Справа № 817/720/13-а
Суддя: Кравчук Т.О.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/720/13-а

10 лютого 2014 року м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Кравчук Т.О., при
секретарі судового засідання Цвіркун
О.О. за участю:

ппредставника позивача: Мокрицької
Л.Я.,

представника відповідача: Краська І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного підприємства «Техно-Т»

до Здолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень , -в с т а н о в и в :

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернулось
Приватне підприємство «Техно-Т» з
позовом до Здолбунівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Рівненської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

від 18.02.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» у сумі 43263,00 грн., з
яких: 28842,00 грн. - за основним платежем;
14421,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

від 18.02.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем «податок на
прибуток приватних підприємств» у сумі
41460,00 грн., з яких: 33168,00 грн. - за основним
платежем; 8292,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

В основу визначення податкових
зобов'язань згідно із зазначеними
повідомленнями-рішеннями податковим
органом покладено дані акта перевірки
про неправомірне віднесення позивачем
до складу валових витрат коштів,
сплачених контрагенту за поставлені
електротехнічні матеріали, а також
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість за рахунок
сум податку, сплачених контрагенту у
складі ціни придбаних товарів. За
твердженнями податкового органу,
господарські операції в дійсності мали
безтоварний характер (товари не
постачались), а договори та
фінансово-господарські документи
сторони склали з метою мінімізації
податкових зобов'язань без фактичного
здійснення господарських операцій.
Таким чином, позивач незаконно і
безпідставно сформував валові витрати
і податковий кредит, що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на прибуток та податку на
додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що правильно визначив
податкові зобов'язання з податку на
прибуток та податку на додану вартість,
а висновки податкового органу вважає
безпідставними, оскільки господарські
операції з контрагентом - Приватним
підприємством «Екоскан сервіс» мали
реальний характер - товари поставлені
у повному обсязі й оплачені позивачем,
ці факти підтверджуються
документально, господарські операції
належним чином відображені у
бухгалтерському обліку та податковій
звітності. Таким чином, позивач просив
суд податкові повідомлення-рішення
визнати протиправними і скасувати.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в
обґрунтування заперечень проти позову
зазначив, що податкові
повідомлення-рішення є правомірними і
підстави для їх скасування відсутні,
тому просив суд у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши представлені документи та
інші зібрані по справі матеріали, суд
дійшов висновку, що позов задоволенню
не підлягає з таких підстав.

Приватне підприємство «Техно-Т» є
юридичною особою, що зареєстрована
14.07.2003 року Здолбунівською районною
адміністрацією Рівненської області, як
платник податків перебуває з 17.07.2003
року на обліку Державній податковій
інспекції у Здолбунівському районі, з
15.08.2003 року зареєстроване як платник
податку на додану вартість (свідоцтво
№24588650).

Основним видом діяльності позивача є:
ремонт електродвигунів
(низьковольтних і високовольтних).

У лютому 2013 року посадовими особами
Здолбунівської об'єднаної державної
податкової інспекції проведено
позапланову виїзну перевірку позивача
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства при
проведенні взаємовідносин з Приватним
підприємством «Екоскан сервіс» (акт
перевірки від 08.02.2013 року №58/22-32497449).

Внаслідок перевірки посадові особи
податкового органу дійшли висновку про
порушення позивачем вимог:

п.198,1, п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, що призвело до заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 28842
грн., в тому числі: за жовтень 2012 року - в
розмірі 28842 грн.;

пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, що
призвело до завищення витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податком на прибуток на
суму 144210 грн., в результаті чого
занижено податкове зобов'язання з
податку на прибуток на 33168 грн., в т.ч. за
IV квартал 2012 року - 33168 грн.

Висновки податкового органу
пов'язуються з оцінкою господарських
операцій позивача з придбання товарів
у Приватного підприємства «Екоскан
сервіс», які здійснювались ним на
підставі усної домовленості. На думку
посадових осіб податкового органу,
товари вказаним контрагентом фактично
не поставлялась, позивач не
переслідував ділової мети оскільки
угоду заключено без мети настання
реальних наслідків.
Фінансово-господарські документи
складено сторонами без фактичного
здійснення господарських операцій з
метою незаконного одержання
податкової вигоди, тому формування
валових витрат та податкового кредиту
здійснено позивачем незаконно.

За результатами перевірки
Здолбунівською об'єднаною державною
податковою інспекцією прийнято два
податкових повідомлення-рішення:

від 18.02.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» у сумі 43263,00 грн., з
яких: 28842,00 грн. - за основним платежем;
14421,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

від 18.02.2013 року №, згідно з яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем «податок на
прибуток приватних підприємств» у сумі
41460,00 грн., з яких: 33168,00 грн. - за основним
платежем; 8292,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх до суду.

З метою всебічного і повного з'ясування
обставин справи суд витребував від
позивача первинні
фінансово-господарські документи, що
підтверджують факти поставки товарів,
оплати їх вартості та сплати сум
податку на додану вартість у складі
ціни товарів, а також відомості щодо
формування валових витрат.

Щодо взаємовідносин позивача з
Приватним підприємством «Екоскан
сервіс» суд на підставі зібраних по
справі доказів встановив наступне.

Згідно з відомостями з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців Приватне
підприємство «Екоскан сервіс» є
юридичною особою, що зареєстрована
19.04.2005 року у Виконавчому комітеті
Дніпропетровської міської ради
Бабушкінського району м.
Дніпропетровська, з 19.04.2005 року
перебуває на обліку у ДПI у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС, місцезнаходження: 49000,
Дніпропетровська обл., місто
Дніпропетровськ, вулиця Карла
Лібкнехта, будинок 8, статус відомостей
про юридичну особу: відомості
підтверджено, основний вид діяльності -
оптова торгівля іншими товарами
господарського призначення, з 09.04.2013
року перебуває у процесі припинення.

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача, у жовтні 2012 року
згідно усної домовленості Приватне
підприємство «Екоскан сервіс»
поставило позивачу матеріали на
загальну суму 173051,28 грн. 25.10.2012 року,
26.10.2012 року, 29.10.2012 року та 30.10.2012 року.

На підтвердження факту поставки товару
позивач надав суду: копії чотирьох
видаткових накладних (від 25.10.2012 року
№541 на суму 53187,84 грн., у тому числі ПДВ -
8864,64 грн.; від 26.10.2012 року №577 на суму
40033,80 грн., у тому числі ПДВ - 6672,30 грн.;
від 29.10.2012 року №618 на суму 39421,80 грн., у
тому числі ПДВ - 6570,30 грн.; від 30.10.2012 року
№645 на суму 40407,84 грн., у тому числі ПДВ -
6734,64 грн.); копії чотирьох прибуткових
накладних (від 25.10.2012 року №ПН-0000135 на
суму 53187,84 грн., у тому числі ПДВ - 8864,64
грн.; від 26.10.2012 року №ПН-0000136 на суму
40033,80 грн., у тому числі ПДВ - 6672,30 грн.;
від 29.10.2012 року №ПН-0000139 на суму 39421,80
грн., у тому числі ПДВ - 6570,30 грн.; від
30.10.2012 року №ПН-0000138 на суму 40407,84 грн., у
тому числі ПДВ - 6734,64 грн.). Усі подані
суду прибуткові накладні не містять
підписів осіб, що відвантажили товар та
його одержали, а також печаток
юридичних осіб.

Крім того, суд повторно звертає увагу
на те, що в усіх податкових та
видаткових накладних вказано номер
договору поставки та дату (від 01.10.2012
№14). Тобто, пояснення позивача щодо
укладення усної угоди суперечать
дійсності.

З аналізу змісту вказаних документів
суд дійшов висновку, що видача товару
зі складу постачальника і його
оприбуткування на склад покупця
відбувались в один день - 25.10.2012 року,
26.10.2012 року, 29.10.2012 року та 30.10.2012 року
відповідно.

Як пояснив суду представник позивача,
доставка придбаних товарів
здійснювалась власним автомобільним
транспортом на склади позивача, які
знаходяться за адресою: Рівненська
обл., м. Здолбунів, вул. Шевченка, буд. 1.
На підтвердження орендування
зазначеного приміщення позивач надав
суду договір оренди від 01.03.2012 року, за
яким Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрцемремонт
Волинь» передало у тимчасове платне
користування (оренду) приміщення
площею 100 м2 для розміщення виробництва
та офісу.

Як повідомив представник позивача,
перевезення товару здійснювалось
автомобілем марки Renault Trafik
(вантажопасажирський), реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрованим за
позивачем на підставі договору оренди
автомобіля від 01.05.2008 року (свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2), копії яких містяться в
матеріалах справи. Вказані перевезення
здійснювались водієм позивача ОСОБА_3
(посвідчення водія НОМЕР_3).

В підтвердження наявності автомобіля
представник позивача надав договір
оренди автомобіля від 01.05.2008 року між
ОСОБА_4 та Приватним підприємством
«Техно-Т», директором якого є Отроцюк
Віктор Леонідович.

На доведення суду факту перевезення
придбаного товару власними силами
позивач подав копію табеля обліку
робочого часу за жовтень 2012 року ПП
«Техно-Т», у тому числі стосовно ОСОБА_3,
та копії двох подорожніх листів: від
26.10.2012 року №56 та від 30.10.2012 року №58.
Хоча, видаткових та податкових
накладних, які долучені позивачем до
матеріалів справи чотири (від 25.10.2012
№541, від 26.10.2012 №577, від 29.10.2012 №618, від
30.10.2012 №645).

Однак, по перше суд звертає увагу на той
факт, що надані суду подорожні листи не
були надані позивачем перевіряючим під
час здійснення перевірки. По друге
тільки в останнє засідання представник
позивача долучив їх до матеріалів
справи, хоча суд вимагав такі документи
з початку першого засідання. На вимогу
суду надати як копії так і оригінали
витребуваних документів, представник
позивача оригінали не надав, пояснюючи
суду, що нерозумів вимогу щодо
необхідності звіряння копій з
оригіналами. На думку суду, представник
позивача намагався суд ввести в оману
пояснюючи таку відсутність оригіналів.

Крім того, при дослідженні подорожних
листів від 26.10.2012 року №56 та від 30.10.2012
№58 суд встановив, що з пункту «Завдання
водієві» в графі 18 «звідки взяти
вантаж» подорожних листів зазначено -
м. Київ. Але, при цьому жодної адреси
звідки забирати товар не вказано. На
запитання представнику позивача, яким
чином водій був обізнаний, за якою
адресою взяти вантаж? Представник
позивача не змогла пояснити. Судом було
запропоновано викликати в якості
свідка водія, якій зміг би пояснити
шлях до місця отримання вантажу, спосіб
його отримання, пояснення щодо
документів які були оформлені при
передачі товару. Однак, представник
позивача заявила в судовому засіданні,
що водій перебуває на лікарняному,
пояснень від нього відібрані не були.

До того, суд зобов'язував представника
позивача надати документи, які
підтверджують придбання пального,
видачу пального для транспортного
засобу, якій здійснював виїзд до Києва.
Однак, суду не було надано таких
доказів. При цьому суд знов звертає
увагу, що представник позивача знов
посилався на його незрозумілість вимог
суду та наголошував про з'ясування
зазначених обставин до наступного
судового засідання.

В досліджених подорожних листах в
загалі відсутні відомості в пункті
«Послідовність виконання завдання» в
графах «номери прикладених
товаротранспортних накладних і
талонів замовника», «підпис та печатка
вантажовідправника», «маршрут руху
(заповнюється замовником» звідки і
куди їхав.

Згідно табелю обліку робочого часу на
підприємстві позивача водієм ОСОБА_3
відпрацьовано 8 год. робочого часу у
вказані дні - 26.10.2012 року та 30.10.2012 року.
Однак, зі змісту наданих суду копій
вищевказаних двох подорожніх листів
слідує лише те, що 26.10.2012 року та 30.10.2012
року водій ПП «Техно-Т» ОСОБА_3
здійснював перевезення
електроізоляційних матеріалів
автомобілем марки Renault Trafik номер НОМЕР_1
з міста Києва у м. Здолбунів. Будь яких
вказівок стосовно виду та найменувань
товарів, перевезення яких могло б
засвідчуватись даними подорожніми
листами, останні не містять. Більше
того, враховуючи те, що контрагент
позивача - Приватне підприємство
«Екоскан сервіс» знаходиться у м.
Дніпропетровську, а зазначені
відомості є підтвердженими, про що є
вказівки у Єдиному державному реєстрі,
можна зробити лише висновок про
перевезення певних товарів
(електроізоляційних матеріалів) з м.
Києва позивачу, однак надані суду
подорожні листи не можуть належним
чином та достатньою мірою
підтверджувати доставку конкретного
товару від Приватного підприємства
«Екоскан сервіс» (м. Дніпропетровськ)
до позивача. Відтак, суд не прийняв до
уваги вищевказані документи як докази
на підтвердження факту поставки товару
по господарським операціям позивача із
вказаним контрагентом, беручи до уваги
також твердження позивача про
отримання товару 25.10.2012 року, 26.10.2012
року, 29.10.2012 року та 30.10.2012 року, а суду
надано лише два подорожніх листи.

Таким чином, судом встановлено, що в
дійсності поставка товару від
Приватного підприємства «Екоскан
сервіс» на користь позивача не
відбувалась, але при цьому фіктивна
поставка оформлювались документально.

У подальшому позивач перерахував на
рахунок Приватного підприємства
«Екоскан сервіс» кошти, що вбачається з
наданих суду копій банківських
виписок: 19.11.2012 року - 53187,84 грн., 21.11.2012
року - 40033,80 грн. та 18000,00 грн., 24.12.2012 року -
41100,00 грн., 10.01.2013 року - 20729,64 грн., в
загальній сумі згідно наданих виписок
173051,28 грн. При дослідженні судом
вказаних виписок виявлено, що
відповідні кошти перераховувались на
рахунок Приватного підприємства
«Екоскан сервіс» в оплату матеріалів
згідно договору №14 від 01.10.2012 року.
Даний факт не узгоджується із
твердженнями позивача про усну
домовленість поставок товару позивачу,
а будь-яких пояснень стосовно договору
від 01.10.2012 року №14 представник позивача
не зміг пояснити суду, як і не подав
такий договір. Жодних інших документів
на підтвердження факту перерахування
коштів за поставлений товар (платіжні
доручення, квитанції тощо) позивач суду
не представив.

Позивач отримав від Приватного
підприємства «Екоскан сервіс» чотири
податкових накладних на загальну суму
173051,28 грн., у тому числі ПДВ - 28841,88 грн.
(від 25.10.2012 року №541 на суму 53187,84 грн., у
тому числі ПДВ - 8864,64 грн.; від 26.10.2012 року
№577 на суму 40033,80 грн., у тому числі ПДВ -
6672,30 грн.; від 29.10.2012 року №618 на суму
39421,80 грн., у тому числі ПДВ - 6570,30 грн.;
від 30.10.2012 року №645 на суму 40407,84 грн., у
тому числі ПДВ - 6734,64 грн.). Зазначені
податкові накладні позивач
зареєстрував у реєстрі отриманих
податкових накладних за жовтень 2012
року (№ з/п 20, 21, 26, 27).

Вказані суми податку на додану
вартість позивач включив до складу
податкового кредиту за жовтень 2012 року,
що відобразив у податковій декларації
з податку на додану вартість за
вказаний податковий звітний період.

Кошти, сплачені Приватному
підприємству «Екоскан сервіс» в оплату
за поставлений товар (без ПДВ) були
включені позивачем до складу валових
витрат і враховані при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток за ІV квартал 2012 року.

Як пояснив суду представник позивача, в
подальшому дані матеріали частково
були використані підприємством
позивача при наданні послуг іншим
замовникам, у підтвердження чого подав
суду акти списання (№№Сп Т- 000169 від
31.10.2012р., Сп Т- 000170 від 31.10.2012р., Сп Т- 000147
від 31.10.2012р., Сп Т- 000148 від ЗІ.10.2012р., Сп Т-
000149 від 31.10.2012р., Сп Т- 000150 від 31.10.2012р., Сп
Т- 000151 від 31.10.2012р., Сп Т- 000152 від 31.10.2012р.,
Сп Т- 000153 від 31.10.2012р., Сп Т- 000171 від
31.10.2012р., Сп Т- 000168 від 31.10.2012р., Сп Т- 000172
від 31.10.2012р., Сп Т- 000167 від 31.10.2012р., Сп Т-
000173 від 31.10.2012р., Сп Т- 000166 від 31.10.2012р., Сп
Т- 000165 від 31.10.2012р., Сп Т- 000164 від 31.10.2012р.,
Сп Т- 000163 від 31.10.2012р., Сп Т- 000162 від
31.10.2012р., Сп Т- 000161 від 31.10.2012р., Сп Т- 000160
від 31.10.2012р., Сп Т- 000159 від 31.10.2012р., Сп Т-
000158 від 31.10.2012р., Сп Т- 000157 від 31.10.2012р., Сп
Т- 000156 від 31.10.2012р., Сп Т- 000155 від 31.10.2012р.,
Сп Т- 000154 від 31.10.2012р., Сп Т- 000184 від
30.11.2012р., Сп Т- 000183 від 30.11.2012р., Сп Т- 000182
від 30.11.2012р., Сп Т- 000181 від 30.11.2012р., Сп Т-
000180 від 30.11.2012р., Сп Т- 000179 від 30.11.2012р., Сп
Т- 000178 від 30.11.2012р., Сп Т- 000177 від 30.11.2012р.,
Сп Т- 000176 від 30.11.2012р., Сп Т- 000175 від
30.11.2012р., Сп Т- 000174 від 30.11.2012р., Сп Т- 000185
від 30.11.2012р., Сп Т- 000186 від 30.11.2012р., Сп Т-
000187 від 30.11.2012р., Сп Т- 000188 від 30.11.2012р., Сп
Т- 000196 від 28.12.2012р., Сп Т- 000199 від 28.12.2012р.,
Сп Т- 000198 від 28.12.2012р., Сп Т- 000200 від
28.12.2012р., Сп Т- 000197 від 28.12.2012р., Сп Г- 000195
від 28.12.2012р., Сп Т- 000194 від 28.12.2012р., Сп Т-
000193 від 28.12.2012р., Сп Т- 000192 від 28.12.2012р., Сп
Т- 000191 від 28.12.2012р., Сп Т- 000190 від 28.12.2012р.,
Сп Г-000189 від 28.12.2012р.).

Крім цього, суду було надано акти
інвентаризації станом на 30 листопада
2012 року та на 31 грудня 2012 року на
підтвердження залишків придбаних
матеріалів на складах позивача.

Також суду були надані копії актів
здачі-приймання робіт (надання послуг)
щодо виконання позивачем робіт по
ремонту електродвигунів у
жовтні-листопаді 2012 року з ПП «Ефект»,
ПАТ «Волинь-Цемент», ТОВ «Чортківський
цукровий завод». Поряд з цим, ряд
наданих суду копій актів
здачі-приймання робіт (надання послуг)
(28 шт.), зокрема, з ТОВ «Шепетівський
гранкар'єр», ПрАТ «Рокитнівський
скляний завод», ТОВ «Рокитнівський
ДОК», ПАТ «Івано-Долинський
спецкар'єр», ПАТ «Волинь-Цемент», ПСП
«Хлібороб», ДП «Волиньторф», філії ДП
«Волинь торф» «Маневицький
торфозавод», ПП «Ефект», ПП ОСОБА_5,
Здолбунівський будинок інтернат не
містять ані підписів уповноважених
представників, ані печаток юридичних
осіб, а тому суд не визнає вказані
документи належними доказами у справі.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Як вже зазначалось, рішення про
визначення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість прийнято податковим органом у
зв'язку з включенням позивачем до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплачених
Приватному підприємству «Екоскан
сервіс» у складі ціни товару, а також
формуванням валових витрат за рахунок
коштів, сплачених вказаному
контрагенту в оплату за товари за
господарськими операціями, які в
дійсності не відбувались (є
фіктивними).

Таким чином, вирішення даної справи
залежить від доведеності суду факту
поставки позивачу товару вказаним
контрагентом, за результатами
здійснення яких податковим органом
прийняті оспорювані податкові
повідомлення-рішення.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платників
податку, зокрема, постачання товарів,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України).

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Однак, сама по собі податкова накладна
не утворює підстави для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Аналіз положень податкового
законодавства дозволяє дійти висновку,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наявності сукупності таких елементів:
(1) наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ); (2)
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця; (3)
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; (4) документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; (5) наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Відсутність хоча б одного з наведених
елементів, навіть за наявності певних
первинних документів, виключає
можливість формування платником
податків валових витрат при обчисленні
податку на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що контрагент - Приватне
підприємство «Екоскан сервіс»
оскаржило дії Державної податкової
інспекції у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська. Однак, постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 06.03.2013 року
адміністративний позов задоволено
частково: визнано протиправними дії
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
які полягають у проведенні перевірки
ПП «Екоскан Сервіс» () в
результаті яких було складено акт
фінансово-господарської діяльності №
7207/224/33517827 від 21.12.2012 року з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України Приватним
підприємством «Екоскан Сервіс» () під час здійснення
господарських відносин з БПП «Сура»
() за листопад 2011 року. В
іншій частині заявлених позовних вимог
- відмовлено.

Надаючи належної оцінки обставинам,
встановленим вказаним судовим
рішенням, суд зазначає про відсутність
обставин, які мають значення для
вирішення даної справи, позаяк судом
при вирішенні зазначеної
адміністративної справи встановлено
факт проведення перевірки позивача у
справі контролюючим органом на момент
направлення наказу та повідомлення про
проведення перевірки, що слугувало
мотивом винесення зазначеного
судового рішення, а також констатовано
про те, що податкова звітність позивача
у справі податковими органом не
коригувалась, у зв'язку з чим суд
відмовив у задоволенні відповідних
позовних вимог.

Таким чином, висновки суду у
вищевказаній адміністративній справі
не впливають на доведення реальності
господарських операцій позивача з
контрагентом - Приватним підприємством
«Екоскан Сервіс» у даній справі.

Суд на підставі оцінки наявних у справі
матеріалів та доказів у їх сукупності
встановив, що фактично товари
Приватним підприємством «Екоскан
сервіс» позивачу не поставлялись,
оскільки перевезення товару
автомобільним транспортом впродовж
одного дня, виходячи з відстані між
пунктами завантаження та
розвантаження товару, часу,
необхідного автомобілю для подолання
такої відстані, за об'єктивних обставин
є неможливим, а також беручи до уваги
те, що надані суду копії подорожніх
листів самі по собі лише підтверджують
перевезення певного товару з міста
Києва, а платіжні доручення
підтверджують перерахування коштів
зазначеному контрагенту згідно
договору №14, якого в дійсності не
існує, оскільки, за твердженням
позивача, існувала ніби то усна
домовленість.

Це означає, що висновки податкового
органу про порушення позивачем вимог
пунктів п.198,1, п.198.3 та п.198.6 ст.198, п.200.1
ст.200 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
додану вартість, є правильними, а
податкове повідомлення-рішення від
18.02.2013 року № - правомірним.

З приводу податкових зобов'язань з
податку на прибуток суд зазначає
наступне.

Суб'єкти господарювання - юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами, є платниками податку на
прибуток (пункт 133.1 статті 133
Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 134 Податкового
кодексу України у цьому розділі
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу підпункту 139.1.9. пункту 139.1 статті
139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 3 Закону України
від 16.07.1999 року №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 року
№996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

В даній справі судом встановлено, що
первинні фінансово-господарські
документи, представлені позивачем
суду, в дійсності не доказують факту
поставки позивачу товару Приватним
підприємством «Екоскан сервіс». Таким
чином, ці документи не відтворюють
реального стану речей і фіксують
обставини, які у дійсності не
відбувались. Встановити яким чином
відбувалась домовленість між
позивачем та контрагентом щодо
укладення договору, на яких умовах,
чому відбувалась поставка з Києва, а не
з місця реєстрації контрагента міста
Дніпропетровська представник позивача
пояснити не зміг. Крім того, суду були
надані сумнівні пояснення щодо
укладення усного договору, при цьому в
податкових документах по операціях між
позивачем та контрагентом зазначено
дату укладення договору та його номер.

На думку суду представник відповідача
довів обґрунтованість своїх тверджень,
а представник позивача не скористався
своїм правом на надання суду усіх
належних доказів. При цьому суд
зазначає, що для надання документів за
вищевказаною господарською операцію
представнику позивача надавалось
достатньо часу, але при цьому він
кожного разу заявляв про
незрозумілість вимог суду про надання
необхідних доказів, або про те що забув
взяти такі документи та запевняв, що
принесе в наступне зсідання. Однак,
приносив документи, які були вже надані
до позовної заяви, знов пояснюючи це
своєю незрозумілістю. Але, суд
зазначає, що згідно з практикою
Європейського суду з прав людини, одним
з критеріїв для визначення розумності
строку є поведінка сторін (позивачів та
відповідачів), приймаючи до уваги, що
зацікавлена особа зобов'язана вчиняти
дії, що її стосуються, лише належним
чином, не вдаватися до маневрів, аби
виграти час, та використовувати
можливості, надані внутрішнім правом,
щоб скоротити судовий розгляд.

Це означає, що віднесення позивачем до
складу валових витрат коштів,
сплачених Приватному підприємству
«Екоскан сервіс» в оплату за товар,
вчинено позивачем незаконно, а
податкове повідомлення-рішення від
18.02.2013 року № прийнято податковим
органом правомірно.

За наведених обставин, позов не
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Відповідач не надав суду доказів
понесення ним судових витрат, тому
підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Поряд з обумовленим, Постановою КМ
України №229 від 20.03.2013 року утворено як
юридичні особи публічного права
територіальні органи Міністерства
доходів і зборів згідно з додатком №1
та реорганізовано шляхом приєднання до
відповідних територіальних органів
Міністерства доходів і зборів
територіальні органи Державної
податкової та Державної митної служби
згідно з додатком №2. З названих
додатків вбачається, що Здолбунівська
об'єднана державна податкова інспекція
Рівненської області Державної
податкової служби реорганізована в
Здолбунівську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області.

Відповідно до статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі вибуття або заміни сторони чи
третьої особи у відносинах, щодо яких
виник спір, суд допускає на будь-якій
стадії адміністративного процесу
заміну відповідної сторони чи третьої
особи її правонаступником. Усі дії,
вчинені в адміністративному процесі до
вступу правонаступника, обов'язкові
для нього в такій самій мірі, у якій
вони були б обов'язкові для особи, яку
він замінив.

За таких обставин, суд допустив
процесуальне правонаступництво та
здійснив заміну Здолбунівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Рівненської області
Державної податкової служби на
Здолбунівську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області.

Керуючись статтями 11, 14, 55, 70, 71, 72, 86, 94, 159
- 163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволені адміністративного позову
- відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Рівненський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення, а в разі
проголошення лише вступної та
резолютивної частини постанови або
прийняття постанови у письмовому
провадженні, - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
Кравчук Т.О.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 17 лютого 2014 року.