Справа № К-36492/10-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К-36492/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги
С.В.

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 21 вересня 2009 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Роздільнянської районної державної
адміністрації Одеської області, третя
особа - Одеська обласна державна
адміністрація, про скасування
розпорядження та зобов'язання вчинити
певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом (з урахуванням змін
позовних вимог) про скасування
розпорядження Роздільнянської
районної державної адміністрації
№95/К-2008 , зобов'язання Роздільнянської
районної державної адміністрацію
Одеської області перевести її на
посаду керівника апарату
Роздільнянської районної державної
адміністрації, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу з 04.11.2008
року по 16.04.2009 року, зобов'язання надати
додаткову оплачувану відпустку для
участі в лабораторно-іспитовій сесії в
Одеському державному аграрному
університеті з 01.11.2008 року по 08.12.2008
року, зобов'язання надати додаткову
оплачувану відпустку для підготовки та
захисту дипломної роботи в Одеському
державному аграрному університеті з
03.01.2009 року по 10.04.2009 року.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2009 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 жовтня 2010
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення по
справі та прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
та перевіривши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених ч. 2 ст. 220 КАС України,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення касаційної скарги та
скасування судових рішень, прийнятих
по недостатньо з'ясованим і
перевіреним обставинам справи, що
мають значення для її правильного
вирішення та направлення справи на
новий судовий розгляд з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивачка працювала в
Роздільнянській районній державній
адміністрації та займала посаду
заступника голови, керівника апарату
райдержадміністрації.

Розпорядженням в. о. Голови
Роздільнянської районної
адміністрації №729/а-2008 від 26.05.2008 року
було скорочено посаду "заступник
голови, керівник апарату" та введено
нову посаду - "керівник апарату".

07.07.2008 року позивачку було попереджено
про наступне звільнення з посади, з
яким вона була ознайомлена 02.09.2008 року.

Цього ж дня ОСОБА_2 було запропоновано
нову посаду - керівник апарату
Роздільнянської районної державної
адміністрації Одеської області. З
пропозицією позивачка погодилась, про
що свідчить її власноручний запис і
підпис.

Виконуючим обов'язки Голови
Роздільнянської районної державної
адміністрації 03.09.2008 року було
направлено подання №2-02-4429 до Одеської
обласної державної адміністрації про
надання погодження про призначення
ОСОБА_2 на посаду керівника апарату
Роздільнянської районної державної
адміністрації.

Одеська обласна державна
адміністрація не погодила подання в. о.
голови райдержадміністрації про
призначення позивачки на цю посаду,
оскільки у поданих обліково-кадрових
документах ОСОБА_2 відсутні належно
посвідчені копії документів про освіту
позивачки, зазначених у формі № П-2ДС.
Крім того, Головою обласної державної
адміністрації враховано лист Одеської
державної академії будівництва та
архітектури від 06.07. 2005 року № 004318, у
якому заперечується факт навчання
позивачки і отримання нею диплому та
лист обласної державної адміністрації
від 05.02.2007 року № 01-38-593, де за
результатами перевірки роботи апарату
Роздільнянської районної державної
адміністрації ОСОБА_4 було порушено
питання щодо доцільності перебування
ОСОБА_2 на посаді керівника апарату.

07.10.2008 року ОСОБА_2 були запропоновані
інші вакантні посади, на заміщення яких
державною адміністрацією оголошено
конкурс.

Розпорядженням в. о. Голови
Роздільнянської районної державної
адміністрації № 95/К-2008 від 10.10.2008 року
ОСОБА_2 було звільнено з посади на
підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України - у
зв'язку із скороченням штату
працівників.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку,
що спірний наказ про звільнення
відповідачки був прийнятий на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Проте з таким висновком судів не
погоджується колегія суддів, виходячи
з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно з частинами другою та
третьою статті 36 Кодексу законів про
працю України зміна підпорядкованості
підприємства, установи, організації не
припиняє дії трудового договору. У разі
зміни власника підприємства, а також у
разі його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40
КЗпП передбачено, що звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6
цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника за його
згодою на іншу роботу.

Згідно із статтею 7 Закону України "Про
службу в органах місцевого
самоврядування" правовий статус
посадових осіб місцевого
самоврядування визначається
Конституцією України, законами України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
"Про статус депутатів місцевих рад",
"Про вибори депутатів місцевих рад та
сільських, селищних, міських голів", цим
та іншими законами України. На
посадових осіб місцевого
самоврядування поширюється дія
законодавства України про працю з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Законом.

За змістом статті 20 Закону України "Про
службу в органах місцевого
самоврядування" спеціальні підстави
припинення служби в органах місцевого
самоврядування встановлені цією
нормою закону, а Кодексом законів про
працю України - загальні підстави.

Відповідно до Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
дія Закону України "Про державну
службу" поширюється на органи і
посадових осіб місцевого
самоврядування в частині, що не
суперечить Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", цьому Закону
та іншим законам України, що регулюють
діяльність місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 423 від 17 червня 1994 року, яка
узгоджується із статтею 10 Закону
України "Про службу в органах
місцевого самоврядування" передбачено,
що у разі необхідності, за згодою
сторін, переведення посадової особи
місцевого самоврядування на
рівнозначну чи нижчу посаду можливо
без конкурсного відбору.

Судами попередніх інстанцій не
перевірені доводи відповідача, що
після того, як Головою обласної
державної адміністрації не було
погоджено подання про призначення
ОСОБА_2 на посаду керівника апарату, їй
була запропонована іншу роботу (без
конкурсу), яка відповідала освіті та
кваліфікації, за професією або
спеціальністю позивача, від якої вона
відмовилася під підпис чи складено акт,
у разі її відмови від підпису.

Судами також не перевірялося належним
чином, чи мав місце юридичний факт -
скорочення посади, яку займала
позивачка, який є підставою для її
звільнення відповідно до пункту 1
частини першої статті 40 КЗпП та не
спростовані доводи позивача про те, що
відбулося лише зміна назви посади, яку
займала позивачка відповідно до
розпорядження Голови Роздільнянської
районної державної адміністрації
Одеської області від 26.05.2008 року №
729/А-1008. Штатні розписи Роздільнянської
районної державної адміністрації
Одеської області судами не
досліджувалися.

Крім того, суди не звернули уваги на те,
що позивач фактично вже обіймала
посаду керівника апарату
Роздільнянської районної державної
адміністрації Одеської області.

При розгляді справи суди не
витребували і не дослідили належним
чином оформлені документи про розмір
заробітної плати позивача на час її
звільнення.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Постановлені рішення судів попередніх
інстанцій цим вимогам не відповідають
і підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Частиною другою статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, судові рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2009 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 жовтня 2010 року скасувати, а справу
ОСОБА_5 до ОСОБА_2 до Роздільнянської
районної державної адміністрації
Одеської області, третя особа - Одеська
обласна державна адміністрація, про
скасування розпорядження та
зобов'язання вчинити певні дії
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
О.І. Гаманко

Судді:
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній