Справа № 815/169/14
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/169/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Одеса

10:40

Одеський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді - Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання -
Мураховської А.І.;

представника позивача - Ільїна М.В.
(довіреність від 14.01.2014 року);

представника відповідача - Кучеренка
Г.А. (за довіреністю від 09.01.2014 року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гол-Авто» до
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування постанов
від 13.11.2013 року №00, №67, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Управління
Укртрансінспекції в Одеській області в
якому просив суд визнати
протиправними та скасувати постанови
про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 13.11.2013 року №00, №67
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне.

З 29.10.2013 року по 01.11.2013 року
співробітники Управління
Укртрансінспекції в Одеській області
провели планову перевірку дотримання
ТОВ «Гол-Авто» вимог законодавства про
автомобільних транспорт.

За результатами цієї перевірки 01.11.2013
року відповідач склав акт перевірки
дотримання суб'єктом господарювання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт №009705, яким встановлені
порушення позивачем:

- ст.12 Закону України «Про
автомобільний транспорт», ст.46 Закону
України «Про дорожній рух», ст.7 Закону
України «Про страхування», що
виразилося в не наданні страхових
документів, які підтверджують особисте
страхування водіїв від нещасних
випадків на транспорті;

- ст.34 Закону України «Про
автомобільний транспорт», Закону
України «Про дорожній рух», що
виразилися в не наданні документів про
проходження періодичного навчання
методам надання першої медичної
допомоги потерпілим від
дорожньо-транспортних пригод;

- вимоги «Порядку обліку
дорожньо-транспортних пригод»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30.06.2005 року № 538;

- ст.18 Закону України «Про
автомобільний транспорт», що
виразилося у відсутності актів звірки
з територіальним відділенням ДАІ про
порушення правил дорожнього руху
водіями підприємства;

- ст.23 Закону України «Про
автомобільний транспорт», вимоги
«Порядку перевірки технічного стану
транспортних засобів автомобільними
перевізниками», затвердженого Наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 05.08.2008 року №974, що
виразилося у відсутності журналу
реєстрації операцій перевірки
технічного стану колісних
транспортних засобів
контрольно-пропускним пунктом,
відсутності журналу перевірки
укомплектованості і контролю за
самовільним унесенням змін у
конструкцію і комплектність колісних
транспортних засобів, відсутності
графіку перевірки технічного стану
колісних транспортних засобів;

- п.3.5, п.3.13 Порядку проведення
інструктажів та стажування водіїв
колісних транспортних засобів,
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 05.08.2008
року №975, ст.18 та ст.34 Закону України
«Про автомобільний транспорт», що
виразилося в не наданні листів
стажування водіїв;

- вимог Закону України «Про
страхування», Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», що виразилося в ненаданні
страхових полісів на транспортні
засоби;

- вимог Положення про медичний огляд
кандидатів у водії та водіїв
транспортних засобів, затвердженого
Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 31.01.2013 року№65/80, що
виразилося в не наданні медичних
довідок на водіїв щодо придатності до
керування транспортним засобом;

- п.28 Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567,
що виразилося в не наданні документів
про сплату фінансових санкцій;

- абз.8 ч.1 ст.60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», що
виразилося у відсутності
індивідуальних контрольних листків
режимів праці та відпочинку водіїв
ОСОБА_3 з 01.06.2013 року по 31.10.2013 року і
ОСОБА_4 з 01.06.2013 року по 31.10.2013 року.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001
по №044267, якими позивачеві, за порушення
абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», накладено
штраф у загальному розмірі 104040,00 грн.

Позивач не погоджується з постановами
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області та вважає їх
протиправними, винесеними з порушенням
норм чинного законодавства та такими,
що належать до скасування.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити посилаючись на
обґрунтування викладені в позовній
заяві (а.с.4).

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та
заперечував проти його задоволення з
підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову (а.с.74-75).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані письмові
докази, перевіривши матеріали справи, а
також проаналізувавши законодавство,
яке регулює спірні правовідносини, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити. Свій висновок суд
вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гол-Авто»
зареєстроване Виконавчим комітетом
Одеської міської ради 30.03.2011 року.

Відповідно до завдання на перевірку
від 28.10.2013 року №003117, в період з 29.10.2013
року по 01.11.2013 року співробітники
Управління Укртрансінспекції в
Одеській області провели планову
перевірку дотримання ТОВ «Гол-Авто»
вимог законодавства про автомобільних
транспорт.

За результатами цієї перевірки 01.11.2013
року відповідач склав акт перевірки
дотримання суб'єктом господарювання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт №009705 (а.с.10-14), яким
встановлені порушення позивачем:

- ст.12 Закону України «Про
автомобільний транспорт», ст.46 Закону
України «Про дорожній рух», ст.7 Закону
України «Про страхування», що
виразилося в не наданні страхових
документів, які підтверджують особисте
страхування водіїв від нещасних
випадків на транспорті;

- ст.34 Закону України «Про
автомобільний транспорт», Закону
України «Про дорожній рух», що
виразилися в не наданні документів про
проходження періодичного навчання
методам надання першої медичної
допомоги потерпілим від
дорожньо-транспортних пригод;

- вимоги «Порядку обліку
дорожньо-транспортних пригод»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30.06.2005 року № 538;

- ст.18 Закону України «Про
автомобільний транспорт», що
виразилося у відсутності актів звірки
з територіальним відділенням ДАІ про
порушення правил дорожнього руху
водіями підприємства;

- ст.23 Закону України «Про
автомобільний транспорт», вимоги
«Порядку перевірки технічного стану
транспортних засобів автомобільними
перевізниками», затвердженого Наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 05.08.2008 року №974, що
виразилося у відсутності журналу
реєстрації операцій перевірки
технічного стану колісних
транспортних засобів
контрольно-пропускним пунктом,
відсутності журналу перевірки
укомплектованості і контролю за
самовільним унесенням змін у
конструкцію і комплектність колісних
транспортних засобів, відсутності
графіку перевірки технічного стану
колісних транспортних засобів;

- п.3.5, п.3.13 Порядку проведення
інструктажів та стажування водіїв
колісних транспортних засобів,
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 05.08.2008
року №975, ст.18 та ст.34 Закону України
«Про автомобільний транспорт», що
виразилося в не наданні листів
стажування водіїв;

- вимог Закону України «Про
страхування», Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», що виразилося в ненаданні
страхових полісів на транспортні
засоби;

- вимог Положення про медичний огляд
кандидатів у водії та водіїв
транспортних засобів, затвердженого
Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 31.01.2013 року№65/80, що
виразилося в не наданні медичних
довідок на водіїв щодо придатності до
керування транспортним засобом;

- п.28 Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року №1567,
що виразилося в не наданні документів
про сплату фінансових санкцій;

- абз.8 ч.1 ст.60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», що
виразилося у відсутності
індивідуальних контрольних листків
режимів праці та відпочинку водіїв
ОСОБА_3 з 01.06.2013 року по 31.10.2013 року і
ОСОБА_4 з 01.06.2013 року по 31.10.2013 року.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001
по №044267, якими позивачеві, за порушення
абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», накладено
штраф у загальному розмірі 104040,00 грн.
(а.с.16-55).

Позивач оскаржив вищезазначені
постанови до Державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті.

Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспорті листом від
06.12.2013 року №6768/8/15-13 надала відповідь на
скаргу позивача. В вищезазначеному
листі Державна інспекція України з
безпеки на наземному транспорті
зазначила, що строк подання скарги
пропущено без поважних причин, а, отже,
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001
по №044267 залишаються без змін (а.с.15).

Згідно з ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), добросовісно;
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія).

Перевіривши законність рішення
відповідача суд прийшов висновку, що
спірні постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001
по №044267, якими позивачеві, за порушення
абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», накладено
штраф у загальному розмірі 104040,00 грн.,
прийняті відповідачем обґрунтовано, на
підставі Конституції та законів
України, у зв'язку з чим заявлені
позивачем вимоги про скасування цих
постанов не підлягають задоволенню.

Так, пункт 1 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 08.11.2006
року №1567, визначає процедуру
здійснення державного контролю за
додержанням суб'єктами господарювання,
які провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту, вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
виконанням умов перевезень, визначених
дозволом на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників.

Так, як вже було встановлено вище, в
ході перевірки позивача відповідач
встановив порушення абз.8 ч.1 ст.60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
що виразилося у відсутності
індивідуальних контрольних листків
режимів праці та відпочинку водіїв.

В судовому засіданні суд встановив, що
перевірка була плановою.

Відповідно до п.8 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті під час проведення
комплексної планової перевірки
суб'єкта господарювання перевіряється
виключно, крім іншого, наявність
тахографів - контрольних пристроїв для
показу чи реєстрації в автоматичному
або напівавтоматичному режимі
інформації про рух транспортних
засобів та періоди роботи водіїв,
ведення щоденних реєстраційних
листків режиму праці та відпочинку
водіїв на транспортних засобах, якими
здійснюються міжнародні автомобільні
перевезення.

Відповідно до п.3.3 Інструкції з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті, затвердженої Наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24.06.2010 року №385, водій
транспортного засобу, обладнаного
тахографом: забезпечує правильну
експлуатацію тахографа та управління
режимами його роботи відповідно до
інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і
заповнює тахокарти та забезпечує їх
належне зберігання; використовує
тахокарти (у разі використання
аналогового тахографа) або у разі
використання цифрового тахографа -
особисту картку водія кожного дня,
протягом якого керував транспортним
засобом; має при собі: протокол про
перевірку та адаптацію тахографа до
транспортного засобу; заповнені
тахокарти у кількості, що передбачена
ЄУТР, або картку водія чи роздруківку
даних роботи тахографа у разі
обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом; у разі
несправності або пошкодження
аналогового тахографа своєчасно
записує від руки дані щодо режиму
роботи та відпочинку на зворотному
боці тахокарти, де нанесена сітка з
відповідними графічними позначками,
інформує про це відповідну посадову
особу перевізника, з яким водій
перебуває у трудових відносинах (для
найманих водіїв); у разі несправності
або пошкодження цифрового тахографа
або картки до нього своєчасно записує
від руки дані щодо режиму роботи та
відпочинку на зворотному боці аркуша,
призначеного для роздруківки даних, що
використовують у даному тахографі, та
забезпечує належне зберігання таких
записів.

Крім того, суд зазначає, що
вищезазначена інструкція поширюється
на суб'єктів господарювання, які
проводять діяльність у сфері надання
послуг з перевезення пасажирів та/або
вантажів автомобільними транспортними
засобами. А тому не бере до уваги доводи
позивача про те, що відповідальність за
відсутність індивідуальних
контрольних листків режимів праці та
відпочинку водіїв (тахокарт) лежить
безпосередньо на водіях, а не на
суб'єкті господарювання.

Згідно з п.27 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті за наявності підстав
керівник органу державного контролю
або його заступник виносить постанову
про застосування
адміністративно-господарських
штрафів.

Так, відповідно до абз.8 ч.1 ст.60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
за порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів - штраф у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Також, згідно з ч.3 ст.60 Закону України
«Про автомобільний транспорт» при
вчиненні однією особою двох або більше
правопорушень
адміністративно-господарський штраф
накладається за кожне правопорушення
окремо.

Підсумовуючи вищезазначене суд робить
висновок, що постанови про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001
по №044267, якими позивачеві, за порушення
абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт», накладено
штраф у загальному розмірі 104040,00 грн.,
прийняті відповідачем правомірно, на
підставі Конституції та законів
України, у зв'язку з чим заявлені
позивачем вимоги про скасування цих
постанов не належать до задоволення.

Доводи позивача, якими він
обґрунтовував свої позовні вимоги не
знайшли свого підтвердження впродовж
розгляду справи та спростовуються
наведеними в рішенні суду обставинами.
Адже відповідно до ч.1 ст.71 КАС України:
«Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення».

У процесі розгляду справи не
встановлено інших фактичних обставин,
що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору, і доказів
на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про автомобільний транспорт»,
Порядком здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
Інструкцією з використання
контрольних пристроїв (тахографів) на
автомобільному транспорті, ст.ст. 2, 6-9,
11, 52, 69-71, 86, 94, 159-164 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185,
частини першої-другої, четвертої
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, сторони які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
дану постанову повністю або частково
шляхом подання апеляційної скарги до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
адміністративний суд першої інстанції,
який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 18
лютого 2014 року.

Суддя
О.Я. Бойко