Справа № 826/20991/13-а
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 лютого 2014 року 16:53
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Іщука І.О., при
секретарі судового засідання
Самаренко Х.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Трейдшуз»доІнспекції з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
областіпроскасування постанови про
накладення стягнень від 20.11.2013 р. № 214,
за участю представників сторін:
від позивача: Татієнко П.І. (довіреність
від 20.01.2014 р. № 10);
від відповідача: не з'явився.
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 13 лютого
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Трейдшуз»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Черкаській області
про скасування постанови про
накладення стягнень від 20.11.2013 р. № 214.

Позовні вимоги мотивовані
протиправністю винесеною відповідачем
постанови про накладення стягнень.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, докази
чого містяться в матеріалах справи.
Заяви про розгляд справи без його
участі або клопотання про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.
Згідно наданих письмових заперечень
заперечив проти заявлених позовних
вимог та просив відмовити в їх
задоволенні в повному обсязі з огляду
на їх необґрунтованість.

Розглянувши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області
проведено перевірку дотримання
законодавства про захист прав
споживачів ТОВ «Трейдшуз», якому
належить магазин «Centro» за адресою: м.
Черкаси, бульвар Шевченка 208/1, ТРЦ
«Любава» відповідно до повідомлення
про проведення перевірки № 302 від 01.11.2013
р., направлення на проведення перевірки
від 13.11.2013 р. № 344 та наказу Інспекції
від 23.09.2013 р. № 64.

В ході проведення планового заходу
спеціалістами інспекції було
встановлено відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію (відсутність
інформації про термін придатності
товару) на 42 позиціях, що, в свою чергу,
порушує вимоги ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про захист прав споживачів».

За наслідками перевірки складено акт
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів від 13.11.2013 р
№ 000278 та винесено постанову про
накладення стягнень, передбачених ст. 23
Закону України «Про захист прав
споживачів» від 20.11.2013 р. № 214, якою за
відсутність необхідної, достовірної,
доступної та своєчасної інформації про
продукцію, чим порушено вимоги ст. 15
Закону України «Про захист прав
споживачів» до ТОВ «Трейдшуз»
застосовано штраф у розмірі 9 774,00 грн.
Зазначену постанову позивач отримав
20.11.2013 р., що підтверджується
матеріалами справи.

Не визнаючи Постанову № 214, ТОВ
«Трейдшуз» оскаржив її, шляхом подання
скарги № 22/11 від 22.11.2013 р. до
Держспоживінспекції України.

За результатами розгляду скарги,
Держспоживінспекція України надала
відповідь від 19.12.2013 р. № 5914-2-11/8, якою у
задоволенні скарги відмовила.

ТОВ «Трейдшуз», вважаючи прийняту
відповідачем постанову
необґрунтованою, прийнятою
неправомірно, звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом за захистом своїх порушених
прав та інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Основним нормативно-правовим актом,
який регулює відносини між споживачами
товарів, робіт і послуг та виробниками
і продавцями товарів, виконавцями
робіт і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів є Закон України «Про
захист прав споживачів» від 12.05.1991р.
№1023-ХІІ з наступними змінами та
доповненнями (надалі - Закон №1023-ХІІ).

Відповідно до пунктів 1, 2, 8 та 13 частини
1 статті 26 Закону №1023-ХІІ спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право:

- давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів;

- перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів;

- приймати рішення про припинення
суб'єктами господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, реалізації
та виробництва продукції, що не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів та
нормативних документів, - до усунення
виявлених недоліків;

- накладати на суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, стягнення,
передбачені статтею 23 цього Закону, в
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно абз. 3 п. 1 Положення про Державну
інспекцію України з питань захисту
прав споживачів, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011 року №
465/2011, Держспоживінспекція України є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Відповідно до Положення про інспекції
з питань захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого Наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 09.11.2011 N 206, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 23
листопада 2011 р. за N 1337/20075
територіальними органами Державної
інспекції України з питань захисту
прав споживачів є інспекції з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - інспекції).

Інспекції підпорядковуються Державній
інспекції України з питань захисту
прав споживачів (далі -
Держспоживінспекція).

Отже, відповідач правомірно провів
перевірку суб'єкта господарювання ТОВ
«Трейдшуз».

З Акту перевірки від 13.11.2013 р. № 000278
вбачається, що позивачем порушено ч. 1
ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів», п.
16 Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами № 104 від
19.04.2007 р. та «Порядок провадження
торговельної діяльності та правил
торговельного обслуговування на ринку
споживчих товарів», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 15.06.2006 p., а саме в ході перевірки
було встановлено відсутність
інформації про строк придатності/строк
служби товарів, зазначених у Додатку №
7 до Акту перевірки.

Вирішуючи дану справу суд виходить з
наступного.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 1023-ХІІ
визначено, що споживач має право на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги). Інформація про
продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію повинна
містити:

1) назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;

2) найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція;

3) дані про основні властивості
продукції, а щодо продуктів харчування
- про склад (включаючи перелік
використаної у процесі їх виготовлення
сировини, в тому числі харчових
добавок), номінальну кількість (масу,
об'єм тощо), харчову та енергетичну
цінність, умови використання та
застереження щодо вживання їх окремими
категоріями споживачів, а також іншу
інформацію, що поширюється на
конкретний продукт;

4) відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами;

5) позначку про наявність або
відсутність у складі продуктів
харчування генетично модифікованих
компонентів;

6) дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції;

6-1) виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоров'ю або майну споживача)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності;

7) дату виготовлення;

8) відомості про умови зберігання;

9) гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця);

10) правила та умови ефективного і
безпечного використання продукції;

11) строк придатності (строк служби)
товару (наслідків роботи), відомості
про необхідні дії споживача після їх
закінчення, а також про можливі
наслідки в разі невиконання цих дій;

12) найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його
функції щодо прийняття претензій від
споживача, а також проводить ремонт і
технічне обслуговування.

Порядком провадження торговельної
діяльності та правила торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15
червня 2006 р. N 833 (надалі - Порядок № 833)
регламентовано загальні умови
провадження торговельної діяльності
суб'єктами оптової торгівлі,
роздрібної торгівлі, закладами
ресторанного господарства, основні
вимоги до торговельної мережі, мережі
закладів ресторанного господарства і
торговельного обслуговування
споживачів (покупців), які придбавають
товари у підприємств, установ та
організацій незалежно від
організаційно-правової форми і форми
власності, фізичних осіб - підприємців
та іноземних юридичних осіб, що
провадять підприємницьку діяльність
на території України (далі - суб'єкти
господарювання).

Відповідно до п. 17 Порядку № 833
визначено, що забороняється продаж
товарів, що не мають відповідного
маркування, етикетування або
інструкції про їх застосування (в
установлених випадках), а також
належного товарного вигляду, на яких
строк придатності не зазначено або
зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих, що
надійшли без документів, передбачених
законодавством, зокрема які
засвідчують їх якість та безпеку.

Отже, даним порядком визначено
загальні умови провадження
торговельної діяльності суб'єктами
господарювання без конкретизації виду
товарів.

Водночас, правові та організаційні
засади приймання, зберігання,
підготовки до продажу та продажу
непродовольчих товарів через
роздрібну торговельну мережу, а також
визначення вимоги щодо дотримання прав
споживачів стосовно належної якості та
безпеки товарів і рівня торговельного
обслуговування регламентовані
Правилами роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами, затверджені
наказом Міністерства економіки
України від 19 квітня 2007 р. N 104,
зареєстровані в Міністерстві юстиції
України 8 листопада 2007 р. за N 1257/14524
(надалі - Правила № 1257/14524).

Главою 1 Розділ II Правил № 1257/14524
визначено особливості продажу окремих
груп товарів, зокрема швейних,
трикотажних, хутряних, овчинно-шубних
(кожухових) товарів та головних уборів.

Відповідно до п. 2 Глави 1 Розділу II
Правил № 1257/14524 визначено, що
маркування швейних, трикотажних,
хутряних, овчинно-шубних (кожухових)
товарів і головних уборів передбачає
наявність інформації про найменування
підприємства-виробника, його
місцезнаходження, товарний знак, назву
виробу, артикул, склад матеріалу, номер
моделі, розмір, ґатунок, найменування
нормативного документа, вимогам якого
повинен відповідати вітчизняний товар,
дату випуску.

Відповідно до п. 2 Глави 2 Розділу II
Правил № 1257/14524 маркування текстильних
товарів передбачає наявність
інформації про найменування
підприємства-виробника, його
місцезнаходження, товарний знак, назву
товару, артикул, назву волокон та їх
відсотковий вміст, ширину тканини або
розмір штучного текстильного товару,
сорт, найменування нормативного
документа, вимогам якого повинен
відповідати вітчизняний товар, дату
випуску.

Особливості маркування товарів
додатково регулюються нормами ДСТУ
4519:2006 «Непродовольчі товари. Споживче
маркування товарів легкої
промисловості» (надалі - ДСТУ 4519:2006).

Розділом 4 ДСТУ 4519:2006 визначено
загальні вимоги до споживчого
маркування.

Так, під час продажу товарів/виробів
суб'єкт господарювання зобов'язаний
забезпечити споживача необхідною,
доступною, вірогідною та своєчасною
інформацією про товари/вироби
державною мовою.

Відповідно до п. 4.6 Розділу 4 ДСТУ 4519:2006 у
споживчому маркуванні щодо
товару/виробу має бути зазначена
наступна інформація: назва
країни-походження; товарний знак за
наявності, назва та місце розташування
виробника; позначення нормативного
документа, обов'язковим вимогам якого
повинен відповідати товар/виріб (для
товарів вітчизняного виробництва);
назва товару/виробу; артикул
товару/виробу; модель товару/виробу;
розміри; вміст сировини; дата
виготовлення; символи щодо догляду;
інформація щодо сертифікації
товару/виробу (за наявності); штриховий
код товару/виробу (за наявності);
специфічна та додаткова інформація про
товар/виріб для споживача (за потреби).

Отже, особливість маркування вказаних
вище та зазначених в Акті перевірки
товарів встановлюється відповідно до
Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами,
затверджених наказом Мінекономіки
України № 104 від 19.04.2007 p., а саме: Главою 1
«Швейні, трикотажні, хутряні,
овчинно-шубні (кожухові) товари та
головні убори» та Главою 11
«Галантерейні товари» та (супутні до
них товари) та додатково регулюється
нормами ДСТУ - 4519:2006 «Непродовольчі
товари. Споживче маркування товарів
легкої промисловості».

З матеріалів справи вбачається, що
товари, зазначені у Додатку № 7 до Акту
перевірки - це шапки, шарфи, рукавички,
ремені, гаманці, сумки та біжутерія,
тобто це товари, які належать до
категорії - «Галантерея» (супутні
товари) та «Швейні, трикотажні, хутряні,
овчинно-шубні (кожухові) товари та
головні убори» (супутні до них товари).

З аналізу вищенаведених правових норм
та стандартів вбачається, що споживче
маркування товарів легкої
промисловості» не передбачає
зазначення на маркуванні строку
придатності/служби таких товарів, що
свідчить про необов'язковість
зазначення такої інформації про
товари.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №1023-ХІІ
для продукції, споживчі властивості
якої можуть з часом погіршуватися і
становити небезпеку для життя,
здоров'я, майна споживачів і
навколишнього природного середовища,
встановлюється строк придатності, який
зазначається на етикетках, упаковці
або в інших документах, що додаються до
неї при продажу, і який вважається
гарантійним строком.

Продаж товарів, на яких строк
придатності не зазначено або зазначено
з порушенням вимог нормативних
документів, а також товарів, строк
придатності яких минув, забороняється.

Таким чином, обов'язкові вимоги щодо
встановлення строку придатності
визначено лише для товарів
продовольчої групи. Обов'язковість
визначення строку придатності/строку
служби на товари непродовольчої групи,
зокрема для галантерейних (супутніх
товарів), швейних, трикотажних,
хутряних, овчинно-шубних (кожухових)
товарів та головних уборів законом не
передбачено.

Крім того, суд звертає увагу, що вказані
у Додатку № 7 до Акту перевірки товари
не є продукцією, споживчі властивості
якої можуть з часом погіршуватись і
становити небезпеку для життя, здоров'я
і майна споживачів і навколишнього
природного середовища, а тому
зазначення на маркуванні таких товарів
строку придатності (строку служби) не
вимагається.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
вважає безпідставним посилання
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області, у акті
перевірки та оскаржуваній Постанові №
214, на порушення ТОВ «Трейдшуз» ч. 1 ст. 15
Закону №1023-ХІІ, оскільки інформація
про строк придатності/строк служби
товарів не є у розумінні зазначеної
статті необхідною для споживача
інформацією, оскільки її відсутність
жодним чином не впливає на свідомий та
компетентний вибір таких товарів
покупцями, а, відтак, дії Інспекції з
захисту прав споживачів у Черкаській
області щодо винесення оскаржуваної
постанови є протиправними.

Вирішуючи дану справу суд також
враховує той факт, що за викладене у
Акті перевірки правопорушення, було
притягнуто до адміністративної
відповідальності керуючу магазином
«Centro» ОСОБА_2, яка, в свою чергу,
оскаржила постанову про накладення
адміністративного стягнення у порядку
адміністративного судочинства до
Соснівського районного суду м. Черкаси.

Постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 24.12.2013 р. у справі №
712/15883/13-а скасовано постанову про
накладення адміністративного
стягнення № 230 від 22.11.2013 р. про
накладення адміністративного
стягнення за ч. 1 ст. 155 КпАП України у
вигляді штрафу відносно ОСОБА_2 Вказана
постанова суду є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Підсумовуючи вищенаведене суд дійшов
висновку, що винесення Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Черкаській області оскаржуваної
постанови є протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейдшуз»
задовольнити.

2. Постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Черкаській області
про накладення стягнення,
передбаченого ст. 23 Закону України «Про
захист прав споживачів» від 20.11.2013 р. №
214, винесену Інспекцією з питань
захисту прав споживачів у Черкаській
області - скасувати.

3. Присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Трейдшуз»
(вул. Мечникова, 14/1, кімната 163, м. Київ,
01133, ) понесені судові
витрати в сумі 182 (сто вісімдесят дві)
гривні 70 копійок, направлені на
асигнування діяльності Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Черкаській області (вул. Крупської, 56, м.
Черкаси, 18008, ).

4. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути решту суми судового
збору у розмірі 1 644 (одна тисяча шістсот
сорок чотири) гривні 00 коп. на
розрахунковий рахунок №4007,
отримувач платежу УДКСУ у Печерському
районі м. Києва, код 38004897, МФО 820019, банк
одержувача ГУ ДКСУ у місті Києві, код
класифікації доходів бюджету 22030001,
призначення платежу «судовий збір за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трейдшуз», Окружний
адміністративний суд м. Києва із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунків
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Черкаській області (вул.
Крупської, 56, м. Черкаси, 18008, ).

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її проголошення особою, яка
оскаржує постанову, за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.О. Іщук

Повний текст постанови виготовлено
17.02.2014 р.