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 у
судовому засіданні позов підтримала
повністю, просить його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_14 у
судове засідання не з»явилась, хоча про
день та час розгляду справи була
повідомлена належним чином, проте була
присутньою у попередніх судових
засіданнях - позовні вимоги підтримала,
просить їх задовольнити. Суду пояснила,
що ОСОБА_5 - її рідний
племінник-незаконно загородив
позивачам проїзд до власних житлових
будинків, яким вони користувались
протягом багатьох років, тоді як
селищна рада не вчинила жодних дій для
того, щоб відновити їхні права.

Представник позивачів - адвокат ОСОБА_13
у судовому засіданні позов підтримала
повністю, просить його задовольнити.
Суду пояснила, що заїзд, яким
користувались позивачі до 2011 року, був
облаштований батьком позивача, однак
ОСОБА_5 почав чинити перешкоди у
користуванні ним. Неодноразові
звернення до селищної ради не дали
позитивних результатів, оскільки
остання жодним чином не сприяла
позивачам, крім того, що приймала
спірні рішення, які носять
декларативний характер. На вказане
почала реагувати прокуратура
Монастириського району, вказавши
згодом про необхідність звернення до
суду. На сьогоднішній день позивачі
позбавлені можливості вільного
проїзду до власних помешкань, так як з
однієї сторони, як це встановлено,
землі незаконно приватизовані ОСОБА_12,
а з іншої - чиняться перешкоди суміжним
землекористувачем. Так як селищна рада
на момент звернення до суду із позовом
не виконала взяті на себе зобов»язання
згідно рішення №403 від 02.11.2012 року «Про
затвердження акту узгоджувальної
комісії від 21.10.2012 року щодо обстеження
земельних ділянок ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ПП ОСОБА_7», просить суд
визнати протиправною бездіяльність
відповідача, а також зобов»язати
Коропецьку селищну раду встановити
проїзд до належних позивачам житлових
будинків по АДРЕСА_1.

Представник відповідача -
Коропецької селищної ради - Гушпіт Н.М.
в судовому засіданні позов не визнала,
посилаючись на обставини, викладені у
письмових запереченнях, що долучені до
матеріалів справи. Суду пояснила, що
питання облаштування проїзду до
будинковолодінь позивачів є
багаторічним спором, який намагалась
вирішити селищна рада, в межах наданих
повноважень вживались заходи щодо його
вирішення, зокрема проведено
обстеження суміжних землекористувачів
ОСОБА_4 (спадкоємець ОСОБА_12), ОСОБА_8 та
ПП ОСОБА_7, у результаті якого
встановлено можливість зробити дорогу
із земель захоплених позивачами, а
також за рахунок землі, що безпідставно
приватизована ОСОБА_12, складено
відповідний акт комісії від 01.11.2012 року,
прийнято рішення №403. Нею, як
виконуючою обов»язки селищного голови,
мало місце звернення в прокуратуру
Монастириського району з приводу
скасування державного акту на приватну
власність на землю, що протиправно
виданий на ім»я вже померлої ОСОБА_12 А
тому вважає безпідставними вимоги
визнати протиправною бездіяльність
селищної ради, так як остання сприяла
позивачам у вирішенні їхнього питання.
Представник відповідача у суді
визнала, що селищна рада, будучи
зобов»язаною вирішити питання надання
проїзду, вжила заходів щодо оскарження
до суду вищевказаного державного акта,
що, в свою чергу, приведене до вирішення
спору. Однак на сьогоднішній день
облаштувати заїзд не представляється
можливим з об»єктивних і незалежних
від селищної ради обставин, оскільки
суміжні земельні ділянки перебувають у
приватній власності, а зі сторони
колишньої пекарні надати проїзд не
можливо у зв»язку із недостатньою
шириною, крім того, вирішується питання
про надання їх в оренду приватному
підприємцю ОСОБА_7 Однак, так як на
сьогоднішній день у провадженні
Монастириського районного суду
Тернопільської області знаходиться
справа про скасування державного акту
про передачу у приватну власність
землі ОСОБА_12, що у випадку задоволення
позову селищної ради надасть
можливість вирішити питання
облаштування заїзду до садиб
позивачів. Позовні вимоги вважає
безпідставними, просить у їх
задоволенні відмовити.

У наступні судові засідання не
з»явилась, хоча про день та час
розгляду справи була повідомлена
належним чином.

Представник відповідача - Коропецьої
селищної ради - Куриляк С.В. у судовому
засіданні позов вважає безпідставним,
таким, що не підлягає до задоволення,
посилається на обставини, викладені у
письмових запереченнях. Крім цього,
суду пояснила, що причини невиконання
рішення №403 від 02.11.2012 року є поважними,
як це і було зазначено представником
Гушпіт Н.М. Вказала, що у 2009 році
позивачі звернулись до селищної ради
із заявою про те, що зі сторони ОСОБА_8
чиняться перешкоди у користуванні
проїздом до власного господарства. На
вказане комісією селищної ради було
відновлено проїзд, про що складено
відповідний акт, прийнято рішення
сесії, яке згідно протесту прокурора
Монастириського району скасовано. Крім
цього, постановою Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 26.04.2012 року задоволено позов ОСОБА_8,
визнано нечинним та скасовано рішення
Коропецької селищної ради №208 від
20.01.2012 року «Про надання дозволу на
складання технічної документації, що
свідчать про прав власності на
земельну ділянку» (вказаним рішення
селищна рада відмовила у приватизації
земельної ділянки). На підставі даного
рішення суду ОСОБА_8 приватизовано
земельну ділянку, яка є суміжною із
землями позивачів, вказане призвело до
обмеження останніх у проїзді до
власних господарств. З цього приводу
селищна рада також звернулась у
прокуратуру Монастириського району. У
цей час і було виявлено безпідставну
передачу у приватну власність суміжної
із позивачами земельної ділянки
ОСОБА_12 Саме вирішення питання
скасування державного акту на земельну
ділянку, що безпідставно виданий на
ім»я померлої у 1998 році ОСОБА_12
(спадкоємцем являється ОСОБА_4),
призведене до можливості надання
проїзду до будинковолодінь по АДРЕСА_1.
У зв»язку з наведеним просить суд у
задовленні позову відмовити.

Згодом представники відповідача у
судовому засіданні частково визнали
вимоги, а саме в частині надання проїду,
а у подальшому відмовились від
зазначеного, доповнивши свої
заперечення на позов, вважають, що
даний спір має характер
приватно-правового і повинен
вирішуватись в порядку цивільного
судочинства. Крім цього, вважають, що
позивачами пропущено строк звернення
до суду.

Залучений до участі у справі у якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_5 (в інтересах малолітнього
ОСОБА_6) та його представник - адвокат
ОСОБА_16 у судове засідання не
з»явились, від представника ОСОБА_16
подано до суду письмову заяву про
розгляд справи у їхній відсутності.

Однак, у попередніх судових засіданнях
представник третьої особи ОСОБА_5 (в
інтересах малолітнього ОСОБА_6) -
адвокат ОСОБА_16 позов вважала
безпідставним та таким, у задоволенні
якого слід відмовити. Пояснила, що
позивачі бажають відновити проїзд,
яким вони користувались упродовж
багатьох років, що є неможливим на
сьогоднішній день, оскільки спірна
земельна ділянка перебуває у приватній
власності. Частина земельної ділянки,
якою користувались позивачі, як
проїздом до своїх садиб, ніколи не була
і не є дорогою загального користування.
Крім цього, вважає, що так як позивачі
мають можливість проходу до своїх
житлових будинків зі сторони земель
ОСОБА_4 (спадкоємець ОСОБА_12), договір
сервітуту відсутній, їхні вимоги про
надання проїзду є безпідставними.
Вказала суду на те, що згідно генплану
селища є можливість прокладення
дороги, однак позивачі вибрали інший
спосіб відновлення своїх прав. Договір
від 1961 року, на який посилаються ОСОБА_2
та ОСОБА_3, розірвано 28.05.2012 року.

Залучені до участі у справі у якості
третіх осіб без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Відділ Держземагенства у
Монастириському районі Тернопільської
області, ОСОБА_4, ОСОБА_7 у судове
засідання не з»явились, хоча судом
вживались заходи щодо належного
повідомлення їх про день та час
розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін і їхніх
представників, перевіривши та оцінивши
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Позивач ОСОБА_2 є власником житлового
будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, що підтверджується
ксерокопією свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 06.01.2009
року, виданого на підставі рішення
виконавчого комітету від 22.05.2008 року за
№93 та витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

Житловий будинок з надвірними
будівлями №9 по АДРЕСА_1 в смт. Коропець
Монастириського району Тернопільської
області належить на праві особистої
власності позивачу ОСОБА_3 , що
підтверджується ксерокопією свідоцтва
про право власності, виданого на
підставі рішення виконкому
Коропецької селищної ради
Монастириського району від 30.10.2001 року
за №309 (реєстраційний запис здійснено в
реєстрову книгу №7 за реєстровим №819
від 05.12.2001 року).

Як убачається із довідки виконкому
Коропецької селищної ради №1300/2-22 від
13.06.2013 року, за ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) станом
на 13.06.2013 року обліковується земельна
ділянка площею 0,55 га, з яких: 0,11 га - біля
житлового будинку, 0,04 га - біля пекарні
на АДРЕСА_1, 0,20 га - в урочищі «Коритище»,
0,20 га - у урочищі «Біля Млина».

Із довідок виконкому Коропецької
селищної ради №1302/2-22 від 13.06.2013 року та
№1303/2-22 від 13.06.2013 року слідує, що за
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) станом на 13.06.2013 року
обліковується земельна ділянка площею
0,55 га, в тому числі: 0,11 га - біля
житлового будинку, 0,04 га - біля пекарні,
0,20 га - в урочищі «Коритище», 0,20 га - у
урочищі «Біля Млина», та земельна
ділянка площею 0,50 га (0,25 га - біля
житлового будинку, 0,25 га - в урочищі
«Біля дуба»).

Судом установлено, що ОСОБА_8 (померла
ІНФОРМАЦІЯ_2) проживала за адресою:
АДРЕСА_2 (згідно заповіту, посвідченого
секретарем виконкому селищної ради від
25.10.2012 року заповіла усе своє майно
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3) була власником
земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_2,
кадастровий номер :001:0614, цільове
призначення якої - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), площею 0,15 га, що
підтверджується ксерокопією свідоцтва
про праов власності, виданого
Реєстраційною службою Монастириського
районного управління юстиції
Тернопільської області 22.02.2013 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
представники позивачів посилаються на
те, до 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
користувались як проїздом до власних
будинковолодінь земельною ділянкою у
відповідності до договору від 28.04.1961
року, що укладений між представником
правління Коропецького ССТ Головою ССТ
Яковишин В.І. зав. хлібопекарнею
Василик Р.О. та з другої сторони -
ОСОБА_10, у відповідності до якого
останній відпустив від межі 1 метр
землі в ширину та 25 м в довжину для
розширення проїзду на хлібопекарню, а а
правління ССТ погодилось дозволити
ОСОБА_10 їхати на свою господарку через
територію пекарні.

Однак, як убачається із Угоди про
розірвання договору від 28.04.1961 року,
зобов»язання між сторонами припинено у
зв»язку із втратою актуальності та
припинення діяльності хлібопекарні.
Дана угода підписана 28.05.2012 року ОСОБА_5
з однієї сторони, який діяв згідно
доручення ОСОБА_8, та приватним
підприємцем ОСОБА_7 з іншої сторони.

Рішенням Коропецької селищної ради №236
від 06.04.2012 року, прийнятого за
результатами розгляду клопотання
приватного підприємця ОСОБА_7 про
надання дозволу на виготовлення
проекту із землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для обслуговування
будівля пекарні на АДРЕСА_2, вирішено
земельну ділянку площею 0,12 га для
обслуговування пекарні, яка
розташована на АДРЕСА_2, не виділяти до
вирішення межових спорів по наданню
заїзду до жилих будинків ОСОБА_3 та
ОСОБА_2

Однак, як слідує із довідки Коропецької
селищної ради №55/02-12 від 27.01.2014 року, до
господарств ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надати
дорогу через подвір»я пекарні
неможливо, оскільки між господарськими
будівлями пекарні відстань становить
2,65 м, що відображено на картографічних
матеріалах (Додаток 1).

У відповідності до державного акту на
право приватної власності на землю
серії ТР №01074 ОСОБА_12 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,6743 га в межах згідно з планом,
що розташована в смт. Коропець
Монастириського району Тернпільської
області, призначення - для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
ведення особистого підсобного
господарства.

ОСОБА_12 - землекористувач з іншої від
позивачів сторони - померла 09.05.1998 року.

Судом установлено, що у зв»язку із
приватизацією земельної ділянки
суміжного землекористувача ОСОБА_8, а
також ОСОБА_12, відсутності дороги
загального користування, позивачі не
мають проїзду. Тимчасово користуються
стежкою через сад, що проходить через
територію земель ОСОБА_12 (спадкоємець
ОСОБА_4), що не заперечив позивач ОСОБА_2

З даного питання позивачі неодноразово
звертались до Коропецької селищної
ради, однак, як пояснили представники
відповідача у судовому засіданні,
селищною радою вживались певні міри,
однак проблема проїзду не вирішена.

Так, спірним рішенням Коропецької
селищної ради №403 від 02.11.2012 року «Про
затвердження акту узгоджувальної
комісії від 01.11.2012 року щодо обстеження
земельних ділянок ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ПП ОСОБА_21» вирішено
затвердити Акт комісії від 01.11.2012 року
щодо обстеження земельних ділянок
ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПП
ОСОБА_7 Встановити прохід між
господарством ОСОБА_8 і пекарнею за
рахунок землі «Пекарні». Звернутися
в.о. селищного голови Гушпіт Н.М. про
відміну державного акту на право
приватної власності на землю ОСОБА_12

Як убачається із Акту комісії від 01.11.2012
року щодо обстеження земельних ділянок
ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПП
ОСОБА_7, в ході якого використовувались
земельно-кадастрові книги,
картографічні зображення 1963 року,
рекомендації начальника
містобудування та архітектури щодо
продовження дороги АДРЕСА_1 висохлим
руслом колишньої річки «Млинівка» ,
комісією вирішено:

1)до будунковолодінь ОСОБА_2 і ОСОБА_3
зробити дорогу із земель захоплених
ними ж та за рахунок землі, яка
безпідставно приватизована ОСОБА_12;

2) за сторони «Пекарні» зробити стежку
протяжністю 32 м шириною 0,60 см із земель
«Пекарні»;

3)розподіл земельних ділянок провести
згідно кадастрового плану земельних
ділянок.

Як убачається із довідки №54/02-12,
виданої Коропецькою селищною радою від
27.01.2014 року, селищна рада вживала
заходів щодо виконання вищевказаного
рішення, однак зробити дорогу із земель
захоплених позивачами та за рахунок
землі, яка приватизована ОСОБА_12, до
скасування державного акту
(адміністративна справа перебуває у
провадженні суду) не представляється
можливим, що суд вважає об»єктивною та
незалежною від селищної ради
обставиною.

Що ж стосується пунктів 2 і 3 Акту, вони
виконані, про що свідчить акт комісії
по земельних питаннях та охороні
навколишнього середовища від 02.11.2012
року (Додаток 2 і 3 до довідки №54/02-12 від
27.01.2014 року).

Про стан виконання рішення №403 від
02.11.2012 року в решті свідчить: -Акт
комісії від 02.11.2012 року, у відповідності
до якого комісією виділено прохід
(стежку) протяжністю 37,85 м, шириною 0,60 см
та зобов»язано громадян, яким
необхідний прохід (стежка), прибрати
сміття, яке заважає проходу;
-ксерокопія звернення в.о. селищного
голови Гушпіт Н.М. від 19.11.2012 року у
прокуратуру Монастириського району з
приводу скасування державного акту,
виданого на ім»я ОСОБА_12

Суд приймає до уваги посилання
представника позивачів ОСОБА_13 у
виступі у судових дебатах на те, що Акт
від 02.11.2012 року, у відповідності до
якого комісією виділено прохід (стежку)
протяжністю 37,85 м, шириною 0,60 см та
зобов»язано громадян, яким необхідний
прохід (стежка), прибрати сміття, яке
заважає проходу, не затверджений
рішенням сесії, крім того, долучена до
матеріалів справи його ксерокопія не
завірена належним чином, однак вказане
не свідчить про відсутність самої
стежки, оскільки позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_9 у судовому
засіданні після огляду наданої
представником відповідача Куриляк С.В.
фотофіксації не погодились лише із
зазначеними розмірами стежки та
підтвердили наявність сміття.

Що ж стосується решти зауважень та
заперечень зі сторони позивачів, то суд
частково з ними погоджується, однак
вважає, що належним чином
необґрунтоване звернення в.о.
селищного голови Гушпіт Н.М. у
прокуратуру Монастириського району, як
і звернення до суду із відповідним
позовом про скасування державного акту
на ім»я ОСОБА_12 лише у 2013 році, не можна
вважати протиправною бездіяльністю
щодо невиконання спірного рішення №403
від 02.11.2012 року.

Посилання представника відповідача
ОСОБА_13 у судовому засіданні на те, що
заява позивача ОСОБА_2 до Коропецької
селищної ради від 08.07.2013 року з приводу
проведення обмірів земельної ділянки
по АДРЕСА_1 станом на 10.09.2013 року (згідно
листа прокуратури від 10.09.2013 року)
залишилась без реагування, виходячи з
предмету позову- визнання протиправною
бездіяльності щодо невиконання
рішення №403 від 02.11.2012 року - до уваги не
приймається.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вище наведеного суд
приходить до переконання, що селищна
рада вживала заходи щодо вирішення
питання облаштування проїзду до
належних позивачам будинковолодінь, а
тому позовна вимога про визнання
протиправною бездіяльності щодо
невиконання рішення сесії Коропецької
селищної ради №403 від 02.11.2012 року до
задоволення не підлягає.

Що ж стосується позовної вимоги про
зобов»язання Коропецької селищної
ради встановити проїзд до належних їм
житлових будинків по АДРЕСА_1, то суд
виходить з наступного.

У відповідності до ст.10 Закону України
«Про місцеве самоврядування» (далі -
Закон) сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Відповідно до п.34 ст. 26 виказаного
Закону виключно до компетенції
сільських, селищних, міських рад
належить вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно вимог даного положення та п.2
ст.77 Закону способом волевиявлення
ради, яка здійснює право власності від
імені відповідної територіальної
громади щодо регулювання земельних
відносин є прийняття рішення сесії.

Правовий аналіз норм Закону України
««Про місцеве самоврядування» дає
можливість зробити висновок, що
небхідною умовою надання земельної
ділянки, що перебуває у комунальній
власності, є рішення органу місцевого
самоврядування, а відтак зобов»язувати
відповідача надати проїзд за
відсутності такого рішення є порушення
чинного законодавства.

Суд вважає, що у даному випадку
позивачами обрано невірний спосіб
захисту своїх прав, оскільки чинним
законодавством не передбачено
можливість зобов»язання органу
місцевого самоврядування щодо
прийняття рішень. Суд не може своїм
рішенням вирішувати питання, що
відносяться до відання інших органів,
підміняючи їх тим самим.

Однак, положенням ч.2 ст.11 КАС України
передбачено можливість суду вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захист прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Судом установлено, що позивачі на
момент звернення до суду і вирішення
даної справи по суті не мають вільного
проїзду до належних їм
будинковолодінь, що порушує їхні права
щодо користування власністю,
унеможливлює задоволення побутових та
особистих потреб.

При цьому суд не приймає до уваги
посилання представника третьої особи
у судовому засіданні на те, що умовою
побудови житлового будинку позивачем
ОСОБА_2 є те, що він не вимагатиме у
майбутньому дороги (архівна виписка із
протоколу №10 засідання правління
колгоспу ім.. Дворського с. Коропець
Монастириського району Тернопілсьької
області від 16.04.1973 року), оскільки
вказане порушує права останнього, до
того ж, як установлено у судовому
засіданні при певних обставинах є
технічна можливість надання дороги до
будинковолодінь по АДРЕСА_1, про що
вказується у довідці №55/02-12
Коропецької селищної ради від 27.01.2014
року.

А тому суд вважає за небхідне з метою
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивачів, про захист яких
вони просять, згідно повноважень,
наданих суду у відповідності до ч.3 ст.162
КАС України, здійснити вихід за межі
позовних вимог і зобов`язати
Коропецьку селищну раду розглянути
питання щодо облаштування проїзду до
будинковолодінь по АДРЕСА_1 у
відповідності до чинного
законодавства.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Пояснення допитаної у судовому
засіданні як свідка ОСОБА_22 суд приймає
до уваги лише в тій частині, що позивачі
на сьогоднішній час не мають вільного
проїзду (а не проходу з чужого
домогосподарства) до власних житлових
будинків, в решті, як і долучені до
матеріалів справи представником
відповідача ОСОБА_13 письмові пояснення
ОСОБА_23, суд до уваги не приймає, як
такі, що не впливають на вирішення
справи по суті.

Посилання представника відповідача
ОСОБА_13 у судовому засіданні на те, що
постановою старшого слідчого СВ
Монастириського РВ УМВС України в
Тернпільській області від 09.08.2013 року,
якою закрито кримінальне провадження у
зв»язку з відсутністю складу злочину,
передбаченого ч.1 ст.366 КК України,
спростовується достовірність та
належність облікових відомостей
земельно-кадастрової документації
Коропецької селищної ради як доказів
щодо площ та розмірів земельних
ділянок суд до уваги не приймає, вважає
їх безпідставними.

Також як доказ суд не приймає долучені
сторонами до матеріалів справи
фотографії, як такі, що не мають
доказового значення і не впливають на
вирішення справи по суті.

Суд не приймає до уваги посилання
представників відповідача у судовому
засіданні на те, що даний спір слід
вирішувати в порядку цивільного
судочинства, виходить із положень
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України №8 «Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» від 20.05.2013
року, правових норм КАС України, і
вважає, що спір виник щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта
владних повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду публічно -
правовий спір, у якому хоча б однією зі
сторін є орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший
суб"єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв"язку з здійсненням
суб"єктом владних повноважень владних
управлінських функцій.

Положенням пункту 1 частини 2 ст.17 КАС
України передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно - правові спори, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб"єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно - правових
актів чи правових актів індивідуальної
дії), дій чи бездіяльності.

Також суд не приймає до уваги та вважає
безпідставним посилання представників
відповідача на пропущення позивачами
строку звернення до суду, оскільки у
спірному рішенні селищної ради
відсутні будь-які посилання на срок
його виконання. Крім цього, як
убачається із матеріалів справи,
позивачі постійно звертались з приводу
вирішення даного спору до різних
інстанцій.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ч.3 ст.94 КАС України, суд
вважає, що сплачений судовий збір
відповідно до задоволених вимог в
розмірі 17 грн. 20 коп. слід відшкодувати
ОСОБА_3 за рахунок місцевого бюджету
України.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, ст.ст.2, 6, 10, 11, 17,
18, 71, 94, 159, 160-163, 167 КАС України, Законом
України «Про місцеве самоврядування»,
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Коропецької
селищної ради Монастириського району
Тернопільської області, треті особи -
ОСОБА_4, ОСОБА_5 (в інтересах
малолітнього ОСОБА_6), Відділ
Держземагенства у Монастириському
районі Тернопільської області, ОСОБА_7,
про визнання протиправною
бездіяльності щодо невиконання
рішення сесії Коропецької селищної
ради №403 від 02.11.2012 року, зобов»язання
вчинити певні дії - задовольнити
частково.

Зобов`язати Коропецьку селищну раду
Монастириського району Тернопільської
області розглянути питання щодо
облаштування проїзду до
будинковолодінь по АДРЕСА_1 у
відповідності до чинного
законодавства.

У задовленні решти позовних вимог -
відмовити.

Сплачений судовий збір відповідно до
задоволених вимог в розмірі 17 грн. 20
коп. коп. - відшкодувати ОСОБА_3 за
рахунок місцевого бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Монастириський районний суд
Тернопільської області суд шляхом
подачі в 10 денний строк з дня
проголошення постанови апеляційної
скарги у порядку і строки, передбачені
статтями 185 - 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Суддя: Ю. Г. Гудкова