Справа № 803/2292/13-а
Суддя: Гудим Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Справа №
876/21/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Гудима Л.Я.,

суддів:
Макарика В.Я., Святецького В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Ковелі та Ковельському
районі Волинської області на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про визнання
протиправними та скасування рішень про
застосування фінансових санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду України
в місті Ковелі та Ковельському районі
Волинської області про визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування фінансових санкцій від
06.06.2012 року № 2537, 2538, 2539, 2540, 2541.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
06.06.2012 року начальником УПФУ в місті
Ковелі та Ковельському районі, на
підставі пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
пункту 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» прийняте рішення №2347 про
застосування до позивача штрафу в
розмірі 170 грн. 00 коп. за неподання
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку за
2004, 2006 - 2009 роки.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 29.11.2013 року
адміністративний позов задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано рішення управління
Пенсійного фонду України в місті
Ковелі та Ковельському районі
Волинської області від 06 червня 2012 року
№2537, 2538, 2539, 2540, 2541 про застосування
фінансових санкцій.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що на момент виявлення
порушення 06.06. 2012 року законодавчі
норми, які передбачали
відповідальність страхувальника за
несвоєчасне подання звітності органам
Пенсійного фонду за 2004, 2006-2009 роки,
втратили чинність. За таких обставин,
на думку суду, відповідач не мав
правових підстав у 2012 році
застосовувати до позивача штраф за
неподання звіту за 2004, 2006 - 2009 роки,
оскільки пункт 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", який передбачав таку
відповідальність, був виключений з 01
січня 2011 року у зв'язку з набранням
чинності Законом України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Не погодившись із прийнятою
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на положення пункту
7 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», який визначає,
що на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України
суд прийшов до висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач зареєстрований в УПФУ в місті
Ковелі та Ковельському районі як
платник страхових внесків
(страхувальник) на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
реєстраційним номером НОМЕР_1, є
платником фіксованого податку, про що
зазначено в акті № 1315 від 06.06.2012 року. В
акті також вказано, що УПФУ в місті
Ковелі та Ковельському районі
встановлено факт неподання позивачем
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку, за
2004, 2006 - 2009 звітні роки (а.с.8).

06.06.2012 року начальником УПФУ в місті
Ковелі та Ковельському районі на
підставі пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
пункту 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» прийняті рішення № 2537, 2538,
2539, 2540, 2541 про застосування фінансових
санкцій до позивача за неподання за
встановленою формою звітності до
органів Пенсійного фонду України за 2004,
2006 - 2009 роки у розмірі 170 грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
наявності підстав для визнання
протиправним та скасування прийнятого
УПФУ рішення від 06.06.2012 року №2537, 2538, 2539,
2540, 2541 про застосування фінансових
санкцій за неподання звітності за 2004,
2006 - 2009 роки на суму 170 грн. 00 коп.
враховуючи наступне.

За період до 1 січня 2011 року відносини,
що виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV. Зазначеним
Законом визначалися платники
страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Згідно з пунктом 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону № 1058-IV за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ накладається штраф у
розмірі 10 відсотків суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення -у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

У зв'язку із набранням чинності Законом
України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (Закон № 2464-VІ)
вищенаведена норма Закону № 1058-IV була
виключена.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області протиправно винесло рішення
від 06.06. 2012 року про застосування до
позивача фінансових санкцій за
несвоєчасне подання звітності до
органів ПФУ за 2004, 2006 - 2009 роки на
підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону № 1058-IV, оскільки
зазначена норма Закону втратила
чинність з 1 січня 2011 року згідно із
Законом № 2464-VI і не діяла на дату
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги
управління Пенсійного фонду України в
м. Ковелі та Ковельському районі
Волинської області посилається на
абзац шостий пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 2464-VІ.

Згідно з цим абзацом на період до
повного стягнення заборгованості із
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі нарахованих
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Колегія суддів вважає, що дія наведеної
норми не поширюється на спірні
відносини, оскільки нею врегульовано
нарахування та стягнення страхових
внесків та штрафних санкцій,
застосованих за несплату (несвоєчасну
сплату) страхових внесків. Тобто у
пенсійних органів зберігаються
повноваження із застосовування лише
тих штрафних санкцій, що пов'язані з
правильністю нарахування та
своєчасністю сплати страхових внесків.

Проте, у спірному випадку не йдеться
про несплату (несвоєчасну сплату)
страхових внесків, а УПФУ не стверджує
про наявність у позивача
заборгованості із сплати цих внесків.
Оскільки оскаржувані санкції
застосовані за порушення строку
подання відомостей, які
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, то після 1
січня 2011 року в УПФ не було підстав для
застосування виключеного пункту 5
частини дев'ятої статті 106 Закону №
1058-IV.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
протиправність рішення УПФ та його
скасування, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі, такого висновку не
спростовують, та не дають підстав
вважати оскаржуване рішення суду
першої інстанції таким, що ухвалене з
порушеннями норм матеріального або
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції ухвалено судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ковелі та
Ковельському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 року у справі № 803/2292/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя :
Л.Я. Гудим

Судді:
М.Я. Макарик

В.В. Святецький