Справа № 2а/2570/2155/2011
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/15105/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 грудня 2011
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернігові про
стягнення заборгованості,

встановила:

У квітні 2011 року управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова
звернулось до суду з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернігові, в
якому просило стягнути з відповідача
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання та пенсій, пов'язаних з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, матеріальної допомоги на
поховання особам, які отримували
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
померли за період з березня 2010 року по
лютий 2011 року в сумі 966898,69 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07
грудня 2011 року, у задоволенні позовних
вимог управлінню Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м.
Чернігова відмовлено.

У касаційній скарзі начальник
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові просить рішення судів
першої та апеляційної інстанції
скасувати, а за справою постановити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Необхідно зазначити, що у зв'язку з
припиненням 03 січня 2012 року діяльності
управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Чернігова на
підставі наказу Головного управління
Пенсійного фонду України в
Чернігівській області «Про заходи щодо
припинення діяльності деяких
управлінь Пенсійного фонду України в
районах, містах та районах м.
Чернігова» від 10 серпня 2011 року №108,
колегія суддів касаційної інстанції
вважає за необхідне, замінити на
підставі статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивача - управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м.
Чернігова на правонаступника -
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернігові.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга управління Пенсійного фонду в м.
Чернігові задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за період з березня 2010
року по лютий 2011 року позивач направив
на адресу відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернігові акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Проте, відповідач
відмовився прийняти до відшкодування
витрати на щомісячну державну адресну
допомогу в розмірі 966898,69 грн.

Згідно з положеннями статті 25 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» усі
види страхових виплат і соціальних
послуг застрахованим та особам, які
перебувають на їх утриманні, а також
усі види профілактичних заходів,
передбачених статтями 21 та 22 цього
Закону, провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України за рахунок коштів
цього Фонду.

Статтею 8 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що виплата
пенсій здійснюється з коштів
Пенсійного фонду України, який
формується за рахунок коштів, що
відраховуються підприємствами і
організаціями (в тому числі й тими, що
використовують працю громадян за
угодами цивільно-правового характеру)
на заходи соціального страхування за
тарифами, диференційованими залежно
від небезпечності, шкідливості,
тяжкості робіт та стану інших умов
праці, страхових внесків громадян, які
займаються підприємницькою
діяльністю, обов'язкових страхових
внесків громадян, а також коштів
державного бюджету України.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» непрацездатні
громадяни крім пенсійних виплат із
системи пенсійного забезпечення мають
право отримувати доплати, надбавки та
підвищення до зазначених виплат,
додаткову пенсію в порядку та за
рахунок коштів, визначених
законодавством.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету
Міністрів України «Про деякі питання
пенсійного забезпечення громадян» від
26 березня 2008 року №265 у разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Так, пенсія по інвалідності від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, яка
виплачується Пенсійним фондом України
замість відповідача, призначається
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» адресна допомога,
визначена постановою Кабінету
Міністрів України №265 від 26 березня 2008
року не включається до страхових
виплат.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що дія постанови Кабінету
Міністрів України №265 від 26 березня 2008
року не розповсюджується на
відповідача та на правовідносини між
органами Пенсійного фонду та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в частині
відшкодування витрат з виплати
адресної допомоги, оскільки такі
додаткові державні гарантії
громадянам передбачені лише Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», який
визначає обов'язки саме органів
Пенсійного фонду України.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій правомірно відмовлено
позивачу в задоволенні позовних вимог
стосовно відшкодування суми адресної
допомоги, тому що перелік обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання є вичерпним, і «державна
адресна допомога до пенсії» до нього не
входить, також адресна допомога не
включається до основного розміру
пенсії, оскільки безпосередньо
постановою Кабінету Міністрів України
№265 від 26 березня 2008 року визначено, що
вона є додатковою допомогою до пенсії і
не відноситься до щомісячної цільової
грошової допомоги на прожиття, вона є
самостійним видом пенсійних виплат та
виплачується пенсіонеру, крім інших
видів виплат, у тому числі цільової
допомоги на прожиття.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає. Постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 07 грудня 2011 року
необхідно залишити без змін, оскільки
вони є законними і обґрунтованими та
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Чернігові
залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2011
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 грудня 2011
року у справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м.
Чернігова до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Чернігові про
стягнення заборгованості - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
О.П. Стародуб

І.В.
Штульман