Справа № 635/9272/13-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р. Справа № 635/9272/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання
Антоненко Н.В.,

представника відповідача Веріч Є.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області на постанову
Харківського районного суду від
25.11.2013р. по справі № 635/9272/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Начальника Харківського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернулась до
Харківського районного суду
Харківської області з
адміністративним позовом до
Начальника Харківського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області (надалі -
відповідач, Начальник Харківського РВ
ГУ ДМС України в Харківській області), в
якому просила визнати дії Начальника
Харківського РВ ГУ ДМС України в
Харківській області протиправними,
щодо скасування реєстрації її місця
проживання, зобов'язати Начальника
Харківського РВ ГУ ДМС України в
Харківській області поновити
реєстрацію постійного місця
проживання позивача за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що Харківським РВ ГУ ДМС України в
Харківській області скасовано
реєстрацію постійного місця
проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1,
в зв'язку з припиненням громадянства
України останньої.

Позивач, не погоджуючись із вказаними
діями відповідача, звернулась до суду
із вказаним позовом.

Постановою Харківського
районного суду Харківської області від
25.11.2013 року адміністративний позов
задоволено.

Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області, не погодившись із
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Харківського районного суду
Харківської області від 25.11.2013 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, апелянт посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст.ст.
9,71,86,159 КАС України, без повного і
всебічного з'ясування обставин справи.

Позивач в судове засідання
апеляційної інстанції не прибула,
повідомлена належним чином про дату,
час і місце судового засідання, надала
до канцелярії Харківського
апеляційного адміністративного суду
письмові пояснення по справі та
клопотання про витребування письмових
доказів, в якому, зокрема, просить
оголосити перерву у розгляді справи у
зв'язку із необхідністю отримання
нових доказів.

Колегія суддів, вирішивши надане
клопотання, визнала за можливе
завершити апеляційний розгляд справи
за відсутності позивача з огляду на те,
що сторони надали свої пояснення в
судовому засіданні 05.02.2014 року та
зазначена позивачем обставина для
оголошення перерви у розгляді справи
не визнана поважною.

Поважними причинами визнаються
лише такі обставини, які є об'єктивно
непереборними, не залежать від
волевиявлення особи, пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
процесуальних дій та підтверджені
належними доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС
України, неприбуття в судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час та місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, перевіривши
рішення суду та доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що згідно з Указом
Президента України від 04 липня 2013 року
№ 357/2013 оформлено припинення
громадянства України ОСОБА_2
відповідно до ст. 19 Закону України «Про
громадянство України» від 18.01.2001 року
(згідно копії Довідки № 884 про
припинення громадянства України
(справа № 426/19), виданої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Пересип
Обоянського раяну Курської області
Російської Федерації).

29 серпня 2013 року скасовано реєстрацію
постійного місця проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку з
припиненням громадянства України.

Позивач, не погодившись із вказаними
діями відповідача, звернулась до суду
із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того,
відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
встановлено вичерпний перелік підстав
для зняття з реєстрації місця
проживання особи, тому підстави для
скасування реєстрації місця
проживання ОСОБА_2 у відповідача
відсутні.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону
України «Про громадянство України»,
підставою для втрати громадянства
України є, зокрема, добровільне
набуття громадянином України
громадянства іншої держави, якщо на
момент такого набуття він досяг
повноліття.

Добровільним набуттям громадянства
іншої держави вважаються всі випадки,
коли громадянин України для набуття
громадянства іншої держави повинен
був звертатися із заявою чи
клопотанням про таке набуття
відповідно до порядку, встановленого
національним законодавством держави,
громадянство якої набуто.

Згідно п.4 ст.1 Закону України «Про
громадянство України», іноземець -
особа, яка не перебуває в громадянстві
України і є громадянином (підданим)
іншої держави або держав.

Відповідно до п.9 ст.1
вищезазначеного закону, проживання на
території України на законних
підставах - проживання в Україні
іноземця чи особи без громадянства, які
мають у паспорті громадянина
колишнього СРСР зразка 1974 року
відмітку про постійну чи тимчасову
прописку на території України, або
зареєстрували на території України
свій національний паспорт, або мають
посвідку на постійне чи тимчасове
проживання на території України, або їм
надано статус біженця чи притулок в
Україні.

Також згідно п.8 ст.1 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», іноземці та
особи без громадянства, які
постійно проживають в Україні, -
іноземці та особи без громадянства,
які отримали посвідку на постійне
проживання, якщо інше не встановлено
законом.

Порядок надання дозволу на
імміграцію та видачі посвідки на
постійне проживання врегульований
Розділом III Закону України «Про
імміграцію» від 07.06.2011 року.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 9
вищезазначеного закону заяви про
надання дозволу на імміграцію
подаються особами, які перебувають в
Україні на законних підставах, - до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
імміграції.

Як свідчать письмові докази,
ОСОБА_2 проживала і була зареєстрована
на території України з 20.08.1999р., за
адресою: АДРЕСА_1, з 07.08.2007р., про що
зроблено відповідний запис в паспорті
громадянина України в графі «місце
проживання» (а.с.4).

У відповідності до копії Довідки № 884
про припинення громадянства України
(справа № 426/19), виданої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Пересип
Обоянського району Курської області
Російської Федерації про те, що згідно
з Указом Президента України від 04 липня
2013 року № 357/2013 оформлено припинення її
громадянства України відповідно до ст.
19 Закону України «Про громадянство
України» від 18.01.2001р. (а.с.25).

Колегія суддів зауважує, що після
припинення громадянства, позивач по
відношенню до держави України є
іноземцем.

Згідно висновку про результати
розгляду інформації ГУДМС України в
Харківській області від 15.08.2013 №3-2-М
щодо припинення громадянства України
на підставі п.1 ч.1 ст.19 України «Про
громадянство України» громадянці
ОСОБА_2, позивачка надала розписку до
ГУДМС України в Харківській області
від 14.08.2013 року про те, що довідку про
оформлення втрати громадянства
України відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону
України «Про громадянство України»
отримала, та про те, що з порядком
повернення документа, що посвідчує
громадянство України, ознайомлена.
Проте, вимогу ГУДМС України в
Харківській області щодо вилучення та
знищення паспорта громадянина України
на ім'я ОСОБА_2 не є можливим виконати,
бо на неодноразові запрошення до
Харківського РВ ГУДМС України в
Харківській області остання не
з'являється. 16.08.2013 року до ГУДМС
України в Харківській області
направлена інформація про те, що
паспорт громадянина України серії
НОМЕР_1, виданий Московським РВ ХМУ МВС
України в Харківській області 31.12.1999
року на ім'я ОСОБА_2 внесений до ІІПС
«АРМОР», до бази недійсних паспортів та
в повідомлення про втрачені, викрадені
та оголошені недійсними паспорти
Харківського РВ ГУДМС України (а.с.12-13).

Копією Довідки про реєстрацію місця
проживання або місця перебування
фізичної особи від 24.09.2013 року
підтверджено, що 29 серпня 2013 року
скасовано реєстрацію постійного місця
проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1,
в зв'язку з припиненням громадянства
України (а.с.5).

Позивач звернулася із письмовою заявою
до ГУ ДМС України в Харківський області
(м. Харків, вулиця Римарська, 24), з заявою
про оформлення свідоцтва на постійне
проживання в Україні на підставі ч. 16
ст. 4, ст. 5 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства».

У відповіді на письмове звернення
Головним управлінням ДМС України в
Харківській області позивачці
роз'яснено, що згідно з п.5 ч.2 ст.4 Закону
України «Про імміграцію», у неї є
підстави для оформлення дозволу на
імміграцію в Україну, як особи, яка
раніше перебувала в громадянств ві
України, і згідно з п.1 ч.3 ст.4 Закону
України «Про імміграцію», як особи, яка
знаходиться у шлюбі з громадянином
України понад 2 роки. Також вказано, що
згідно п.16 ст.4 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» у позивачки немає
підстав для документування посвідкою
на постійне проживання в Україні без
оформлення дозволу на імміграцію в
Україну, у зв'язку з тим, що остання
перебувала в громадянстві України
згідно зі ст. 3 Закону України «Про
громадянство України» з 24.08.1991 року і до
04.07.2013 року, дати припинення
громадянства України, і раніше не
проживала на території України, як
іноземець або особа без громадянства.
Окрім того, вказано на необхідність
звернутися до територіального
підрозділу ГУДМС України в Харківській
області за місцем проживання і надати
всі необхідні документи згідно зі ст.9
Закону України «Про імміграцію» для
оформлення дозволу на імміграцію в
Україну (а.с.26).

Колегія суддів погоджується з позицією
відповідача, що на момент звернення з
питанням отримання посвідки позивачка,
в порушення чинного законодавства,
перебувала на території України без
реєстрації.

Посилання суду першої інстанції на
положення Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» від 11 грудня 2003 року в
обґрунтування відсутності підстав для
зняття з реєстрації місця проживання
позивача колегія суддів спростовує, з
огляду на те, що дія цього Закону
поширюється на громадян України, а
також на іноземців та осіб без
громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні.

Статтею 5 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» від 11 грудня 2003 року
передбачено, що законними підставами
перебування на території України для
іноземців та осіб без громадянства є
реєстрація на території України
паспортного документа або наявність
посвідки на постійне або тимчасове
проживання в Україні, або документів,
що посвідчують отримання статусу
біженця чи притулку в Україні.

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов до помилкового висновку, що
вказаний спір підлягає розгляду
місцевим загальним судом, як
адміністративним, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КАС України позивачем в
адміністративній справі можуть бути
громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства, підприємства,
установи, організації (юридичні особи),
суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 3 КАС України
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Положеннями п.1 ч. 1 ст. 18 КАС України
передбачено, що місцевим загальним
судам як адміністративним судам
підсудні адміністративні справи, у
яких однією зі сторін є орган чи
посадова особа місцевого
самоврядування, посадова чи службова
особа органу місцевого самоврядування,
крім тих, які підсудні окружним
адміністративним судам.

В свою чергу, згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 КАС
України встановлено, що окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи однією зі
сторін в яких є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська, Севастопольська міська
рада, їх посадова чи службова особа,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ щодо їх рішень,
дій чи бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
відповідачем по справі є Начальник
Харківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області , який є службовою
особою державного органу.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що вказаний спір
підлягає розгляду місцевим загальним
судом, як адміністративним, є
помилковим.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Харківського районного суду
Харківської області від 25.11.2013 р. не
відповідає вимогам ст.159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому відповідно до ч.2 ст. 205,
ст. 202 Кодексу адміністративного
судочинства України підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
задовольнити.

Постанову Харківського районного суду
від 25.11.2013р. по справі №635/9272/13-а за
позовом ОСОБА_2 до Начальника
Харківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц
А.О.Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П.
Калиновський В.А. Повний текст
постанови виготовлений 17.02.2014 р.