Справа № 2а-7596/12/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Справа №
181833/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Затолочного В.С.

суддів:
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Західного управління
капітального будівництва Міністерства
оборони України на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2012 року
у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова до Західного
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м. Львова звернулося
до суду з адміністративними позовом до
Західного управління капітального
будівництва Міністерства оборони
України про стягнення боргу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2012 року
позов задоволено повністю, стягнуто з
відповідача на користь позивача 52092,97
грн. заборгованості по сплаті єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період
травень-липень 2012 року.

Відповідач оскаржив дане судове
рішення в апеляційному порядку і
зазначив в скарзі, що фінансування
капітального будівництва і діяльності
відповідача здійснюється
Міністерством оброни України. З
вересня 2011 року розрахункові рахунки
відповідача перебувають під арештом,
що потягло важкий фінансовий стан
відповідача і заборгованість перед
позивачем. Виконавчою службою
здійснювалися стягнення сум
заборгованості, яка виникла раніше і
така заборгованість була повністю
погашена. Вважає, що в акти звірки між
сторонами включено суми, по яких вже
здійснювалися стягнення
заборгованості. Сплатити зазначену у
позовній заяві заборгованість у
повному обсязі та єдиними платежем є не
можливим, оскільки кошти поступають на
рахунки позивача поступово в обмежених
обсягах та відповідно до освоєння їх
підрядними організаціями.

Просить скасувати оскаржувану
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову про закриття
провадження у справі.

Сторони правом на участь у судовому
засіданні не скористалися, у зв'язку з
чим справа розглядалася в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши та обговоривши матеріали
справи, суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, правильно
встановив обставини справи, з яких
вбачається, що згідно копій звітів про
суми нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, що підлягають
сплаті за травень-липень 2012 року,
нарахування єдиного внеску становить
52103,68 грн., з яких фактично сплачено і
зараховано 10,71 грн.

07.06.2012 року позивачем прийнято рішення
№ 2731 про застосування штрафних санкцій
та нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування),
згідно якого на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
застосовано до відповідача штраф у
розмірі 2159,09 грн. (10%) та нараховано пеню
у розмірі 3575,33 грн. (0,1%) за період з 21.11.2011
року по 23.05.2012 року.

06.07.2012 року позивачем прийнято рішення
№ 3280 про застосування штрафних санкцій
та нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування),
згідно якого на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
застосовано до відповідача штраф у
розмірі 628,94 грн. (10%) та нараховано пеню
у розмірі 891,26 грн. (0,1%) за період з 20.01.2012
року по 13.06.2012 року.

03.08.2012 року позивачем виставлено
відповідачу вимогу про сплату боргу №
Ю-0528, згідно якої загальна сума боргу
платника страхових внесків станом на
31.07.2012 року становить 3255,62 грн., в тому
числі недоїмка зі сплати страхових
внесків - 0,00грн., фінансові санкції
(штраф) - 847,84 грн., пеня - 2407,78 грн. Вказана
вимога відповідачем отримана 10.08.2012
року.

06.08.2012 року позивачем виставлено
відповідачу вимогу про сплату боргу №
Ю-2342, згідно якої загальна сума боргу
платника страхових внесків станом на
31.07.2012 року становить 76535,42 грн., в тому
числі недоїмка зі сплати страхових
внесків -69015,10грн., фінансові санкції
(штраф) - 2965,69 грн., пеня - 4554,63 грн.

Докази які підтверджують, що згадані
вимоги та рішення відповідачем
оскаржувались, в справі відсутні,
відповідно визначені по них
зобов'язання є узгодженими.

Суд першої інстанції вірно застосував
відповідні встановленим
правовідносинам норми матеріального
права.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України
№ 2464-VI від 08.07.2010 року «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» із
змінами і доповненнями (далі - Закон №
2464-VI), КАС України.

Згідно Закону № 2464-VI цей Закон визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно п.п. 2, 10 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 1 ст. 2 цього ж Закону його дія
поширюється на відносини, що виникають
під час провадження діяльності,
пов'язаної із збором та веденням обліку
єдиного внеску.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI
платниками єдиного внеску є
роботодавці - підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною
особою-підприємцем, якщо виконувані
роботи (надавані послуги) відповідають
видам діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 цього ж Закону
платник єдиного внеску, крім іншого,
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Статтею 7 Закону № 2464-VI встановлено
базу нарахування єдиного внеску.

Згідно ст. 8 цього ж Закону єдиний
внесок для платників встановлюється у
відсотках до визначеної абзацом першим
пункту 1 частини першої статті 7 цього
Закону бази нарахування єдиного внеску
(за винятком винагороди за
цивільно-правовими договорами)
відповідно до класів професійного
ризику виробництва, до яких віднесено
платників єдиного внеску, з
урахуванням видів їх економічної
діяльності.

Згідно ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.

Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів Пенсійного фонду, відкриті в
органах Державного казначейства
України для його зарахування.

Платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом.

Єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Згідно ч. 4 ст. 25 цього ж Закону,
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Згідно абз. 7 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI
територіальний орган Пенсійного фонду
також має право звернутися до суду з
позовом про стягнення недоїмки.

Згідно ч. 6 ст. 25 цього ж Закону за
рахунок сум, що надходять від платника
єдиного внеску або від державної
виконавчої служби, погашаються суми
недоїмки, штрафних санкцій та пені у
порядку календарної черговості їх
виникнення.

Згідно п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI
Територіальний орган Пенсійного фонду
застосовує до платника єдиного внеску
такі штрафні санкції за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум.

Судом першої інстанції обґрунтовано не
враховані заперечення відповідача,
оскільки на нього законодавцем
покладений обов'язок нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
законом строки та в повному обсязі
заборгованість із сплати страхових
внесків з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.

Доводи апеляційної скарги також є
безпідставними, тому що в ході звірки
сум заборгованості відповідач визнав
зазначені в позові суми боргу, рішення
позивача про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені не
оскаржив.

Доказів погашення нарахованої
заборгованості в справ немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що
постанова суду першої інстанції є
законною, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було, а тому
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198 п. 1 ч. 1, 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Західного
управління капітального будівництва
Міністерства оборони України залишити
без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2012 року
у справі № 2а-7596/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
В.С.Затолочний

Судді
В.М. Каралюс

З.М. Матковська