Справа № 803/195/14
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Справа № 803/195/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого -судді Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання
Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Паліводи С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся з позовом до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області (далі -
Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 04.10.2013р., яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість та №
від 29.10.2013р., яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

- платник податку має право на
віднесення сум податку на додану
вартість за придбані транспортні
засоби до податкового кредиту у
відповідному звітному періоді за умови
їх використання у господарській
діяльності;

- у разі якщо платник податку не
включив у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту суму
податку на додану вартість на підставі
отриманих податкових накладних, таке
право зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної ;

- чинне законодавство України не
передбачає реєстрацію права власності
на

транспортний засіб за фізичною
особою-підприємцем.

В судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві, та пояснила, що
використання транспортних засобів в
господарській діяльності позивача
підтверджується шляховими листами,
заявками на надання транспортних
засобів, актами виконаних робіт тощо.
При цьому, представник також зазначила,
що положення податкового
законодавства щодо можливості
включення до складу податкового
кредиту сум ПДВ протягом 365 днів
стосуються як податкових накладних,
так і митних декларацій.

Представник Луцької ОДПІ у запереченні
на позовну заяву від 10.02.2014р. та в
судовому засіданні проти заявлених
позовних вимог заперечив, мотивуючи
наступним:

- під час проведення позапланової
перевірки позивач не надав шляхові
листи, акти списання палива, що
підтверджують використання автомобіля
у підприємницькій діяльності;

- до податкового кредиту приватного
підприємця можливе включення сум
податку на додану вартість по
транспортним засобам, придбаним та
зареєстрованим лише на суб'єкта
господарювання (а не на фізичну особу -
громадянина ОСОБА_4) за умови
використання їх в оподатковуваних
операціях;

- право на віднесення до податкового
кредиту сум ПДВ протягом 365 днів з
моменту виписки податкових накладних
не розповсюджується на суми ПДВ за
митними деклараціями, які можуть бути
віднесені до податкового кредиту лише
у відповідному звітному періоді.

Заслухавши пояснення, доводи та
заперечення представників сторін,
дослідивши подані суду письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
приходить до висновку про необхідність
задовольнити позов. При цьому судом
враховано наступне:

Судом встановлено, що в період з 16.09.2013р.
по 20.09.2013р. Луцькою ОДПІ було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
ФОП ОСОБА_4 сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
червень 2013 року, яка виникла за рахунок
від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.05.2013р. по
31.05.2013р., про що складено акт
№787/17.3/НОМЕР_3 від 20.09.2013р.

Вказаним актом встановлено порушення
позивачем підпункту пункту 198.3,198.4
статті 198, п.201.10 ст.201, п.200.6 ст.200
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. №2755-VI, в результаті чого
встановлено завищення від'ємного
значення в декларації по ПДВ за червень
2013 року на суму 203859 грн., та заниження
позитивного значення (р.18) в сумі 10500
грн, у зв'язку з чим завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду (р.24
декларації) на 10500 грн.

На підставі акту перевірки Луцькою
ОДПІ 04.10.2013р. винесено податкове
повідомлення-рішення: №, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у сумі 10500грн. за червень 2013
року.

У період з 09.10.2013р. по 15.10.2013р. Луцькою
ОДПІ було проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ФОП ОСОБА_4
сум бюджетного відшкодування податку
на додану вартість на рахунок платника
у банку за липень 2013 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період з 01.06.2013р. по
30.06.2013р., про що складено акт
№1109/17.3/НОМЕР_3 від 18.10.2013р.

Вказаним актом встановлено порушення
позивачем п.198.3,198.4 ст.198 Податкового
кодексу України, а саме: завищення
від'ємного значення в декларації по
ПДВ за червень 2013 року на суму 203859 грн.,
чим завищено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
липень 2013 року на суму 203859 грн.

На підставі акту перевірки Луцькою
ОДПІ 29.10.2013р. винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у сумі 203859 грн. за липень 2013
року та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 101929грн.50коп.

Позивач 06.11.2013р. оскаржив до Головного
управління Міндоходів у Волинській
області податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ №
від 29.10.2013р. Проте, рішенням
Головного управління Міндоходів у
Волинській області від 25.11.2013р. №
к/598/10.2-06 скарга залишена без
задоволення, а податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ - без
змін.

29.11.2013р. позивачем подано до
Міністерства доходів і зборів України
повторну скаргу, проте, рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 18.12.2013р. № 6596/К/99-99-10-01-03-14 скарга
залишена без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ - без
змін.

Висновки актів перевірок про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства ґрунтуються на
твердженнях про неможливість
віднесення до складу податкового
кредиту сум ПДВ по придбаних
транспортних засобах, які: 1)
зареєстровані не на суб'єкта
господарювання, а на фізичну особу; 2) не
використовуються в господарській
діяльності позивача, оскільки під час
проведення перевірки не було надано
шляхових листів та актів списання
палива.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів), у тому числі інших
необоротних матеріальних активі та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню)
регламентовано статтею 200 Податкового
кодексу України.

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1
статті 200 ПК України, така сума підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету у
строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1
статті 200 ПК України, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
статті 200 ПК України, мас від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній
території України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Проведеною перевіркою встановлено, що
позивачем придбано та сплачено ПДВ по
транспортних засобах, згідно наступних
податкових накладних та
вантажно-митних декларацій:

- ТзОВ «ВФС Україна» (ІПН 72) № 22
від 09.07.2012р. на суму 997126,76 грн., в т.ч. ПДВ
166187,79 грн., за транспортні засоби:
колісний вантажний сідельний тягач
Вольво, код УТК ЗЕД . кількість 1
шт.;

- згідно вантажно-митної декларації
№205070000/2012/033530 від 02.07.2012р. придбання
Напівпричіпа марки SCHMITZ, модель SHR
24/L-13.62 E B - 1шт. Відправник Schmitz Cargobull AG
(Німеччина) на суму ПДВ 48171,14 грн.

Суд не бере до уваги твердження
відповідача про те, що до складу
податкового кредиту приватного
підприємця можливе включення сум
податку на додану вартість по
транспортним засобам, зареєстрованим
лише на суб'єкта господарювання (а не на
приватну особу) за умови використання
їх в оподатковуваних операціях з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1388 від
07.09.1998 року, передбачено реєстрацію
транспортних засобів лише за
юридичними або фізичними особами, тому
у свідоцтвах про реєстрацію
транспортних засобів не може
зазначатися як їх власник фізична
особа -підприємець. При цьому,
неможливість державної реєстрації
транспортних засобів за фізичними
особами - підприємцями не позбавляє
права таких осіб на податковий кредит
по операціях з придбання транспортних
засобів, якщо були дотримані умови його
формування, визначені Податковим
кодексом України.

Статтею 2 Господарського Кодексу
України передбачено, що учасниками
відносин у сфері господарювання є
суб'єкти господарювання.

Згідно статті 55 ГК України: громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Таким чином, право власності на майно
повинно реєструватись за фізичною
особою, а не за фізичною особою -
підприємцем.

Частиною 1 статті 52 Цивільного кодексу
України та частиною 2 статті 128
Господарського Кодексу України
встановлено, що громадянин -
підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, на яке відповідно до Закону
може бути звернено стягнення.

Таким чином, до податкового кредиту
фізичних осіб - суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку на додану вартість,
можливе включення сум податку на
додану вартість, нарахованих
(сплачених) у зв'язку з придбанням
транспортних засобів (тягачів,
причепів, напівпричепів), за умови
використання таких транспортних
засобів в оподатковуваних операціях у
межах їх господарської діяльності та
наявності належним чином
документального оформлення та
підтвердження відповідних витрат і
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку.

Загальний порядок формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість як для юридичних осіб,
так і для фізичних осіб, зареєстрованих
платниками ПДВ, регламентується
статтею 198 Податкового кодексу України.

При цьому, особливих умов для
формування податкового кредиту та
визначення дати податкового кредиту
для фізичних осіб - суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку, вищезазначеним
Законом не передбачено.

Разом з цим, включення до податкового
кредиту сум податку, нарахованих
(сплачених) у зв'язку з придбанням
транспортних засобів, можливе за умови
використання таких транспортних
засобів в оподатковуваних операціях у
межах їх господарської діяльності та
наявності належним чином
документального оформлення та
підтвердження відповідних витрат та
відображення їх у бухгалтерському та
податковому обліку.

З матеріалів справи вбачається, що
використання придбаних транспортних
засобів (вантажний автомобіль та
напівпричіп) у господарській
діяльності підприємцем ОСОБА_4
підтверджується подорожніми листами,
рахунками-фактурами, актами
здачі-прийняття робіт, ліцензійними
картками, товарно-транспортними
накладними, заявками на надання
транспортних послуг.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що транспортні
засоби -колісний вантажний сідельний
тягач Вольво, напівпричіп марки SCHMITZ,
модель SHR 24/L-13,62 Е В, які придбані
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4,
використовується останнім у його
господарській діяльності.

Крім того, перевіркою також
встановлено, що вказані транспортні
засоби були зареєстровані в ВРЕР ДАІ №
3 при УДАІ м. Києва, Луцькому ВРЕР УДАІ
УМВС України у Волинській області з
видачею відповідних свідоцтв про
реєстрацію транспортних засобів за
фізичною особою ОСОБА_4, а не за
суб'єктом господарювання. Податок на
додану вартість в розмірі 203859 грн.,
сплачений при придбанні та ввезенні
вказаних транспортних засобів на митну
територію України був сплачений до
бюджету в повному обсязі під час їх
придбання та розмитнення та був
включений до податкового кредиту з
податку на додану вартість і
відображений у податковій звітності за
червень 2013 року.

Судом встановлено, що позивач з 16.05.2000р.
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, що
стверджується свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи -підприємця
серії НОМЕР_4, перебуває на обліку як
платник податків у Луцькій ОДПІ, є
платником податку на додану вартість
відповідно до виданого 13.06.2006р. Луцькою
ОДПІ Свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість НОМЕР_5.

Процедура державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів здійснюється
відповідно до вимог Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09.1998 року (з наступними
змінами та доповненнями). Згідно із
пунктом 6 цього Порядку транспортні
засоби реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції;
транспортні засоби, що належать
фізичним особам -підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами. За такими правилами
зареєстровані за фізичною особою
ОСОБА_4 сідловий тягач - Е.

Таким чином, у свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу, свідоцтві про
реєстрацію машини не може зазначатися
як їх власник фізична особа
-підприємець, оскільки чинним
законодавством чітко передбачено, що
за фізичною особою -підприємцем
транспортні засоби та машини
реєструються як за фізичною особою.

Статтею 51 Цивільного кодексу України
встановлено, що до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Отже, неможливість державної
реєстрації транспортних засобів за
фізичними особами -підприємцями не
позбавляє права таких осіб на
податковий кредит по операціях з
придбання транспортних засобів (машин),
якщо були дотримані умови його
формування, визначені нормами
Податкового кодексу України та не
позбавляє права такого платника
податків на бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість.

Крім того, суд також вказує на те, що
відсутність у Податковому кодексі
України прямого посилання на
можливість включення платником
податків до складу податкового кредиту
сум ПДВ за митними деклараціями
протягом 365 календарних днів з дати
складання такої ВМД, свідчить не про
право позивача включити суми ПДВ
виключно у відповідному звітному
періоді до податкового кредиту, а
навпаки, про можливість такого
включення не лише протягом 365
календарних днів, але й протягом
визначеного Податковим кодексом
загального строку - 1095 календарних
днів.

Враховуючи встановлені обставини
справи, та виходячи зі змісту наведених
норм законодавства, суд приходить до
висновку, що відповідачем Луцькою ОДПІ
помилково зроблені висновки про
завищення підприємцем ОСОБА_4 розміру
від'ємного значення ПДВ у сумі 203859 грн.
за червень 2013 року та завищення
позивачем бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за липень 2013
року на суму 203859 грн., а тому податкові
повідомлення - рішення № від
04.10.2013р. та № від 29.10.2013р., є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України) кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. Відповідно до частини
другої статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідачем Луцькою ОДПІ не
доведено правомірності прийнятих
податкових повідомлень - рішень №
від 04.10.2013р. та № від
29.10.2013р., суд приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
задоволення шляхом прийняття
постанови про визнання протиправними
та скасування зазначених податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до частини першої статті 94
КАС України, якщо судове рішення
увалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, з Державного бюджету
України на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі
669грн.90коп., сплачений згідно платіжних
доручень №1762 та № 1761 від 29.01.2014р.

Керуючись статтями 2,69-72,94,158-163 Кодексу
адміністративного судочинства України
та на підставі Податкового кодексу
України, Постанови Кабінету Міністрів
України від 07.09.1998р. № 1388, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 04.10.2013р. № , від 29.10.2013р.
№ .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 669 (шістсот шістдесят дев'ять)
гривень 90 копійок витрат по сплаті
судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається сторонами протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, повний текст якої буде
виготовлено 17 лютого 2014 року. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.В.Дмитрук