Справа № 812/4807/13-а
Суддя: Компанієць І.Д.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Широка К.Ю.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року справа №812/4807/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суду у складі
колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д.,
суддів Шальєвої В.А., Бишова М.В.,

секретар судового засідання Абушек
А.С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_3,

представників відповідачів Какоркіної
З.М., Василенка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Міністерства Внутрішніх
Справ України на Донецькій залізниці
на ухвалу Луганського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року по адміністративній справі
№812/4807/13-а про відмову в роз'ясненні
судового рішення від 23 серпня 2013 року
по адміністративній справі за позовом
ОСОБА_6 до Міністерства внутрішніх
справ України, Головного управління
міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
на Донецькій залізниці про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 23.08.2013 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 04.12.2013 року, позовні вимоги ОСОБА_6
до Міністерства внутрішніх справ
України, Головного управління
міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
на Донецькій залізниці про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано пункт 3 висновку № 16 від 02
березня 2009 року за матеріалами
службового розслідування за фактом
скоєння ДТП 06.02.2009 протиправним.

Зобов'язано Управління МВС України на
Донецькій залізниці привести висновок
№ 16 від 02.03.2009 за матеріалами
службового розслідування за фактом
скоєння ДТП 06.02.2009 стосовно загибелі
ОСОБА_7 у відповідності до акту №47 від
25.06.2012 про нещасний випадок (форма Н-1) та
акту розслідування нещасного випадку
від 25.06.2012 (форма Н-5) за фактом ДТП, що
мав місце 06.02.2009, в яких вказано, що
загибель ОСОБА_7 сталася при виконанні
службових обов'язків та пов'язана з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьби зі
злочинністю.

Зобов'язано Міністерство Внутрішніх
Справ України прийняти рішення про
призначення виплати одноразової
грошової допомоги ОСОБА_6 в зв'язку з
загибеллю ОСОБА_7 у відповідності до
ст..23 Закону України «Про міліцію» та
п.п. 1.7. постанови КМУ № 707 від 12.05.2007 «Про
затвердження Порядку та умов виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або інвалідності
працівника міліції, податкової
міліції».

В решті позовних вимог відмовлено.

09.12.2013 року Управління МВС України на
Донецькій залізниці звернулося з
заявою про роз'яснення судового
рішення від 23 серпня 2013 року, в якій
відповідач, посилаючись на неясність
та невизначеність судового рішення,
просив роз'яснити пункти 2 та 3
резолютивної частини постанови.

В обґрунтування зазначив, що у п.2 суд не
застосував жодного із встановлених
законом способів захисту порушеного
права позивача, а саме: скасування або
визнання нечинним окремого положення
висновку №16 від 02.03.2009 року, як і не
зазначив способу його здійснення.

Пункт 3 постанови взагалі не дає змоги
витлумачити судове рішення та
визначитись із способом його
виконання, оскільки словосполучення
«привести у відповідність» не
кореспондується з приписами та
вимогами Інструкції №552 від 06.12.1991 року,
що ускладнює та унеможливлює виконання
вказаного пункту постанови.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року відмовлено в задоволенні заяви
Управління Міністерства Внутрішніх
Справ України на Донецькій залізниці
про роз'яснення судового рішення від
23.08.2013 року.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Управління МВС України на
Донецькій залізниці подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
суду першої інстанції, прийняти нову,
якою роз'яснити постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
23.08.2013 року.

Зазначив, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального права, а
саме: не вказав суть заяви, доводи, на
яких ґрунтується заява про роз'яснення
рішення, не навів мотивів, з яких
прийшов до висновку про відмову в
задоволенні заяви про роз'яснення
рішення.

Суд першої інстанції не звернув уваги,
що п.2 резолютивної частини постанови
приводить до невизначеності та
незрозумілості, викликає труднощі у
виконання та припускає різні варіанти
тлумачення.

Також Інструкцією №552 від 06.12.1991 року не
передбачено процедури приведення
висновку службового розслідування у
відповідність до актів за формою Н-1 та
Н-5.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасникв
судового процесу, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення є
незрозумілим, суд, який його ухвалив, за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
або державного виконавця ухвалою
роз»яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його зміст.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні заяви про роз'яснення
ршення виходив з того, що роз'яснення
судового рішення зумовлено, коли воно є
неясним та незрозумілим для осіб
стосовно яких воно ухвалене, так і для
тих, що будуть здійснювати його
повноваження, тобто, коли таке судове
рішення містить положення, що
виникають суперечки щодо його
розуміння та під час виконання.

Проте, в постанові від 23.08.2013 року чітко
і зрозуміло викладено всі обставини
справи, судом вирішено всі заявлені
позивачем вимоги, зміст судового
рішення є зрозумілим.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 04.10.2011 по
справі № 2а-, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2011 року,
зобов'язано Управління Міністерства
Внутрішніх Справ України на Донецькій
залізниці скасувати акт форми Н-1 № 35
від 24.07.2009 та скласти новий акт форми Н-1,
де вказати, що ОСОБА_7 загинула при
виконанні службових обов'язків,
пов'язаних з безпосередньою участю в
охороні громадського порядку та
боротьбі із злочинністю.

На підставі цього рішення складений
акт № 47 про нещасний випадок (у тому
числі поранення), затверджений т.в.о.
начальника Управління МВС України на
Донецькій залізниці 25.06.2012 року.

Після винесення вказаного рішення
позивач зверталась до відповідачів із
заявами про здійснення виплати
одноразової грошової допомоги у
зв'язку із загибеллю її доньки. 08 січня
2013 року позивач отримала листа від
Головного Управління МВС України в
Донецькій області управління
фінансового забезпечення та
бухгалтерського обліку, у якому
зазначено, що відповідно до висновку
службового розслідування лінійного
управління на Донецькій залізниці УМВС
України на залізничному транспорті від
02.03.2009 загибель ОСОБА_7 сталася в період
проходження служби при виконанні
службових обов'язків. Тобто зв'язку
загибелі ОСОБА_7 з безпосередньою
участю в охороні громадського порядку
та боротьби зі злочинністю немає. Отже
законних підстав для виплати
одноразової грошової допомоги у
зв'язку із загибеллю немає.

Тобто відсутність в пункті 3 висновку
№16 від 02.03.2009 року посилання на те, що
загибель ОСОБА_7 сталась при виконанні
службових обов'язків та пов'язана з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьби зі
злочинністю тягне за собою відмову
позивачу у виплаті одноразової
грошової допомоги.

Виходячи з матеріалів справи та
відповідно до ч.4 ст.105, ч.2 ст. 162 КАС
України суд першої інстанції визнав
протиправним пункт 3 висновку № 16 від 02
березня 2009 року за матеріалами
службового розслідування за фактом
скоєння ДТП 06.02.2009 затвердженого
начальником Лінійного управління на
Донецькій залізниці УМВС України на
залізничному транспорті.

Також суд першої інстанції встановив,
що ОСОБА_7 загинула при виконанні
службових обов'язків, пов'язаних з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьбі із
злочинністю, що підтверджено актом № 47
(форма Н-1) про нещасний випадок майора
міліції ОСОБА_7, актом розслідування
нещасного випадку, що стався 06.02.2009 за
формою Н-5.

У пункті 3 висновку № 16 зазначено, що
відповідно до п.3.9. «Порядку та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань та аварій, що сталися в
органах і підрозділах системи МВС
України», затвердженого наказом МВС
України від 27.12.2002 № 1346, загибель
начальника СДСБЕЗ ЛВ на ст.Попасна
майора міліції ОСОБА_7 під час дорожно -
транспортної пригоди 06.02.2009 вважати
такою, що сталася в період проходження
служби при виконанні службових
обов'язків, про що скласти акти форми Н-1
та Н-5.

Проте, пункт 3 висновку № 16 не
відповідає актам форми Н-1 та Н-5, які
складені на підставі постанови
Луганського окружного
адміністративного суду від 04.10.2011 та
ухвали Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.11.2011
(а.с.19-24).

Тому суд першої інстанції зобов'язав
Управління МВС України на Донецькій
залізниці привести висновок № 16 від
02.03.2009 за матеріалами службового
розслідування за фактом скоєння ДТП
06.02.2009 стосовно загибелі ОСОБА_7 у
відповідності до акту №47 від 25.06.2012 про
нещасний випадок (форма Н-1) та акту
розслідування нещасного випадку від
25.06.2012 (форма Н-5) за фактом ДТП, що мав
місце 06.02.2009, в яких вказано, що загибель
ОСОБА_7 сталася при виконанні
службових обов'язків та пов'язана з
безпосередньою участю в охороні
громадського порядку та боротьби зі
злочинністю.

Оскільки підставою для відмови у
прийняті рішення про призначення та
виплату одноразової грошової допомоги
є невідповідність пункту 3 висновку № 16
актам форми Н-1 та Н-5., з огляду на
положення ст. 72 КАС України, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
наявність підстав для прийняття
рішення про виплату одноразової
грошової допомоги згідно ст. 23 Закону
України «Про міліцію» та пункту 1
Порядку.

З огляду на зазначене судова колегія
приходить до висновку, що судове
рішення апеляційної інстанції є
зрозумілим, текст рішення викладений
чітко та ясно.

З заяви відповідача вбачається його
незгода з постановою, що є підставою
для оскарження судового рішення, а не
його роз'яснення.

Також судова колегія зазначає, що
відповідно до ч.2 ст.200 КАС України не
може бути скасовано правильне по суті
рішення суду з одних формальних
міркувань.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи та ухвала прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування ухвали суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
на Донецькій залізниці на ухвалу
Луганського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року по адміністративній справі
№812/4807/13-а про відмову в роз'ясненні
судового рішення - залишити без
задоволення.

Ухвалу Луганського окружного
адміністративного суду від 19 грудня 2013
року по адміністративній справі
№812/4807/13-а про відмову в роз'ясненні
судового рішення - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 19
лютого 2014 року.

Суддя-доповідач І.Д.Компанієць

Судді
В.А.Шальєва
М.В.Бишов