Справа № 677/343/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
м. Київ К/800/52096/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Красилівського районного
суду Хмельницької області від 17 липня
2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 1 жовтня 2013 року у справі №677/343/13-а
за позовом ОСОБА_1 до Лагодинецької
сільської ради, третя особа ОСОБА_2 про
визнання протиправними та скасування
рішень сільської ради, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до Лагодинецької
сільської ради, третя особа ОСОБА_2 в
якому просила визнати протиправними та
скасувати рішення десятої сесії
Лагодинецької сільської ради
Красилівського району від 10.11.2011 року №
6 "Про надання дозволу на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку" за адресою АДРЕСА_1
площею 0,13 га та рішення сімнадцятої
сесії Лагодинецької сільської ради
"Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_2".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач вийшов за межі своєї
компетенції при прийнятті спірного
рішення. Відповідач не мав права
приймати спірне рішення, оскільки
ОСОБА_2 не виконала вимоги ст.118 ЗК
України.

Постановою Красилівського районного
суду Хмельницької області від 17 липня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 1 жовтня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що відсутні підстави для скасування
судових рішень, а касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно договору
дарування від 17.02.2009 року укладеного
між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, остання є
власником житлового будинку по
АДРЕСА_2. ОСОБА_1 4 травня 2012 року була
подана заява на приватизацію вказаної
земельної ділянки, в якій зазначила
також про земельну ділянку по АДРЕСА_1,
якою користується більше 15 років.
Згідно рішення №51 від 24 травня 1996 року
земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,13
га знаходилась в тимчасовому
користувалась матері ОСОБА_3 терміном
на 1 рік. В матеріалах справи відсутні
докази про те, що вказана земельна
ділянка передавалася ОСОБА_4 в постійне
користування. Згідно виписки з
погосподарської книги №5 за 1971-1973 р.р. з
1971 року за ОСОБА_4 рахувалася земельна
ділянка площею 0,33 га. Згідно відповіді
Лагодинецької сільської ради від 23.11.2012
року №14 за ОСОБА_4 рахувалася земельна
ділянка в 1986 році 0,35 га., в 1987-1990 роках 0,36
га. Згідно записів в
земельно-кадастровій книзі та
погосподарській книзі №1 за 2006-2010 роки
за померлою ОСОБА_3 рахувалось 0,35 га, з
них під будівлями 0,08 га та ріллі 0,27 га.

Рішенням десятої сесії Лагодинецької
сільської ради Красилівського району
Хмельницької області від 10.11.2011 року №6,
ОСОБА_2 наданий дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів що
посвідчують право власності на
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1,
площею 0,13 га. Рішенням сімнадцятої
сесії Лагодинецької сільської ради
Красилівського району Хмельницької
області від 03.07.2012 року №09, ОСОБА_2
затверджена технічна документація із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що рішення
десятої сесії Лагодинецької сільської
ради Красилівського району
Хмельницької області від 10.11.2011 року №6,
яким ОСОБА_2 наданий дозвіл на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документів що
посвідчують право власності на
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1,
площею 0,13 га та рішення сімнадцятої
сесії Лагодинецької сільської ради
Красилівського району Хмельницької
області від 03.07.2012 року №09, яким ОСОБА_2
затверджена технічна документація із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку прийняті
відповідачем із додержанням
встановленого законом порядку, в межах
повноважень та не порушують права
позивача, оскільки спірна земельна
ділянка не належить останньому на
праві користування або праві
власності.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно ст. 141 Земельного кодексу
України підставами припинення права
користування земельною ділянкою є
зокрема: добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій;
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам; використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням;
систематична несплата земельного
податку або орендної плати; набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці;
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом (частина
перша); набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування (частина
друга).

Статтею 125 Земельного кодексу України
встановлено, що право власності та
право користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
підтверджує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Судами встановлено, що право
користування вказаною земельною
ділянкою у ОСОБА_3 припинилося, а ОСОБА_1
не надані докази наявності у неї права
власності чи користування спірною
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею
0,13 га.

Заяву про передачу спірної земельної
ділянки у власність ОСОБА_1 подала в
травні 2012 р., як спадкоємиця ОСОБА_4, а
ОСОБА_2 із заявою про передачу їй у
користування земельної ділянки по
АДРЕСА_1 звернулася до сільської ради
08.11.2011 р.

Отже, згідно спірних рішень сільської
ради ОСОБА_2 набула право на безоплатну
передачу у приватну власність
земельної ділянки по АДРЕСА_1
Хмельницької області площею 0,13 га
раніше, аніж ОСОБА_1 звернулася із
заявою про передачу безоплатно у
приватну власність зазначеної ділянки.

За вказаних обставин, у відповідача, на
момент прийняття спірних рішень не
було підстав для відмови у задоволенні
заяви ОСОБА_2 про надання у
користування земельної ділянки по
АДРЕСА_1 площею 0,13 га.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених Земельним кодексом України.

Отже, оскільки земельна ділянка по
АДРЕСА_1 Хмельницької області площею 0,13
га не перебуває у користуванні ОСОБА_1,
то її посилання на положення ч. 5 ст. 116
Земельного кодексу України, згідно
якої надання у користування
земельної ділянки, що перебуває у
власності або у користуванні,
проводиться лише після вилучення
(викупу) її в порядку, передбаченому цим
кодексом, є помилковими.

Враховуючи вищенаведене суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли до вірних
висновків про безпідставність
позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Красилівського районного
суду Хмельницької області від 17 липня
2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 1 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: