Справа № 2а-5/12/2412
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року м. Київ
К/9991/26532/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Чудейської сільської ради, треті особи
- ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання
протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
Чудейської сільської ради, треті особи
- ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсним
рішення від 25.05.2007 №39-7/07 "Про надання
дозволу на складання технічної
документації по виготовленню
державних актів на право власності на
земельні ділянки безоплатно у
власність громадян села".

Позовні вимоги мотивовано
протиправністю рішення Чудейської
сільської ради від 25.05.2007 №39-7/07, яким
громадянці ОСОБА_3 надано дозвіл на
складання технічної документації по
виготовленню державного акту на право
власності на земельну ділянку, яка
знаходиться у її користуванні, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку площею 0,1036 га, як такого, що
прийнято без урахування факту
існування на вказаній земельній
ділянці проїзду до господарств
позивача та інших мешканців села Чудей.

Постановою Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 20 січня
2012 року позов задоволено: визнано
рішення Чудейської сільської ради від
25.05.2007 №39-7/07 "Про надання дозволу на
складання технічної документації по
виготовленню державних актів на право
власності на земельні ділянки
безоплатно у власність громадян села "
недійсним.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2012 року постанову Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 20 січня 2012 року скасовано, прийнято
нову, якою у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати оскаржуване рішення
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач ОСОБА_2
проживає у власному будинку за адресою:
АДРЕСА_1 Її сусідка ОСОБА_3 до 01.01.2006
користувалася земельною ділянкою
площею 0,10 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

25.05.2007 рішенням Чудейської сільської
ради №39-7/07 "Про надання дозволу на
складання технічної документації по
виготовленню державних актів на право
власності на земельні ділянки
безоплатно у власність громадян села"
громадянці ОСОБА_3 надано дозвіл на
складання технічної документації по
виготовленню державного акту на право
власності на земельну ділянку, яка
знаходиться у її користуванні, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку площею 0,1036 га.

На підставі даного рішення ОСОБА_3
виготовлено та видано державний акт ЯД
№112798 на земельну ділянку площею 0,1036 га,
яка розташована у АДРЕСА_2

Вказуючи на протиправність рішення
Чудейської сільської ради від 25.05.2007
№39-7/07, позивач звернулась до суду із
зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з протиправності
оскаржуваного рішення як такого, що
прийнято без урахування фактичного
існування проїду на частині земельної
ділянки, приватизованій третьою
особою. Зазначена позиція суду першої
інстанції ґрунтується на даних довідки
виконавчого комітету Чудейської
сільської ради від 12.07.2011 №2159 та
поясненнях свідка, якими підтверджено
факт існування проїзду.

Додатково, судом першої інстанції
вказано на те, що Чудейська сільська
рада як суб'єкт владних повноважень
визнала, що при прийнятті рішення
допущено помилку при визначенні
розміру земельної ділянки при надання
дозволу на виготовлення технічної
документації.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позову,
виходив з того, що згідно з діючим
генеральним планом с. Чудей жодної
дороги чи проїзду до будинку ОСОБА_2
через спірну земельну ділянку не
передбачено.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Погоджуючись з позицією суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову, колегія суддів виходить за
наступного.

Відповідно до статті 39 Земельного
кодексу України в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

Судом апеляційної інстанції із
посиланням на докази, досліджені
підчас судового розгляду справи, у тому
числі, відповідь районного відділу
регіонального розвитку,
містобудування та архітектури,
встановлено, що згідно з діючим
генеральним планом с. Чудей дороги чи
проїду до будинку ОСОБА_2 через
земельну ділянку, як на момент судового
розгляду справи належала на праві
приватної власності ОСОБА_4, не
передбачено.

За вказаних обставин, колегія суддів
погоджується із позицією суду
апеляційної інстанції в частині того,
що відповідач при прийнятті
оскаржуваного рішення діяв на підставі
та в межах повноважень, що передбачені
законом.

Одночасно з викладеним, виходячи з
положень статті 99 Земельного кодексу
України, відповідно до яких власники
або землекористувачі земельних
ділянок можуть вимагати встановлення,
зокрема, таких земельних сервітутів,
як: право проходу та проїзду на
велосипеді; право проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху; право прогону худоби по наявному
шляху тощо, колегія суддів вказує, що
позивач не позбавлений можливості
вчинити дії, спрямовані на захист його
майнових інтересів, у випадку їх
оспорення, шляхом встановлення
сервітуту.

Так, згідно з частиною першою статті 100
Земельного кодексу України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до частини першої статті 103
Земельного кодексу України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Враховуючи викладене, зважаючи на
відсутність факту порушення прав
позивача з боку відповідача як
суб'єктом владних повноважень у зв'язку
з прийняттям оскаржуваного рішення,
колегія суддів погоджується із
позицією суду апеляційної інстанції
щодо відсутності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанцій не
спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судом апеляційної інстанції
дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: