Справа № 801/3499/13-а
Суддя: Санакоєва Майя Анзорівна
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/3499/13-а

12.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Санакоєвої М.А.,

суддів Омельченка В. А. ,

Дудкіної Т.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Кащеєва Г.Ю. ) від 03.12.13 у справі №
801/3499/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма "Рино" (вул. Балаклавська,
буд.68,Сімферополь,Автономна Республіка
Крим,95048)

до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби (вул. М. Залки,
1/9,Сімферополь,Автономна Республіка
Крим,95053)

про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.12.13 позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма "Рино" до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задоволені.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим ДПС від 25.03.2013 р.
№.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим ДПС від 25.03.2013 р. №
.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим ДПС від 25.03.2013 р. №
.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма "Рино" судові витрати у розмірі
10,122 грн 15 коп.

Не погодившись з зазначеною постановою
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 03.12.13 та прийняти
нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Судова колегія, керуючись
положеннями пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, визнає за можливе
перейти до письмового провадження по
справі.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що відповідачем
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ НВФ
"Рино" з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
визначенні податку на прибуток та
податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ПП "Команд" код за
, за період серпень,
вересень, листопад 2011 року, лютий 2012
року.

За результатами перевірки складений
акт № 1570/15.2/20660483 від 11.03.2013 року (том 1
а.с. 10-28), яким зафіксовані порушення
позивачем:

-п.5.1, п.п. 5.2.1, п. 5.2, п.п. 5.3.9., п. 5.3 ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12.94г. №
334/94-ВР в редакції Закону України від
22.05.97г.

№ 283/97-ВР зі змінами та доповненнями,
п.44.1 ст.,44, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.6, п.п.

138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України № 2755- VI від
02.12.2010 зі змінами і доповненнями, в
результаті чого донараховано податок
на прибуток в періоді що перевірявся на
загальну суму 7677 грн., у тому числі по
періодам: 3 квартал 2011 року - 4988,0 грн., 3
квартал 2012 року - 2689,00 грн.

- п.п.3.1.1 п.3.1 ст. З, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 и.7.4,
пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" №168/97-ВР
від 03.04.97г. зі змінами та доповненнями,
а також , п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу
України № 2755- VI від 02.12.2010 зі змінами і
доповненнями, в результаті чого
донараховано ПДВ в періоді що
перевірявся, на загальну суму 6162,00 грн.,
у тому числі по періодам: серпень 2011
року у сумі 3383,00 грн., вересень 2011 року у
сумі 569,00 грн., листопад 2011 року у сумі
2210,0 грн. Також, зменшено від'ємне
значення попереднього кредиту за
серпень 2011 року на суму 385,00 грн.,
зменшено від'ємне значення поточного
податкового періоду за лютий 2012 року у
сумі 2562,00 грн.

За висновками акту перевірки
відповідачем були прийняти податкові
повідомлення-рішення від 25.03.2013 року №
, яким підприємству було
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток на загальну суму
8350,50 грн., в т.ч. 7678,00 грн. за основним
платежем та 672,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, № , яким
підприємству було збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ на загальну суму 7702,50
грн., в т.ч. 6162,00 грн. за основним
платежем та 1540,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями № від
25.03.2013 року, яким позивачу було зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
2562,00 грн.

Як зазначає відповідач, порушення
податкового законодавства з податку на
прибуток та податку на додану вартість
були визначені внаслідок не
підтвердження реальності здійснення
ТОВ НВФ "РИНО" господарських операцій з
суб'єктом господарювання ПП "Комманд".

Вищезазначені висновки податкового
органу ґрунтуються на акті від 06.04.2012
про неможливість проведення
зустрічної звірки з ПП "Комманд" з
питань правомірності проведених
господарських відносин з
контрагентами покупцями та
постачальниками з метою встановлення
факту реальності проведених
взаємовідносин, повноти їх
відображення в податковому обліку з
урахуванням їх виду, обсягу, якості та
розрахунків при здійсненні
фінансово-господарської діяльності за
період з 01.01.2009 по 31.03.2012 року.

Перевіряючи обґрунтованість
зазначених висновків акту перевірки №
1570/15.2/20660483 від 11.03.2013 року та
перевіряючи правомірність прийняття
податкових повідомлень - рішень
судовою колегією встановлено
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
01.08.2011 року між ТОВ НВФ "Рино" та ПП
"Комманд" був укладений договір
поставки № 338 (том 1, арк. справи 87-88) на
постачання електронних компонентів та
матеріалів, загальна сума договору
визначається на підставі виставлених
рахунків-фактур та видаткових
накладних.

На підтвердження виконання
зазначеного вище договору позивачем
долучені до матеріалів справи
документи бухгалтерського та
податкового обліку, зокрема, видаткові
накладні та податкові накладні.

З матеріалів справи вбачається, що в
період з вересня 2011 р. по лютий 2012 р. ПП
"Комманд" поставлені на адресу ТОВ НВФ
"Рино" електронні компоненти та
матеріали на загальну суму 54654,72 грн., у
т.ч. вартість без ПДВ 45545,60 грн., сума ПДВ
9109,12 грн.

На підтвердження вищезазначеного
позивачем надані:

- рахунок - фактура № 361 від 31.08.2011 року
на отримання позивачем електронних
компонентів та матеріалів на загальну
суму 22608,00 грн. (том 1 а.с. 61-63), податкова
накладна № 175 від 31.08.2011 року на
загальну суму 22608,00 грн., у тому числі
ПДВ 3768,00 грн. (том 1 а.с. 67-70), видаткова
накладна 272 від 01.09.2011 року на загальну
суму 22608,00 грн., у тому числі ПДВ 3768,00
грн. (том 1 а.с. 64-66),

- рахунок - фактура № 467 від 27.09.2011 року
на підтвердження отримання позивачем
електронних компонентів та матеріалів
на загальну суму3414,48 грн. (том 1 а.с. 71),
податкова накладна № 168 від 28.09.2011 року
на загальну суму 3414,48 грн., у тому числі
ПДВ 569,08 грн. (том 1 а.с. 73-76), видаткова
накладна 467 від 28.09.2011 року на загальну
суму 3414,48 грн., у тому числі ПДВ 569,08 грн.
(том 1 а.с. 72);

- рахунок - фактура № 2007 від 18.11.2011 року
на підтвердження отримання позивачем
електронних компонентів та матеріалів
на загальну суму 13260,00 грн. (том 1 а.с. 77),
податкова накладна № 180 від 18.11.2011 року
на загальну суму 13260,00 грн., у тому числі
ПДВ 2210,00 (том 1 а.с. 79-80), видаткова
накладна 2007 від 21.11.2011 року на загальну
суму 13260,00 грн., у тому числі ПДВ 2210,00
грн. (том 1 а.с. 78)

- рахунок - фактура № 300 від 24.02.2012 року
на підтвердження отримання позивачем
електронних компонентів та матеріалів
на загальну суму 15372,24 грн. (том 1 а.с. 81),
податкова накладна № 610 від 27.02.2012 року
на загальну суму 15372,24 грн., у тому числі
ПДВ 2562,04 грн. (том 1 а.с. 83-86), видаткова
накладна 300 від 27.02.2012 року на загальну
суму 15372,24 грн., у тому числі ПДВ 2562,04 грн.
(том 1 а.с. 82).

- платіжне доручення № 116 від 31.08.2011 року
суму у розмірі 22608,00 грн., у тому числі
ПДВ - 3768,0 грн. (том 1 а.с. 187); № 132 від 27.09.2011
року суму у розмірі 3414,48 грн., у тому
числі ПДВ 569,08 грн. (том 1 а.с. 187); № 2 від
18.11.2011 року суму у розмірі 13260,00 грн., у
тому числі ПДВ 2210,00 грн. (том 1 а.с. 186); № 31
від 24.02.2011 року суму у розмірі 15372,24 грн.,
у тому числі ПДВ - 2562,04 грн. (том 1 а.с. 186).

Згідно наданим позивачем документам
аналітичного бухгалтерського обліку,
придбання електронних компонентів та
матеріалів у ПП "Комманд" відображено в
бухгалтерському обліку ТОВ НВФ "Рино"
наступним чином:

Дт 201 "Сировина й матеріали" - Кт 631
"Розрахунки з вітчизняними
постачальниками" - 45545,60 грн.,

Дт 6442 "Податковий кредит" - Кт 631
"Розрахунки з вітчизняними
постачальниками" - 9109,12 грн,

Використання придбаних у ПП "Комманд"
електронних компонентів та матеріалів
відображено в бухгалтерському обліку
наступним чином: Дт 231 "Виробництво" - Кт
201 "Сировина й матеріали".

01.09.2011 року між позивачем та ТОВ
"Котельні лікарняного комплексу" було
укладено договір № 07/11-09 (том 1 а.с 117),
згідно якого ТОВ НВФ "Рино"розробляє,
виготовляє та постачає комплект
автоматики управління пальником,
вартістю 14832,00 грн.

26.10.2011 року між позивачем та ТОВ
"Орієнтир-Буделемент" було укладено
договір № 10/11-10 (том 1 а.с. 106), згідно
якого ТОВ НВФ "Рино" розробляє,
виготовляє та постачає комплект
автоматики управління пальником ДСГМ,
вартістю 28968,0 грн.

28.11.2011 року між позивачем та ПАТ
"Пневматика" було укладено договір №
08/11-11 (том 1 а.с. 107), згідно якого ТОВ НВФ
"Рино" розробляє, виготовляє та
постачає комплект блоків живлення
випробувальних апаратів (БпИА),
вартістю 20222,40 грн.

10.01.2011 року між позивачем та ПАТ
"Пневматика" було укладено договір №
01/11-01 (том 1 а.с. 127-128), згідно якого ТОВ
НВФ "Рино" розробляє, виготовляє та
постачає блоки управління У71, вартістю
45960,00 грн.

06.09.2011 року ТОВ НВФ "Рино" поставило ТОВ
"Хлібопекарський комплекс
"Кулінічевський" розроблений та
виготовлений блок управління БУК2М з
іонізаційним контролем факелу та
регулюванням рівню води в барабані
котла, пристрій контролю факелу УКПІФ з
високовольтним трансформатором,
вартістю 5940,0 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 014 від 06.09.2011
року (том 1 а.с. 134), податковою накладною
№ 17 від 16.08.2011 року (том 1 а.с. 136).

Висновком судової експертизи № 172/13
від 01.10.2013 року (том 2 а.с. 31-62)
встановлено, що первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
не підтверджуються висновки Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
АР Крим Державної податкової служби за
актом перевірки від 11.03.2013 року №
1570/15.2/20660483 порушення позивачем норм
податкового законодавства, в
результаті чого донараховано податок
на прибуток в періоді, що перевірявся,
на загальну суму 7678 грн., у тому числі по
періодам: 3 квартал 2011 року - 4988 грн.; 3
квартал 2012 року - 2689 грн., а також
донараховано ПДВ в періоді, що
перевірявся на загальну суму 6162 грн., у
тому числі по періодам: серпень 2011 року
у сумі 3383 грн., вересень 2011 року у сумі 569
грн., листопад 2011 року у сумі 2210 грн.,
також зменшення від'ємного значення
попереднього кредиту за серпень 2011
року на суму 385 грн., зменшення
від'ємного значення поточного
податкового періоду за лютий 2012 року у
сумі 2562 грн.

Відповідно до п.п.138.1.1. п. 138.1. ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають:
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Як передбачено п.138.2. ст. 138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг відповідно до п. 138.8 ст.
138 Податкового кодексу України,
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме:

- прямих матеріальних витрат;

- прямих витрат на оплату праці;

- амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

- загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

- вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

- інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну);

Суд зазначає, що згідно ст.1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" № 996-ХІХ/
від 16.07.1999 (зі змінами та доповненнями),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Ст. 9 Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Факт оприбуткування електронних
компонентів та матеріалів ТОВ НВФ
"РИНО" підтверджується наданими
первинними документами та висновком
судової економічної експертизи, що
свідчить про збільшення його активів, в
свою чергу виникнення зобов'язань
перед ПП "Комманд" свідчить про
збільшення пасивів (зобов'язань)
позивача.

Отримані від ПП "Комманд" електронні
компоненти та матеріали загальною
вартістю 45525,60 грн. без ПДВ, у об'ємі 22150
одиниць були використані на
виробництво електронного обладнання,
що підтверджується первинними
бухгалтерськими документами позивача,
а саме: накладними-вимогами, накладними
на передачу готової продукції, перелік
усіх електронних компонентів та
матеріалів, які були використані
позивачем на виробництво електронного
обладнання наведений в додатку 3 до
висновку судової економічної
експертизи (том 2 а.с. 45-61).

Вартість залишку невикористаних
матеріалів 20,00 грн. (200 одиниць). 45525,60
грн. (22150 одиниць) + 20,00 грн.(200 одиниць) =
45545,60 грн. (22350 одиниць).

Готова продукція була реалізована
контрагентам-замовникам на загальну
суму 139694,40 грн. у т.ч. ПДВ 23282,40 грн., що
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами позивача -
договорами з замовниками, які були
вказані судом раніше та видатковими
накладними, які надані позивачем та
перелічені у додатку 4 до висновку
судової економічної експертизи (том 2
а.с. 62).

Таким чином, загальна сума
господарських операцій з використання
отриманих від ПП "Комманд" електронних
компонентів та матеріалів в межах
власної господарської діяльності, за
період з вересня 2011 року по липень 2012
року, складає 45545,60 грн. (без ПДВ) в
обсязі 22350 одиниць.

Сума витрат, які враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування
позивача, по операціям з придбання
товарів у ПП "Комманд" складає 45545,60 грн.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що господарські операції ТОВ НВФ "Рино"
з ПП "Комманд" призвели до змін у
структурі активів (майна) та пасивів
(зобов'язань та власного капіталу)
позивача.

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п.
14.1 ст. 14 ПК України, податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу,
не відноситься до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 Кодексу).

Пунктом 16.1.2 ст. ст. 16 ПК України ведення
податкового обліку покладено на
кожного окремого платника податку.
Отже, порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.

В п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, право платника податку на
податковий кредит взагалі не залежить
від тієї обставини, чи відображалися
суми податку на додану вартість у
податковій звітності контрагентів
платника податку і чи сплачувався ними
податок на додану вартість.

Нормами ст. 201 ПК України визначено
перелік документів, що є підставою для
нарахування податкового кредиту. Отже,
саме наявність цих документів є
обов'язковою умовою для формування
платниками податків податкового
кредиту.

Аналіз наведених норм, дає судовій
колегії право на висновок, що
необхідним первинним документом, який
дає право платнику податків на
формування податкового кредиту, є
належним чином оформлена податкова
накладна.

Разом з тим, судова колегія звертає
увагу, що наявність у покупця
податкової накладної, є достатньою, але
не безумовною підставою для формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість, якщо податковий орган
доведе, що відомості в таких документах
не відповідають дійсності.

Форма податкової накладної та порядок
її заповнення на час виникнення
спірних правовідносин були
затверджені Наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.05.1997 року №165, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 23.06.1997
року за №233/2037.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95року № 88, у відповідності з ч. 2
ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", первинні документи - це
письмові свідоцтва, які фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження і дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Ретельно дослідивши документи
первинного та бухгалтерського обліку,
судова колегія приходить до висновку,
що податковими накладними, видатковими
накладними, платіжними дорученнями
підтверджується отримання та сплата
товару (послуг) у перевіреному періоді,
а також його використання платником
податків у своїй господарській
діяльності.

Отже, з залучених до матеріалів справи
належним чином завірених копій
податкових накладних встановлено, що
вони виписані зареєстрованими
платниками ПДВ, оформлені належним
чином, мають всі обов'язкові реквізити
та відповідають усім вимогам до
первинного документу податкового
обліку.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач при проведені господарських
операцій із контрагентами оформив
первинні документи, які і відобразив в
своєму податковому обліку.
Недостовірність жодного з цих
документів не встановлена.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину.

Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Згідно із ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок,є нікчемним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Відповідачем в порядку ст. 71 КАС
України, не надано суду належних та
допустимих доказів, які б вказували на
нікчемність правочину, укладеного між
позивачем та контрагентами, зокрема
доказів умисного укладення угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства. Не
надано відповідачем також рішення суду
у цивільній чи господарській справі
про визнання правочину недійсним, не
надано вироку суду у кримінальній
справі або іншого належного доказу на
підтвердження "безтоварності"
здійснених позивачем господарських
операцій.

З огляду на зазначене, судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції, що висновки
податкового органу, викладені в Акті
перевірки № 1570/15.2/20660483 від 11.03.2013 про
порушення платником податків вимог
Податкового законодавства України, не
відповідають дійсним обставинам
справи, внаслідок чого існують
підстави для визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача від
25.03.2013 №, від 25.03.2013 № , від
25.03.2013 № .

Зважаючи на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що правова оцінка, яку
дав суд першої інстанції обставинам
справи, не суперечить чинному
законодавству.

Судове рішення не може бути скасовано
чи змінено з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Згідно статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись статтями 195,196, пунктом 1
частини першої статті 198, п.1 частини
першої статті 205, статтями 200, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
03.12.13 у справі № 801/3499/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
М.А.Санакоєва

Судді підпис
В.А.Омельченко

підпис Т.М. Дудкіна

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.А.Санакоєва