Справа № 9101/149406/2012
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"28" січня 2014 р. справа № 2а-13471/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області

на постанову Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 21 листопада 2011 року

у справі № 2а-13471/11

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Пенсійного фонду
України в м. Бердянську та Бердянському
районі Запорізької області

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії,-

ВСТАНОВИВ:

26.04.2011 року позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
незаконною бездіяльність відповідача
щодо нарахування підвищення до пенсії
у меншому розмірі, ніж це передбачено
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплатити різницю у період з 01.01.2006 року
по 18.04.2010 року, з 20.10.2010 року по
теперішній час, без обмеження
граничним терміном виплати.

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 21 листопада 2011 року позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії відповідача щодо
нездійснення перерахунку та виплати
позивачу підвищення до пенсії згідно
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
підвищення до пенсії згідно ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 26.10.2010 року по 26.04.2011
року в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
відмовити в задоволені позову
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач
відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" має статус дитини війни, що
підтверджується відміткою в
пенсійному посвідченні і має право
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" на
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

У 2008 році дія ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
відновлена рішенням Конституційного
Суду України № 10-рп від 22 травня 2008 року
та в подальшому

не призупинялася, а застосування
відповідачем положень постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 року щодо визначення розміру
підвищення пенсії є безпідставним,
оскільки розмір підвищення пенсії
визначений Законом України "Про
соціальний захист дітей війни", який
має вищу юридичну силу, ніж постанова
Кабінету Міністрів України.

Статтею 71 Закону України від 26 грудня
2008 N 835-VI "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" та 70 Закону України від 27
квітня 2010 року N 2154-VI "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" Кабінету
Міністрів України було надано право у
2009 та 2010 роках встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Однак зазначені норми передбачають
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно їхня дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом про соціальний захист дітей
війни залежить від розміру мінімальної
пенсії за віком, а не від розміру
мінімальної заробітної плати.

Таким чином суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що розмір мінімальної
пенсії за віком необхідно обраховувати
відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно встановлені обставини справи та
надана правильна юридична оцінка, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ухвалиВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Бердянську та Бердянському районі
Запорізької області - залишити без
задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 21
листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає .

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко