Справа № 804/359/14
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р. Справа № 804/359/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в м. Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополь про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2011 р. Управління Пенсійного фонду
України в Нікопольському районі
Дніпропетровської області звернулось
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить зобов'язати Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополі
прийняти до заліку витрати, що
підлягають відшкодуванню за квітень 2011
р., на користь Управління Пенсійного
фонду України в Нікопольському районі
Дніпропетровської області, всього на
суму 33254,23 грн., у тому числі:

1) сума боргу, яка підтверджується на
підставі списків осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
отримали каліцтво на підприємствах,
розташованих на території країн СНД та
не прийнято до заліку за квітень 2011 р.
всього на суму 5281,63 грн.:

а) ОСОБА_2: основний розмір пенсії на
суму 150,00 грн., державна адресна
допомога на суму 614,00 грн. згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 р. №265, всього на суму 764,00 грн.;

б) ОСОБА_3: основний розмір пенсії на
суму 67,07 грн., державна адресна допомога
на суму 4197,07 грн. згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 р.
№265, щомісячна цільова грошова
допомога на прожиття на суму 253,49 грн.,
всього на суму 4517,63 грн.;

2) сума боргу, яка підтверджується на
підставі списків осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
отримали каліцтво на підприємствах,
розташованих на території України та
не прийнято до заліку за квітень 2011 р.:
державна адресна допомога на суму 27751,74
грн. згідно постанови Кабінету
Міністрів України від 26.03.2008 р. №265,
витрати на доставку державної адресної
допомоги на суму 220,86 грн., всього на
суму 27972,60 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.09.2011 р. у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.03.2013 р. апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Нікопольському районі
Дніпропетровської області залишено
без задоволення, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.09.2011 р. -
без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27.11.2013 р. касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Нікопольському районі
Дніпропетровської області задоволено
частково, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 15.09.2011 р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21.03.2013 р. скасовано і направлено
справу в суд першої інстанції на новий
розгляд.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.01.2014 р.
призначено справу до розгляду.

Матеріали справи свідчать, що суди
першої та апеляційної інстанції
відмовили у задоволенні позовних вимог
посилаючись на те, що сторони
позбавлені права на проведення
розрахунків на своєму рівні. Також
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання не врегульовує спірних
відносин, які виникли між сторонами,
оскільки встановлене ним правило
підписання актів звірки розрахунків та
включення в них витрат розраховано на
відсутність спору.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи
зазначені рішення, зазначив, що
попередні суди обґрунтовано відмовили
у задоволенні позову в частині
відшкодування витрат, пов'язаних із
виплатою щомісячної державної
адресної допомоги. Проте, якщо нещасний
випадок мав місце після розпаду СРСР,
на території колишніх його республік, а
зараз - незалежних країн, що входять до
складу СНД, то ці правовідносини
повинні регулюватися з особливостями,
визначеними Угодою про взаємне
визнання праці на відшкодування
шкоди,заподіяної працівнику
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
підписана 09.09.1994 р. державами
колишнього СРСР (Азербайджан, Вірменія,
Білорусія, Грузія, Казахстан, Киргизія,
Молдова, Росія, Таджикистан, Туркменія,
Узбекистан, Україна). Також вказав, що
не перевіривши вказані вимоги суди
прийшли до завчасного і помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позову в цій частині.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач безпідставно не включив до
актів звірки суми витрат за особовими
справами потерпілих, чим порушив
вимоги постанови Кабінету Міністрів
України № 265 від 26.03.2008 р. "Про деякі
питання пенсійного забезпечення
громадян" та Постанови Правління
пенсійного фонду України та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 № 5-4/4 "Про затвердження Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання".

Відповідач подав заперечення проти
позову, в яких вказує, що страхові
нещасні випадки сталися поза межами
України за часів незалежності України,
тому відсутнє право на отримання
відшкодування, яке раніше було
встановлено законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, так як
розслідування даних нещасних випадків
проводилось у вдповності із
законодавством інших держав, акти
форми Н-1 складалися у відповідності із
законодавством інших держав та
страхові виплати також призначалися у
відповідності із законодавством інших
держав. Просить відмовити у
задоволенні позовних вимог.

У судове засідання сторони не прибули,
про дату, час та місце судового
засідання сторони повідомлені
належним чином. Від сторін надійшли
клопотання про розгляд справи без їх
участі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Суд вирішив розглянути справу у
письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що адміністративний
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що під час виконання
своїх трудових обов'язків ОСОБА_2, який
працював машиністом бульдозеру АТЗТ
«Маяк» Сусманського
Гірничо-збагачувального комбінату
об'єднання «Північсхідзолото»,
травмовано око, що підтверджується
актом форми Н-1 від 16.05.1996 р. Внаслідок
отриманої виробничої травми ОСОБА_2
визнано інвалідом ІІІ групи та
призначено пенсію по інвалідності.

Отже, ОСОБА_2 травмований на території
Російської Федерації вже за часів
незалежності України.

При проведені між сторонами у справі
звірки та складанні актів щомісячної
звірки витрат по особовим справам
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, відповідачем
не були прийняті до заліку:

1)виплачені пенсіонерам ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, які отримали каліцтво на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД, суми пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за квітень
2011 р., а саме: сума виплаченої позивачем
пенсії по інвалідності та державна
адресна допомога ОСОБА_2 за квітень 2011
р. в сумі 150,00 грн. та в сумі 614,00 грн.
відповідно і сума виплаченої позивачем
пенсії по інвалідності та державна
адресна допомога ОСОБА_3 в сумі 67,07 грн.
та в сумі 4197,07 грн. відповідно. Також
ОСОБА_3 виплачувалася щомісячна
цільова грошова допомога на прожиття в
сумі 253,49 грн. Всього виплати склали
суму 5281,63 грн.;

2)виплачені пенсіонерам, які отримали
каліцтво на підприємствах,
розташованих на території України, за
квітень 2011 р. суми державної адресної
допомоги у розмірі 27751,74 грн. та витрати
на доставку державної адресної
допомоги у розмірі 220,86 грн. Всього
випалти склали суму 27972,60 грн.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

При винесенні ухвали від 27.11.2013 р. Вищий
адміністративний суд України зазначив,
що суди попередніх інстанцій
правомірно відмовили позивачу в
частині відшкодування витрат,
повязаних із виплатою щомісячної
державної адресної допомоги, тому суд в
даному випадку не оцінює правомірність
відшкодування цих витрат.

Що стосується виплачених пенсіонерам
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які отримали каліцтво
на підприємствах, розташованих на
території країн СНД, суми пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за квітень
2011 р., а саме: суми виплаченої позивачем
пенсії по інвалідності ОСОБА_2 в
розмірі 150,00 грн. та суми виплаченої
позивачем пенсії по інвалідності
ОСОБА_3 в розмірі 67,07 грн., а також суми
виплаченої позивачем щомісячної
цільової грошової допомоги на прожиття
ОСОБА_3 в розмірі 253,49 грн., то суд вважає,
що вони не підлягають відшкодуванню
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополі,
виходячи з такого.

Згідно ст. 10 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" пенсійне
забезпечення громадян здійснюється
органами Пенсійного фонду України, а
згідно ст. 8 Пенсійний фонд, поряд з
іншими надходженнями, формується за
рахунок коштів, що відраховуються
підприємствами на заходи соціального
страхування.

Відповідно до ст. 81 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Статтями 21, 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" передбачено обов'язок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків відшкодувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
його смерті при настанні страхового
випадку, виплачуючи йому або особам,
які перебували на його утриманні,
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Збір та акумулювання страхових внесків
здійснює Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань відповідно
до ст. 46 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та ст. ст. 1, 2 Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Пунктом 2 ст. 7 (Прикінцеві положення)
Закону України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року №
1105-14 (далі - Закон 1105) закріплено
аналогічне правило якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між ФСС і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат. Сфера дії цього
Закону поширюється на категорію осіб,
щодо відшкодування витрат на виплату
пенсій щодо якої виник спір.

Так, згідно ч. 2 ст. 2 Закону 1105 особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлене згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві з
застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Підпунктом "а" ст. 27 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено, що
громадянам України переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від
13.03.1992 р., пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення. За змістом цієї норми
взаємні розрахунки між державами
можуть проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Приймаючи до уваги викладене,
страховиком, який має виплачувати
пенсії по інвалідності, внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на підприємствах
розташованих на території країн
колишнього СРСР є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків. Він
також має відшкодовувати витрати в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України.

Суд касаційної інстанції, направляючи
дану справу в суд першої інстанції на
новий розгляд, зазначив, що якщо
нещасний випадок мав місце після
розпаду СРСР, на території колишніх
його республік, а зараз - незалежних
країн, що входять до складу
Співдружності Незалежних держав, то ці
правовідносини повинні регулюватися
особливостями, визначеними Угодою про
взаємне визнання праці на
відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, підписаної 09.09.1994 р.
державами колишнього СРСР
(Азербайджан, Вірменія, Білорусія,
Грузія, Казахстан, Киргизія, Молдова,
Росія, Таджикистан, Туркменія,
Узбекистан, Україна).

Згідно ч. 5 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
розгляді справи.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 09.09.1994
р., передбачено, що відшкодування шкоди,
завданої працівнику внаслідок
трудового каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я (у тому числі при настанні
втрати працездатності в результаті
нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного з виконанням працівниками
трудових обов'язків, після переїзду
потерпілого на територію іншої
Сторони), смерті здійснюється
роботодавцем Сторони, законодавство
якої поширювалось на працівника в
момент одержання каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я, смерті.
Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Проаналізуваваши дану норму, суд
дійшов висновку, що вказана угода
регулює інші відносини ніж ті, що є
предметом спору у даній справі, та
пов'язані з відшкодуванням шкоди,
завданої працівнику внаслідок
трудового каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я, та не стосується пенсійних
відносин, які є предметом розгляду у
даній справі.

Разом з тим, суд першої інстанції
звертає увагу, що обраний у цій справі
спосіб захисту (відновлення)
порушеного права шляхом зобов'язання
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополі
прийняти до заліку суми виплачених
пенсій та включити їх до актів звірки,
суд вважає таким, що не відповідає
змісту прав Управління Пенсйного фонду
України щодо відшкодування понесених
ним витрат.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04.03.2003 р. № 5-4/4, не
врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

У разі незгоди на підписання актів з
боку Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, враховуючи
положення ст. ст. 21, 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" у судовому порядку в
судах адміністративної юрисдикції,
мають вирішуватися вимоги про
стягнення витрат (відшкодування
витрат).

Враховуючи, що нещасні випадки у
спірних правовідносинах мали місце
після розпаду СРСР, зокрема на
території Російської Федерації, вже за
часів незалежності України, а також
враховуючи не вірно обраний у цій
справі спосіб захисту (відновлення)
порушеного права, суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог і тому
відмовляє у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 72, 86, 158-163,
227 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Управління Пенсійного фонду
України в Нікопольському районі
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Нікополі про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена відповідно до
ст. 186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя Р.З.
Голобутовський