Справа № 826/17754/13-а
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27 січня 2014 року 14 год. 54
хв. № 826/17754/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судового
засідання Чупринко Н.І., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Фабрика бакалейних
виробів" до державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправними
та скасування рішень відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(також далі - КАС України) у судовому
засіданні 27 січня 2014 року проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 11 листопада 2013 року
надійшов позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Фабрика бакалейних
продуктів" (також далі - позивач) до
державної податкової інспекції в
Оболонському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(також далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
відповідача від 28 жовтня 2013 року
№ та № (також далі -
оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що оскаржувані
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки складені
відповідачем на підставі висновків,
зроблених за результатами перевірки
позивача, які не відповідають
фактичним обставинам.

Ухвалою суду від 13 листопада 2013 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

За результатами задоволення
письмового клопотання представника
позивача від 09 грудня 2013 року у
судовому засіданні 20 січня 2014 року
судом допитано як свідків ОСОБА_1 (також
далі - ОСОБА_1) та директора товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "ФБП" (також далі - ТОВ "Торговий дім
"ФБП") ОСОБА_2, які надали показання щодо
фінансово-господарських
взаємовідносин між позивачем та
фізичною особою-підприємцем (також
далі - ФОП) ОСОБА_1 і ТОВ "Торговий дім
"ФБП".

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримав позов
та просив задовольнити його повністю.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 09 грудня 2013 року. Пояснили, що
оскаржувані рішення є правомірними та
не підлягають скасуванню, оскільки
складені відповідачем на підставі
виявлених під час перевірки позивача
порушень ним податкового
законодавства.

Оцінивши наявні у матеріалах справи
докази, у тому числі показання свідків,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 03 по 30 вересня
2013 року проведено перевірку позивача,
за результатами якої 01 жовтня 2013 року
складено акт № 567/26-54-22-02-10/34514827 про
результати документальної планової
виїзної перевірки позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період із 01 липня 2010
року по 31 грудня 2012 року, валютного та
іншого законодавства за період із 01
липня 2010 року по 31 грудня 2012 року (також
далі - акт перевірки), відповідно до
висновків якого, позивачем:

- занижено податок на прибуток у
загальному розмірі 1129582,00 грн., у тому
числі за: І квартал 2011 року - 83779,00 грн.;
ІІ квартал 2011 року - 98059,00 грн.; ІІІ
квартал 2011 року - 30791,00 грн.; IV квартал 2011
року - 284950,00 грн.; І квартал 2012 року - 25865,00
грн.; ІІ квартал 2012 року - 37945,00 грн.;
ІІІ квартал 2012 року - 374268,00 грн.; IV
квартал 2012 року - 196925,00 грн., чим
порушено п. 44.1 ст. 44, підпункти 14.1.11, 14.1.27,
14.1.36, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14, підпункт 135.5.4 п. 135.5
ст. 135, п. 138.2, підпункт 138.10.3 п. 138.10 ст. 138,
підпункт 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України (також далі - ПК
України);

- занижено податок на додану вартість
(також далі - ПДВ) у загальному розмірі
427179,00 грн., у тому числі за: березень 2011
року - 67024,00 грн.; квітень 2011 року - 15443,00
грн.; травень 2011 року - 36313,00 грн.; червень
2011 року - 30904,00 грн.; липень 2011 року -
49440,00 грн.; серпень 2011 року - 31696,00 грн.;
вересень 2011 року - 7050,00 грн.; жовтень 2011
року - 750,00 грн.; грудень - 4117,00 грн.;
січень 2012 року - 917,00 грн.; лютий 2012 року -
14083,00 грн.; березень 2012 року - 9633,00 грн.;
квітень 2012 року - 11642,00 грн.;
травень 2012 року - 13980,00 грн.; червень 2012
року - 12767,00 грн.; липень 2012 року - 18483,00
грн.; серпень 2012 року - 21925,00 грн.;
вересень 2012 року - 23783,00 грн.; жовтень 2012
року - 19775,00 грн.; листопад 2012 року - 18312,00
грн.; грудень 2012 року - 19142,00 грн., чим
порушено п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.2, 198.6 ст.
198, ст. 201 ПК України.

За результатами розгляду заперечень в
адміністративному (досудовому)
порядку, висновки акту перевірки
залишені без змін.

На підставі акту перевірки, 28 жовтня 2013
року відповідачем складено
оскаржувані рішення: № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 427179,00 грн.
за основним платежем та у розмірі 138748,50
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 1129582,00 грн. за основним платежем
та у розмірі 158752,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд не погоджується з доводами
представника позивача щодо наявності
підстав для визнання протиправними та
скасування оскаржуваних рішень,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно з підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20,
підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 77.1, 77.4 ст.
77 ПК України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), контролюючі органи
мають право проводити відповідно до
законодавства перевірки і звірки
платників податків (крім Національного
банку України), у тому числі після
проведення процедур митного контролю
та/або митного оформлення.

Документальною перевіркою вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, а також отриманих в
установленому законодавством порядку
контролюючим органом документів та
податкової інформації, у тому числі за
результатами перевірок інших
платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальна планова перевірка
повинна бути передбачена у
плані-графіку проведення планових
документальних перевірок.

Про проведення документальної
планової перевірки керівником
контролюючого органу приймається
рішення, яке оформлюється наказом.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що перевірку позивача проведено на
підставі наказу від 23 серпня 2013 року №
620 "Про проведення планової виїзної
перевірки", направлень на перевірку від
13 вересня 2013 року № 694/26-54-22, № 695/26-54-22, №
696/26-54-22 і від 16 вересня 2013 року № 708 та
повідомлення від 23 серпня 2013 року
№ 5258/10/26-54-22-02.

Під час перевірки відповідачем
виявлено, що станом на 22 травня 2012 року
одним із засновників позивача було
товариство з обмеженою
відповідальністю "Круп'яний Холдинг",
засновником якого, у свою чергу, була
компанія "Юнайтед грейн трейд лімітед",
яка також була засновником товариства
з обмеженою відповідальністю
"Круп'яний дім" (також далі - ТОВ
"Круп'яний дім").

Тобто, як вбачається з викладених
обставин, на час задекларованих в акті
перевірки господарських операцій
позивач та ТОВ "Круп'яний дім" були
пов'язаними особами.

Відповідно до підпункту 14.1.159 п. 14.1 ст. 14
ПК України, пов'язані особи - юридичні
та/або фізичні особи, відносини між
якими можуть впливати на умови або
економічні результати їх діяльності чи
діяльності осіб, яких вони
представляють.

При визнанні осіб пов'язаними
враховується вплив, який може
здійснюватися через володіння однією
особою корпоративними правами інших
осіб відповідно до укладених між ними
договорів або за наявності іншої
можливості однієї особи впливати на
рішення, що приймаються іншими особами.
При цьому такий вплив враховується
незалежно від того, чи здійснюється він
особою безпосередньо і самостійно або
спільно з пов'язаними особами, що
визнаються такими відповідно до цього
підпункту.

У листі Державної податкової служби
України від 16 листопада 2011 року №
5725/6/17-1115 зазначено, що пов'язаними
особами з платником податку можуть
бути як юридичні, так і фізичні особи.

Пов'язаною особою є особа, яка
відповідає будь-якій з наведених ознак,
зокрема: юридичні особи за умови, що
одна з них здійснює контроль над іншою
чи обидві перебувають під контролем
третьої особи; члени сім'ї фізичної
особи - чоловік (дружина), а також батьки
(усиновителі), опікуни (піклувальники),
брати, сестри, діти та їхні чоловіки
(дружини); фізична особа та члени її
сім'ї і юридична особа, якщо така
фізична особа та/або члени її сім'ї
здійснюють контроль над юридичною
особою; юридичні особи, які прямо або
опосередковано володіють одна в іншій
часткою статутного капіталу, що
становить 10 і більше відсотків
статутного капіталу такої юридичної
особи.

Станом на 31 грудня 2012 року позивач мав
кредиторську заборгованість перед ТОВ
"Круп'яний дім" за товари, поставлені
протягом 2010-2011 років.

Згідно з поясненнями керівника
позивача, наданими у ході перевірки, в
рахунок погашення існуючої
заборгованості, на підставі договору
від 01 листопада 2011 року № Д 81/0111/005,
позивач придбав у товариства з
обмеженою відповідальністю "Таймінг
груп" (також далі - ТОВ "Таймінг груп")
чотири прості векселі, виписані ТОВ
"Круп'яний дім", номінальна вартість
яких дорівнювала продажній. У
подальшому, вказані векселі передано
ТОВ "Круп'яний дім" в рахунок погашення
заборгованості позивача.

Однак, під час перевірки позивачем не
надано документів на підтвердження
викладених обставин, а саме
тристороннього договору, укладеного
між позивачем, ТОВ "Круп'яний дім" та ТОВ
"Таймінг груп", у якому зазначено про
придбання векселів з метою подальшого
погашення заборгованості позивача,
акту прийому-передачі векселів від
позивача до ТОВ "Круп'яний дім", акту
звірки проведених розрахунків між
позивачем та ТОВ "Круп'яний дім", а також
копій векселів з передаточним
надписом.

Враховуючи викладені обставини,
відповідач прийшов до висновку, що
позивачем від ТОВ "Круп'яний дім"
отримано товар на безоплатній основі
та на умовах, що відрізняються від
ринкових, оскільки позивач не сплатив
на користь вказаного товариства
грошові кошти за придбаний товар.

Викладені обставини також, як пояснили
у ході судового розгляду справи
представники відповідача, дозволили
позивачу віднести до складу валових
витрат суму заборгованості за
отриманий товар та задекларувати
незначне податкове навантаження з
податку на прибуток протягом 2010-2012
років.

Фінансово-господарські відносини між
пов'язаними особами вплинули на умови,
економічні результати та на договірну
ціну між ними, що призвело до
відхилення ціни договору від рівня
ринкових цін.

Використання цін, відмінних від
ринкових, в операціях з платниками
податків, у свою чергу, є інструментом
ухилення від сплати податків та
неправомірного заниження податкових
зобов'язань.

Відповідно до підпункту 14.1.219 п. 14.1 ст. 14
ПК України, ринкова ціна - ціна, за якою
товари (роботи, послуги) передаються
іншому власнику за умови, що продавець
бажає передати такі товари (роботи,
послуги), а покупець бажає їх отримати
на добровільній основі, обидві сторони
є взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг) у
порівняних економічних (комерційних)
умовах.

Отже, позивач занизив валовий дохід та
завищив валові витрати і податковий
кредит на суму вартості товарів,
отриманих безоплатно від ТОВ "Круп'яний
дім".

Під час перевірки виявлено, що у
перевіряємий період, на підставі
договору від 01 липня 2011 року № 39
про надання транспортно-експедиційних
послуг, позивач мав
фінансово-господарські
взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1

Однак, такі відносини не
підтверджуються стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявності
трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, економічно необхідного
для здійснення господарської
діяльності, обумовленої умовами
договору, укладеного між позивачем та
ФОП ОСОБА_1

Викладені обставини призвели до
завищення позивачем податкового
кредиту по взаємовідносинах із ФОП
ОСОБА_1

Як зазначено у постанові Верховного
суду України від 08 вересня 2009 року у
справі № 21-737во09, про
необґрунтованість податкової вигоди
може свідчити відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної економічної діяльності в
силу відсутності управлінського або
технічного персоналу, виробничих
активів, складських приміщень та
транспортних засобів.

У ході перевірки також виявлено, що
позивач мав взаємовідносини із ТОВ
"Торговий дім "ФБП", яке здійснювало
діяльність, направлену на здійснення
операцій, пов'язаних із наданням
податкової вигоди третім особам.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом 1
цього пункту.

Відповідно до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", первинний документ - документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

З викладених положень вбачається, що
будь-які документи мають силу
первинних документів тільки за умови
фактичного здійснення господарської
операції.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суд України від 02
червня 2011 року (06 травня 2011 року) №
742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного
здійснення господарської операції не
було, відповідні документи не можуть
вважатись первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені у разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до підпункту 139.1.9 п. 139.1 ст.
139, п. 198.6 ст. 198 ПК України (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття
зазначених документів платник податку
має право письмово заявити про це
контролюючому органу та здійснити
заходи, необхідні для поновлення таких
документів. Письмова заява має бути
надіслана до/або разом із поданням
розрахунку податкових зобов'язань за
звітний податковий період. Платник
податків зобов'язаний відновити
втрачені, знищені або зіпсовані
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
такої заяви до контролюючого органу.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Водночас, як зазначено в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від 02
червня 2011 року (06 травня 2011 року) №
742/11/13-11, за відсутності факту придбання
товарів (послуг) або у разі, якщо
придбані товари (послуги) не призначені
для використання у господарській
діяльності платника податків,
відповідні суми не можуть включатись
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Аналогічна позиція міститься в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від 01
листопада 2011 року № 1936/11/13-11.

У ході судового розгляду справи
представник позивача стверджував, що
викладені в акті перевірки висновки
відповідача не відповідають дійсності,
оскільки всі правочини, укладені між
позивачем та ФОП ОСОБА_1 і ТОВ "Торговий
дім "ФБП", є дійсними та не оскаржені у
судовому порядку. Господарські
операції за участю вказаних суб'єктів
господарювання є реальними та
підтверджуються необхідними
документами. Товари (роботи, послуги),
отримані позивачем, використані у його
власній господарській діяльності.

На підтвердження викладених обставин
представником позивача надано суду
копії наступних документів:

- стосовно ТОВ "Торговий дім "ФБП":
договору від 03 січня 2012 року № 031 про
надання послуг, рахунків-фактур, актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податкових накладних;

- стосовно ФОП ОСОБА_1: договору від 01
липня 2011 року № 39 про надання
транспортних послуг, свідоцтв про
реєстрацію транспортних засобів,
рахунків-фактур, довідки банку про
перерахування коштів з рахунку
позивача на користь ФОП ОСОБА_1, актів
здачі-прийняття виконаних робіт
(послуг), актів звірки взаємних
розрахунків, товарно-транспортних
накладних, податкових накладних.

Крім того, надано копії договору
купівлі-продажу № 83, укладеного 01
грудня 2010 року між позивачем та ТОВ
"Круп'яний дім", договору
купівлі-продажу векселів від 01
листопада 2011 року № Д 81/0111/005, акту
прийому-передачі векселів, простих
векселів (відсутній індосамент),
документів, які підтверджують
фінансово-господарські
взаємовідносини між ФОП ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Альта Груп" і
товариством з обмеженою
відповідальністю "ТД "Лудер", а також
документів, які підтверджують такі
відносини між позивачем та товариством
з обмеженою відповідальністю "Лана
Групп": договору надання послуг з
підготовки та організації перевезень
вантажів автомобільним транспортом
від 17 вересня 2012 року № 12-ТР, платіжних
доручень, актів приймання-здачі робіт
(послуг), податкових накладних.

Інших доказів, на підставі яких суд міг
би зробити висновок про реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами, а також
використання отриманих товарі (робіт,
послуг) позивачем у його господарській
діяльності або подальшої їх
реалізації, представником позивача
суду не надано.

Зокрема, не надано копій
тристороннього договору, укладеного
між позивачем, ТОВ "Круп'яний дім" та ТОВ
"Таймінг груп", у якому зазначено про
придбання векселів з метою подальшого
погашення заборгованості позивача,
векселів з індосаментом, а також
доказів на підтвердження здійснення
оплати за надані позивачу товари
(роботи, послуги), зокрема, банківських
виписок з рахунку позивача.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
цінні папери та фондовий ринок",
індосамент - передавальний напис на
ордерному цінному папері, що посвідчує
перехід прав на цінний папір та прав за
цінним папером до іншої особи в
установленому законодавством порядку.

Таким чином, проаналізувавши викладені
положення та обставини, враховуючи
факт не надання представником позивача
суду доказів, які б підтвердили
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, хоча про необхідність
їх надання судом наголошувалось у
кожному судовому засіданні, суд
прийшов до висновку про правомірність
складання відповідачем оскаржуваних
рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Фабрика бакалейних
продуктів" до державної податкової
інспекції в Оболонському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання протиправними
та скасування рішень відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-12, 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Фабрика бакалейних
виробів".

Копії постанови у повному обсязі
направити (вручити) сторонам (їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 03
лютого 2014 року