Справа № 821/4754/13-а
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р. Справа № 821/4754/13-а

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: : Івлевій В.О., за участю
позивача ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Комсомольського районного Управління
юстиції у місті Херсоні Шевченко
Тетяни Анатоліївни про скасування
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,

встановив:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернулася до суду з адміністративним
позовом до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Комсомольського районного Управління
юстиції у місті Херсоні Шевченко
Тетяни Анатоліївни (далі по тексту -
відповідач) про скасування рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ОСОБА_2 звернулася до відповідача із
заявою про державну реєстрацію прав на
нерухоме майно. Державним
реєстратором прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Комсомольського
районного Управління юстиції у місті
Херсоні Шевченко Тетяною Анатоліївною
відмовлено в реєстрації вказаних прав.
Позивач вважає таку відмову
необґрунтованою та просить скасувати
вказане рішення та повторно розглянути
вказану заяву.

В судовому засідання позивач свої
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Справу просив розглядати в
порядку письмового провадження. До
суду надав заперечення згідно яких
просив відмовити у задоволенні позову
в повному обсязі, оскільки діяв у
встановлений чинним законодавством
спосіб. Тому Рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №827750 від 12.03.2013 року є
правомірним.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши заперечення,
надані відповідачем, розглянувши
подані документи і матеріали, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступного: 17
вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Комсомольського районного Управління
юстиції у місті Херсоні Шевченко
Тетяни Анатоліївни із заявою про
державну реєстрацію права власності на
1/2 частину домоволодіння із надвірними
спорудами, що розташовано за адресою:
АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної
ділянки, що розташована під вказаним
домоволодінням.

21 жовтня 2013 року відповідачем прийнято
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень № 7027501,
яким відмовлено у реєстрації права
власності позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно" від 01.07.2004 № 1952-IV
(далі по тексту - Закон № 1952-IV)
передбачено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону № 1952-IV, державній
реєстрації підлягають виключно
заявлені права та їх обтяження за
умови їх відповідності законодавству
і поданим документам.

Частиною 4 статті 9 Закону № 1952-IV
передбачено, що державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Так, рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 20 жовтня
2011 року у справі № 2-1983/2011 за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ТОВ "МС-ЮГ" про
визнання недійсним договір купівлі -
продажу домоволодіння, визнання права
власності на 1/2 частину житлового
будинку та земельної ділянки, виділено
ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_1 визнавши за нею право
власності на вказану частину
домоволодіння.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 22 грудня 2011
року по справі № 22ц-4875/2011 р. Рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона в частині виділення ОСОБА_2 1/2
частини житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами та виділення 1/2
частини земельної ділянки, що
знаходиться під житловим будинком з
надвірними будівлями та спорудами
розташованого по АДРЕСА_1 , скасовано та
зобов'язано товариство з обмеженою
відповідальністю «МС-ЮГ» повернути
співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_2
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами

Отже, судовими рішеннями не визначено
частку спільної часткової власності.

Також, суд враховує, що відповідно до
положень ч.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995
року із змінами і доповненнями
внесеними ППВСУ від 25.05.1998 року №15,
вказано, що до ст.271 Цивільного
процесуального Кодексу України (ЦПК) в
порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, якщо: - згідно з законом такі
факти породжують юридичні наслідки,
тобто від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

Отже, щодо встановлення конкретного
факту позивачу слід розуміти
можливість вирішення в порядку
встановленому Цивільно -
процесуальним Кодексом (ЦПК). При цьому,
відмова відповідного органу в
установленні такого факту може бути
оскаржена заінтересованою особою до
суду в порядку, передбаченому ЦПК.

З огляду на таке, суд досліджуючи даний
спір та правовідносини, що виникли
безумовно враховує зазначені
положення Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995
року.

Згідно з ст. 257 Цивільного
процесуального кодексу України, заява
фізичної особи про встановлення
факту, що має юридичне значення,
подається до суду за місцем її
проживання.

Отже, проведення реєстрації виділення
частки на 1/2 частину домоволодіння із
надвірними спорудами, що розташовано
за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини
земельної ділянки, що розташована під
вказаним домоволодінням Реєстраційною
службою Комсомольського районного
управління юстиції м. Херсона можливе
лише у разі виділення та визначення
розміру частки ОСОБА_2 у праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілям, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем доведено
правомірність своїх дій щодо предмету
спору.

Таким чином, за сукупністю наведених
обставин, суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.2,8,9,12,17,19,158,159, 160-163,167 КАС
України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 18 лютого 2014 р.

Суддя
Василяка
Д.К.

кат. 6.3