Справа № 816/5760/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 р.Справа № 816/5760/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Шабанової С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
05.12.2013р. по справі № 816/5760/13-а

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1

до Миргородської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Миргородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення від 16 вересня 2013
року: № та № .

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р. по
справі № 816/5760/13-а позов залишено без
задоволення.

Позивач не погодився з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.12.2013р. та
прийняти нову про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції вимог матеріального та
процесуального законодавства з
мотивів, наведених в апеляційній
скарзі.

Представники позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу
підтримали в повному обсязі з підстав
та мотивів, викладених в апеляційній
скарзі.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, наполягаючи на законності
та обґрунтованості постанови суду
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
постанову суду, дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
зареєстрований як фізична особа -
підприємець 20 вересня 2001 року,
перебуває на обліку в Миргородській
об'єднаній державній податковій
інспекції та є платником податку на
додану вартість з 26 червня 2009 року (а. с.
156-158).

Вказані обставини сторонами
визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС
України не доказуються перед судом.

На підставі направлень від 24 липня 2013
року № 6 та від 02 серпня 2013 року № 67 у
період з 05 серпня по 16 серпня 2013 року та
з 19 серпня 2013 року по 23 серпня 2013 року
посадовими особами податкового органу
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01 січня 2012
року по 31 грудня 2012 року.

Результати перевірки оформлені актом
від 02 вересня 2013 року № 184/17.2-14/НОМЕР_1/115
(а. с. 6-16).

У висновках вказаного акту перевірки
контролюючим органом відображено
порушення позивачем приписів: пункту
177.2 статті 177 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
чинного доходу за 2012 рік в загальній
сумі 29 669 грн. 52 коп. та донараховано
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за 2012 рік - 4
450 грн.; пункту 6 статті 128
Господарського кодексу України, пункту
177.10 статті 177 Податкового кодексу
України в частині неналежного ведення
книги обліку доходів і витрат за період
з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року;
пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податку на додану вартість в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 17 468 грн. 71 коп.; пункту 51.1 статті 51,
пункту 176.2 "б" статті 176 Податкового
кодексу України в частині не повноти
подання звітності за формою № 1 ДФ за І,
ІІ, ІІІ, IV квартали 2012 року по строкам
подання відповідно до 10 травня 2012 року,
10 серпня 2012 року, до 10 листопада 2012 року,
до 10 лютого 2013 року.

На підставі висновків акту перевірки
від 02 вересня 2013 року № 184/17.2-14/НОМЕР_1/115,
відповідачем 16 вересня 2013 року
прийняті податкові
повідомлення-рішення № , яким ФОП
ОСОБА_1 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у загальному розмірі 6 675
грн., в тому числі за основним платежем -
4 450 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2 225 грн. та № , яким ФОП
ОСОБА_1 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 26 203 грн. 07 коп., в
тому числі за основним платежем 17 468
грн. 71 коп. та штрафними (фінансовими)
санкціями 8 734 грн. 36 коп. (а. с. 17).

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних правових актів індивідуальної
дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, колегія суддів виходить з
наступного.

Щодо податкового повідомлення -
рішення від 16 вересня 2013 року №
колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи слідує, що за
договором оренди транспортних засобів
№ 2012 від 01 січня 2012 року в користуванні
позивача перебувають автомобілі марки
МАН, ДНЗ НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_3; ДАФ,
ДНЗ НОМЕР_4 з причепом НОМЕР_5; ДАФ, ДНЗ
НОМЕР_6 з причепом НОМЕР_7; ДАФ, ДНЗ
НОМЕР_8 з причепом НОМЕР_9; МАЗ, ДНЗ
НОМЕР_10 з причепом НОМЕР_11; МАЗ, ДНЗ
НОМЕР_12 з причепом НОМЕР_13 (а.с. 150-151а).

Контролюючим органом в акті перевірки
відображено, що позивачем у 2012 році
віднесено до складу витрат витрати на
придбання запчастин до машин у ПП
"Лаура", ТОВ "Епіцентр", ТОВ "Вітесс-Авто",
СГД-ФО ОСОБА_2, ТОВ "Автофорсаж" на
загальну суму 29669, 52 грн.

Згідно акту перевірки, позивачем на
порушення п. 138.1. ст.. 138, п. 177.2. ст. 177
Податкового кодексу України в
декларації про доходи за 2012 рік
завищено валові витрати на суму 29669,52
грн. У зв'язку з неправомірністю
віднесення до складу валових витрат
вартості витрат по придбанню ТМЦ, ціна
яких перевищує 2500,00 грн. та підлягає
амортизації і не є операційними
витратами.

Надаючи оцінку твердженням
відповідача та наявності підстав для
здійснення донарахування податкових
зобов'язань по податку на доходи
фізичних осіб, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно із визначенням поняття основні
засоби, що міститься в підпункті 14.1.138.
пункту 14.1. статті 14 Податкового
кодексу, основні засоби - матеріальні
активи, у тому числі запаси корисних
копалин наданих у користування ділянок
надр (крім вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Методологічні засади формування в
бухгалтерському обліку інформації про
основні засоби, інші необоротні
матеріальні активи та незавершені
капітальні інвестиції в необоротні
матеріальні активи (далі - основні
засоби), а також розкриття інформації
про них у фінансовій звітності
визначає Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 7 "Основні
засоби", затверджене наказом
Міністерства фінансів України від 27
квітня 2000 р. № 92 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18 травня
2000 р. за N 288/4509).

Відповідно до пункту 4 Положення термін
"основні засоби" та "об'єкт основних
засобів" має таке значення:

- основні засоби - матеріальні активи,
які підприємство/установа утримує з
метою використання їх у процесі
виробництва/діяльності або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік);

- об'єкт основних засобів - це:
закінчений пристрій з усіма
пристосуваннями і приладдям до нього;
конструктивно відокремлений предмет,
призначений для виконання певних
самостійних функцій; відокремлений
комплекс конструктивно з'єднаних
предметів однакового або різного
призначення, що мають для їх
обслуговування загальні
пристосування, приладдя, керування та
єдиний фундамент, унаслідок чого кожен
предмет може виконувати свої функції, а
комплекс - певну роботу тільки в складі
комплексу, а не самостійно; інший актив,
що відповідає визначенню основних
засобів, або частина такого активу, що
контролюється
підприємством/установою. Якщо один
об'єкт основних засобів складається з
частин, які мають різний строк
корисного використання (експлуатації),
то кожна з цих частин може визнаватися
в бухгалтерському обліку як окремий
об'єкт основних засобів.

Крім того, відповідно Інструкції про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 30.11.99 р. № 291
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 21 грудня 1999 р. за N 893/4186), для
узагальнення інформації про наявність
і рух належних підприємству у тому
числі й запасних частин призначено
Рахунок 20 "Виробничі запаси", а не
рахунок Рахунок 10 "Основні засоби".

Відповідно до Рахунку 20 "Виробничі
запаси" класу 2 "Запаси" розділу I
"Загальні положення" Інструкції про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій, на
субрахунку 207 "Запасні частини"
ведеться облік придбаних чи
виготовлених запасних частин, готових
деталей, вузлів, агрегатів, які
використовуються для проведення
ремонтів, заміни зношених частин машин,
обладнання, транспортних засобів,
інструменту, а також автомобільних шин
у запасі та обороті. На цьому ж
субрахунку ведеться облік обмінного
фонду повнокомплектних машин,
устаткування, двигунів, вузлів,
агрегатів, що створюються в ремонтних
підрозділах підприємств, на ремонтних
підприємствах.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що оскільки досліджувані податковим
органом в Акті перевірки запасні
частини, вартість по придбанню яких
виключено зі складу витрат фізичної
особи-підприємця, не виконують певні
самостійні функції, не вводяться в
експлуатацію, тобто не відповідають
усім ознакам основного засобу, навіть
за умови, якщо їх вартість перевищує 2500
гривень, то такі запасні частини не
можуть визнаватись основним засобом.

З огляду на викладене колегія суддів не
погоджується з твердженням
податкового органу, що
товарно-матеріальні цінності - запасні
частини, придбані позивачем і вартість
яких перевищує 2500,00 грн. підлягають
амортизації, як окремий об'єкт
амортизації.

При наданні оцінки обставинам справи
колегією також враховано наступне.

Відповідно до пункту 177.1. статті 177
Податкового кодексу України, доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Згідно вимог пункту 177.2. статті 177
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Зі змісту пунктів 177.5., 177.11. статті 177
Податкового кодексу України
вбачається, що звітним періодом для
фізичної особи-підприємця є
календарний рік.

Приписами пункту 177.4. статті 177
Податкового кодексу України
встановлено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.27. пункту 14.1.
статті 14 Податкового кодексу України,
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником);

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1. статті
139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку

Таким чином, витрати фізичної
особи-підприємця, пов'язані з
господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця,
включаються до розрахунку визначення
об'єкту оподаткування, якщо вони є
витратами операційної діяльності
згідно з розділом III Податкового
кодексу України, за умови
документального підтвердження таких
витрат, а також отримання у тому ж
податковому періоді оподатковуваного
доходу (виручки у грошовій та не
грошовій формі), якого дані витрати
стосуються.

Слід враховувати, що за змістом норми
підпункту 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті
146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

За приписами пункту 144.1. статті 144
Податкового кодексу України
амортизації підлягають у тому числі
витрати на проведення ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних засобів, що
перевищують 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів, що підлягають амортизації, на
початок звітного року.

При цьому, згідно пункту 146.1 статті 146
Податкового кодексу України облік
вартості, яка амортизується, ведеться
за кожним об'єктом, що входить до складу
окремої групи основних засобів, у тому
числі вартість ремонту та поліпшення
об'єктів основних засобів, отриманих
безоплатно або наданих в оперативний
лізинг (оренду) або отриманих в
концесію чи створених (збудованих)
концесіонером відповідно до Закону
України "Про особливості передачі в
оренду чи концесію об'єктів
централізованого водо-,
теплопостачання і водовідведення, що
перебувають у комунальній власності",
як окремий об'єкт амортизації.

Класифікація груп основних засобів та
інших необоротних активів та методи
нарахування амортизації визначені
статтею 145 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 145.1 статті 145
Податкового кодексу України машини та
обладнання відносяться до 4 групи
основних засобів.

Відповідно до пункту 146.2 статті 146
Податкового кодексу України
амортизація об'єкта основних засобів
нараховується протягом строку
корисного використання (експлуатації)
об'єкта, установленого платником
податку, але не менше мінімально
допустимого строку, встановленого
пунктом 145.1 статті 145 цього Кодексу,
помісячно, починаючи з місяця, що
наступає за місяцем введення об'єкта
основних засобів в експлуатацію і
зупиняється на період його
реконструкції, модернізації, добудови,
дообладнання, консервації та інших
видів поліпшення та консервації.

З огляду на вищевикладене, до складу
витрат не включаються витрати на
придбання, виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів, до 4 групи
яких і відносяться машини, які
підлягають амортизації згідно зі
статтями 144 - 148 цього Кодексу, з
урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146
та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів
ведення ним у встановленому порядку
обліку основних засобів та нарахування
амортизації на основі засоби із
застосуванням встановлених Податковим
кодексом методів.

Облік основних засобів фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 не ведеться.

Відтак витрати на ремонт основних
засобів не підлягають включенню до
складу валових витрат позивача.

Також колегія суддів надаючи оцінку
висновкам Акту перевірки зазначає
наступне.

Згідно із вимогами абзацу першого
пункту 44.1. статті 44 Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому, згідно пункту 44.3. статті 44
Податкового кодексу України, платники
податків зобов'язані забезпечити
зберігання документів, визначених у
пункті 44.1 цієї статті, а також
документів, пов'язаних із виконанням
вимог законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, не менш як 1095 днів з
дня подання податкової звітності, для
складення якої використовуються
зазначені документи, а у разі її
неподання - з передбаченого цим
Кодексом граничного терміну подання
такої звітності.

Нормою підпункту 17.1.3. пункту 17.1. статті
17 Податкового кодексу України
визначено право платника податків
обирати самостійно, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, метод
ведення обліку доходів і витрат.

Частиною 3 статті 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
яким відповідно до законодавства
надано дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Таким чином, відсутність у фізичної
особи-підприємця обов'язку ведення
бухгалтерського обліку валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації, не позбавляє його права
вести бухгалтерський облік валових
витрат основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів, придбання
пально-мастильних матеріалів.

Підпунктом 138.1 статті 138 Податкового
кодексу встановлено, що до витрат
операційної діяльності включаються
витрати, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті.

Так, витрати на утримання, експлуатацію
та ремонт, страхування, оперативну
оренду основних засобів, інших
необоротних активів
загальновиробничого призначення
включаються до складу
загальновиробничих витрат (пп. "г" пп.
138.8.5 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу
України).

Витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання (оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка, паркування
легкових автомобілів, страхування
майна, амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона) включаються
до складу адміністративних витрат (пп.
"в" пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового
кодексу України).

Те саме стосується основних засобів,
пов'язаних зі збутом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг:
відповідні витрати включаються до
складу витрат на збут (пп. "д" пп. 138.10.3
пункту 138.10. статті 138 Податкового
кодексу України).

З огляду на зміст вимоги норм підпункту
139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 177.4.
статті 177 Податкового кодексу України,
витрати фізичної особи-підприємця,
пов'язані з господарською діяльністю
такої фізичної особи - підприємця,
включаються до розрахунку визначення
об'єкту оподаткування, за умови
документального підтвердження таких
витрат, а також отримання у тому ж
податковому періоді оподатковуваного
доходу (виручки у грошовій та не
грошовій формі), якого дані витрати
стосуються.

Позивачем не надано суду доказів
необхідності проведення ремонту
транспортних засобів; не надано
доказів здійснення такого ремонту та
подальшого руху замінених запасних
частин або їх утилізації.

Отже, позивачем не доведено, що
зазначені витрати понесені в зв'язку із
здійсненням ним господарської
діяльності.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку щодо
правомірності податкового
повідомлення - рішення від 16 вересня 2013
року № .

Надаючи оцінку податковому
повідомленню - рішенню від 16 вересня 2013
року № колегія суддів виходить з
наступного.

Податковим органом не встановлено
використання в межах господарської
діяльності позивача автомобільних шин
в загальній кількості 20 штук, придбаних
відповідно до податкових накладних в
ФОП ОСОБА_3, чим, на думку відповідача,
порушено пункт 198.3 статті 198
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового Кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Податковим кредитом, відповідно до
положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України, є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

За змістом норми пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З системного аналізу вказаних правових
норм та обставин справи слідує, що для
включення ФОП ОСОБА_1 до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість достатніми
підставами мають бути: придбання ним
товарів (робіт, послуг); використання
зазначених товарів, робіт та послуг у
межах господарської діяльності; сплата
чи нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням,
належним чином оформлена первинна
бухгалтерська документація.

Також, статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Таким чином,
юридичний аспект вчинених
господарських дій або подій не входять
до складу поняття "господарська
операція" (бухгалтерський чи
економічний ефект).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Згідно з вимогами ст. 4 цього Закону
одним із принципів бухгалтерського
обліку є превалювання суті над формою,
тобто операції обліковуються
відповідно до їх суті, а не лише з
урахуванням юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Тому, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем у ФОП ОСОБА_3 придбані
автомобільні шини.

Так, згідно рахунку № 2898 від 25 квітня 2012
року, видаткової накладної № 3005 від 25
квітня 2012 року, податкової накладної №
660 від 25 квітня 2012 року позивачем були
придбані автошини 315/80R22.5 Goodyear RHDII 156/150L у
кількості 4 шт. та автошини 315/80R22.5 Goodyear
RHSII 156L/154М у кількості 2 шт.; згідно
рахунку № 5688 від 05 липня 2012 року,
видаткової накладної № 5774 від 05 липня
2012 року, податкової накладної № 204 від 05
липня 2012 року позивачем були придбані
автошини 385/65R22.5 Maragoni ZA65S/295 відновл. premium
casings у кількості 1 шт. та автошини 385/65R22.5
Michelin XZY3 160K у кількості 6 шт.; згідно
рахунку № 8907 від 25 вересня 2012 року,
видаткової накладної № 8901 від 26
вересня 2012 року, податкової накладної
№ 865 від 26 вересня 2012 року позивачем
були придбані автошини 315/80R22.5 Michelin X
Multiway 3D XDE 156/150L у кількості 4 шт. та
автошини 385/65R22.5 Michelin XTE3 160J у кількості 4
шт.; згідно рахунку № 10182 від 29 жовтня 2012
року, видаткової накладної № 10101 від 29
жовтня 2012 року, податкової накладної №
932 від 29 жовтня 2012 року позивачем були
придбані автошини 315/70R22.5 Marangoni RD2 (LG)
відновл. у кількості 1 шт. та автошини
315/80R22.5 Kormoran D 154/150M у кількості 4 шт.;
згідно рахунку № 19090 від 06 грудня 2012
року, видаткової накладної № 11440 від 06
грудня 2012 року, податкової накладної №
176 від 06 грудня 2012 року позивачем були
придбані автошини 385/65R22.5 Michelin X Multi F 158 L
у кількості 4 шт. та автошини 385/65R22.5 Sava
Cargo C3 Plus 160K/158L у кількості 2 шт.; згідно
рахунку № 5667 від 05 липня 2012 року,
видаткової накладної № 5743 від 05 липня
2012 року, податкової накладної № 202 від 05
липня 2012 року позивачем були придбані
автошини 315/80R22.5 Michelin X Multiway 3D XDE 156/150L у
кількості 4 шт. та автошини 385/65R22.5 Michelin
XTE3 160J у кількості 2 шт.

Оплата за вказаний товар була
здійснена позивачем в повному обсязі,
що підтверджується матеріалами справи
та не заперечувалось відповідачем.

Позивач пояснив, що придбані шини були
використані в господарській
діяльності, а саме: встановлені на
автомобілі МАН НОМЕР_2, причіп НОМЕР_3,
ДАФ НОМЕР_4, причіп НОМЕР_5, Рено НОМЕР_14,
причіп НОМЕР_15, ДАФ НОМЕР_6, причіп
НОМЕР_7, ДАФ НОМЕР_16, причіп НОМЕР_9, Рено
НОМЕР_17, причіп НОМЕР_13, Рено НОМЕР_18,
причіп НОМЕР_19, НОМЕР_20, причіп НОМЕР_21,
МАЗ НОМЕР_12, причіп НОМЕР_13, МАЗ НОМЕР_10,
причіп НОМЕР_3.

На підтвердження вказаних обставин,
позивачем надані до суду акти списання
(а. с. 91-93), з яких вбачається, що
останнім, серед іншого, були списані
товарно-матеріальні цінності "шини", та
картки обліку пробігу (наробітку)
пневматичної шини (а.с. 97-106).

Відповідач посилався на норми наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 20 травня 2006 року № 488 "Про
затвердження Експлуатаційних норм
середнього ресурсу пневматичних шин
колісних транспортних засобів і
спеціальних машин, виконаних на
колісних шасі" та зазначив, що ФОП
ОСОБА_4 відповідно до карток обліку
пробігу пневматичних шин не
обліковував пробіг кожної шини, а
здійснював заповнення карток обліку
пробігу пневматичної шини по
автомобілях.

Позивач з цього приводу зауважив, що на
вантажних автомобілях МАЗ НОМЕР_12 та
МАЗ НОМЕР_10, які ФОП ОСОБА_1
використовував для здійснення
господарської діяльності, кількість
коліс з пневматичними шинами складає 12
штук на кожен автомобіль та по 2 штуки
на запасні колеса для кожного
автомобіля. Також, позивач зазначив, що
по кожному із автомобілів ним велись
картки обліку пробігу встановлених на
них пневматичних шин із зазначенням їх
сумарного пробігу до списання та з
інформацією про причини їх подальшого
списання: природний знос,
експлуатаційні пошкодження, виробничі
дефекти.

Так, відповідно до пункту 2.1 Наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 20 травня 2006 року № 488 "Про
затвердження Експлуатаційних норм
середнього ресурсу пневматичних шин
колісних транспортних засобів і
спеціальних машин, виконаних на
колісних шасі" (далі - Наказ),
автомобільний транспортний засіб - це
колісний транспортний засіб (автобус,
вантажний та легковий автомобіль,
причіп, напівпричіп), який
використовується для перевезення
пасажирів, вантажів або виконання
спеціальних робочих функцій.

Згідно пункту 7.1 Наказу пневматичну
шину списують у разі досягнення
фактичного пробігу, що відповідає
установленим (скоригованим) нормам. У
картці обліку пробігу (наробітку)
пневматичної шини (додаток 5)
зазначають сумарний пробіг до списання
та інформацію про подальше
використання шини - відновлення
зношеного протектора, ремонт або її
переробка (утилізування). У цьому разі
картка обліку пробігу (наробітку)
пневматичної шини має статус акта її
списання. Картку підписують члени
комісії з питань втрати пневматичними
шинами споживчих властивостей.

Також, відповідно до пункту 4 Додатку 5
до Наказу обліковується пробіг
(наробіток) кожної шини, яку поставлено
на баланс, а згідно пункту 8 Додатку 5 до
Наказу пробіг (наробіток) відновленої
шини обліковують в окремій картці.

З викладеного вбачається, що на кожну
придбану автомобільну шину
відкривається окрема Картка обліку
пробігу (наробітку) пневматичної шини,
у формі відповідно до додатку 5 Наказу,
в якій, після списання шини
зазначається інформація про подальше
її використання: відновлення
протектора, ремонт або переробка
(утилізація).

Відповідно до матеріалів справи, ФОП
ОСОБА_1 велись Картки обліку пробігу
(наробітку) пневматичної шини по
кожному з автомобілів позивача, а не
кожній з придбаних шин окремо.

З карток обліку пробігу (наробітку)
пневматичної шини (а.с. 97-106), наданих
позивачем, вбачається, що останнім
списання автомобільних шин
відбувалось не по кожній з шин окремо, а
в сумарній кількості з причин
"природний знос", без зазначення
інформації про подальше використання
шин.

Таким чином, надані позивачем
документи не можуть слугувати
безумовними доказами того, що саме
придбані згідно податкових накладних
№ 660 від 25 квітня 2012 року, № 204 від 05
липня 2012 року, № 865 від 26 вересня 2012
року, № 932 від 29 жовтня 2012 року, № 176 від
06 грудня 2012 року, № 202 від 05 липня 2012
року автомобільні шини були
використані позивачем у господарській
діяльності шляхом встановлення на
транспортні засоби та в подальшому
списані.

З Картки обліку пробігу (наробітку)
пневматичної шини по автомобілю МАЗ
НОМЕР_12, причіп НОМЕР_13 слідує, що
позивачем списано шин в кількості 12
штук у зв'язку з продажем автомобіля.

Проте, з матеріалів справи слідує, що
автомобіль МАЗ НОМЕР_12, причіп НОМЕР_13
перебуває в користуванні позивача на
підставі договору оренди транспортних
засобів № 2012 від 01 січня 2012 року (а. с.
150-150-а).

Власником вказаного автомобіля,
відповідно до інформації, наданої УДАІ
УМВСУ в Полтавській області МВС
України (а.с. 174) з 03 грудня 2008 року є
ОСОБА_5.

Надана позивачем копія довіреності від
23 серпня 2012 року (а.с. 160) щодо
уповноваження ОСОБА_5 ОСОБА_6 на
представлення інтересів в органах
Державтоінспекції чи будь-яких інших
установах з питань експлуатації та
ремонту автомобіля МАЗ, ДНЗ НОМЕР_12, не
може вважатися підтвердженням факту
вибуття з користування та володіння
позивача зазначеного автомобіля.

Доказів припинення права користування
на вказаний автомобіль та/або
передання його в суборенду, доказів
розірвання договору оренди
транспортних засобів № 2012 від 01 січня
2012 року позивачем до суду не надано. За
таких обставин суд приходить до
висновку, що автомобіль МАЗ НОМЕР_12 не
вибував з користування позивача, а,
отже, і підстави для списання 12 штук
автомобільних шин у зв'язку з продажем
зазначеного автомобіля у позивача були
відсутні.

Стосовно причепу державний номер
НОМЕР_13 суд зазначає, що відповідно до
інформації, наданої УДАІ УМВСУ в
Полтавській області МВС України (а.с.
174), напівпричіп МАЗ 9380, ДНЗ НОМЕР_13 15
березня 2011 року знято з обліку для
реалізації. Під час судового розгляду
справи інформації про транспортний
засіб (причіп) з ДНЗ НОМЕР_13 до суду
надано не було.

Так, згідно пункту 42 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. N 1388 (далі - Порядок №
1388), у разі коли транспортний засіб
знімається з обліку у зв'язку з його
відчуженням, у свідоцтві про
реєстрацію (технічному паспорті) або на
копії реєстраційної картки, що
додається до свідоцтва про реєстрацію
на пластиковій основі, робиться запис:
"Транспортний засіб знято з обліку для
реалізації".

Під час зняття з обліку транспортних
засобів номерні знаки здаються та
видаються номерні знаки для разових
поїздок.

Згідно 47 Порядку № 1388 на транспортні
засоби, що доставляються своїм ходом до
місця державної реєстрації з
підприємств-виробників, авторемонтних
підприємств, торговельних організацій,
з-за кордону, а також на зняті з обліку
транспортні засоби видаються номерні
знаки для разових поїздок строком на
два місяці.

Тобто, відповідно до Порядку № 1388,
транспортні засоби, які зняті з обліку
для реалізації можуть
використовуватись лише для разових
поїздок строком на два місяці.

Оскільки напівпричіп МАЗ 9380, ДНЗ
НОМЕР_13 ще 15 березня 2011 року було знято
з обліку для реалізації, підстави для
списання автомобільних шин у зв'язку з
продажем зазначеного причепу у
позивача були відсутні.

Отже, у зв'язку з відсутністю залишків
пневматичних автомобільних шин на
момент перевірки (а. с. 149), позивачем не
доведено використання придбаних
згідно податкових накладних № 660 від 25
квітня 2012 року, № 204 від 05 липня 2012 року,
№ 865 від 26 вересня 2012 року, № 932 від 29
жовтня 2012 року, № 176 від 06 грудня 2012
року, № 202 від 05 липня 2012 року
автомобільних шин у власній
господарській діяльності.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про правомірність
податкового повідомлення - рішення від
16 вересня 2013 року № .

З матеріалів справи також слідує, що
позивачем в періоді, що перевірявся,
придбано автомобільних шин у ФОП
ОСОБА_3 по наступним податковим
накладним: № 660 від 25 квітня 2012 року, №
204 від 05 липня 2012 року, № 865 від 26 вересня
2012 року, № 932 від 29 жовтня 2012 року, № 176
від 06 грудня 2012 року, № 202 від 05 липня 2012
року. Разом з тим, під час проведення
перевірки податковим органом не
досліджувався факт правомірності
формування податкового кредиту по
податковій накладній № 204 від 05 липня
2012 року на загальну суму 39 650 грн., в т. ч.
ПДВ 20% - 6 608 грн. 33 коп. та, відповідно, не
нараховувалось грошове зобов'язання з
податку на додану вартість на вказану
суму ПДВ та штрафні санкції, що не
порушує права позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 05.12.2013р. по
справі № 816/5760/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М. Повний
текст ухвали виготовлений 18.02.2014 р.