Справа № 2а-9635/11/0109
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/22300/12

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівЛеонтович К. Г.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Київського районного суду м.
Сімферополя від 03 жовтня 2011 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради Автономної Республіки
Крим про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Виконавчого
комітету Сімферопольської міської
ради Автономної Республіки Крим з
позовом про визнання за ним права в
постановці на квартирний облік (чергу)
як такого, що потребує поліпшення
житлових умов; визнання протиправною
бездіяльності відповідача під час
розгляду заяви позивача про постановку
на квартирний облік та включення в
контрольний список
військовослужбовців, звільнених в
запас чи відставку, а також просив
зобов'язати відповідача здійснити
постановку на квартирний облік та
включити його в контрольний список
військовослужбовців, звільнених у
запас чи у відставку, з 25 лютого 2011 року.

Ухвалою Київського районного суду м.
Сімферополя від 03 жовтня 2011 року в
частині позовних вимог про визнання за
позивачем права на постановку на
квартирний облік (чергу) громадян, що
потребують в отриманні житла,
провадження у справі закрито.

Постановою Київського районного суду
м. Сімферополя від 03 жовтня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2012
року, в задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій в
частині відмови в задоволенні позову,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить їх скасувати,
прийняти нову постанову про
задоволення позову.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач просив залишити її без
задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що 28 серпня 1993 року
позивача звільнено в запас за пунктом
«в» ст. 59 Положення про
проходження військової служби
офіцерським складом Збройних Сил (за
скороченням штатів) та направлено на
облік в Феодосійський міський
військовий комісаріат Республіки Крим.

09 грудня 2003 року позивача знято з
реєстраційного обліку в м. Феодосії в
зв'язку із переїздом на проживання до м.
Сімферополь.

В січні 2011 року позивач звернувся до
Виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради Автономної Республіки
Крим із заявою про постановку на
квартирний облік.

Рішенням Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради
Автономної Республіки Крим від 25
лютого 2011 року № 252 відмовлено в
задоволенні заяви позивача про
постановку на квартирний облік та
включенні в контрольний список
військовослужбовців, звільнених в
запас.

Не погоджуючись з відмовою
відповідача, позивач заявив цей позов.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, що підстави для задоволення
позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» держава забезпечує
військовослужбовців жилими
приміщеннями або за їх бажанням
грошовою компенсацією за належне їм
для отримання жиле приміщення на
підставах, у порядку і відповідно до
вимог, встановлених Житловим кодексом
Української РСР та іншими
нормативно-правовими актами.

Постановою РМ СРСР від 17 лютого 1981 року
N 193 затверджено «Положение о льготах
для военнослужащих, военнообязанных,
лиц, уволенных с воинской службы в
отставку, и их семей».

Відповідно до пункту 19 постанови
«Военнослужащие сверхсрочной службы,
прапорщики, мичманы и лица офицерского
состава, уволенные в запас или в
отставку по состоянию здоровья,
возрасту или по сокращению штатов,
обеспечиваются исполнительными
комитетами местных Советов народных
депутатов жилой площадью (независимо
от ее ведомственной принадлежности, за
исключением Министерства обороны,
Комитета государственной безопасности
СССР и внутренних войск) в первую
очередь, но не позднее чем в
трехмесячный срок со дня прибытия к
месту жительства, избранного с учетом
существующего порядка прописки.

При этом обеспечение жилой площадью
военнослужащих сверхсрочной службы,
прапорщиков и мичманов в указанном
порядке производится при условии, если
они находились на действительной
военной службе не менее 20 календарных
лет».

Постановою Ради Міністрів УРСР і
Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470
затверджено Правила обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР.

Відповідно до пункту 45 генералам,
адміралам, офіцерам і тим, що
перебували на військовій службі не
менше двадцяти календарних років,
військовослужбовцям надстрокової
служби, прапорщикам і мічманам
Збройних Сил СРСР та прирівняним до них
особам, звільненим з військової служби
за станом здоров'я, віком або
скороченням штатів, жилі приміщення
надаються виконавчими комітетами
місцевих Рад народних депутатів у
першу чергу, але не пізніше, ніж у
тримісячний строк з дня прибуття до
місця проживання, обраного з
урахуванням існуючого порядку
прописки.

Отже необхідною умовою для надання
жилого приміщення офіцерам, звільненим
з військової служби за скороченням
штатів, є перебування на військовій
службі не менше 20 календарних років.

Судами встановлено, що вислуга років
позивача складає 13 років.

За таких оставин суди дійшли
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення цього позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Київського
районного суду м. Сімферополя від 03
жовтня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2012
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: