Справа № 826/19369/13-а
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2014 року 12:50
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії,-
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулась ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1,
позивач) до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
(надалі - Реєстраційна служба ГУЮ у м.
Києві, відповідач) про визнання
неправомірними дії, які пов'язані з
відмовою позивачу в реєстрації права
власності на 1/6 частку квартири
АДРЕСА_1; зобов'язання зареєструвати
право власності на 1/6 частку квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_1; зобов'язання надати
свідоцтво на право власності на 1/6
частку квартири АДРЕСА_1 та Витяг з
Державного реєстру прав на нерухоме
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що Реєстраційна
служба ГУЮ у м. Києві неправомірно
відмовила їй у реєстрації права
власності на 1/6 частку квартири з
підстав відсутності оригіналу
свідоцтва про право власності на житло,
оскільки для отримання Витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно або для замовлення дублікату
свідоцтва про право власності спочатку
потрібно пройти реєстрацію в
Реєстраційній службі після 01.01.2013р., а
для проходження реєстрації потрібно
мати правовстановлюючий документ
(Витяг з Державною реєстру прав на
нерухоме майно, дублікат свідоцтва на
право власності) на нерухоме майно.
На підставі вищезазначеного позивач
вважає, що дії відповідача порушують її
права, оскільки позбавляють її
можливості зареєструвати право
власності на частку квартири.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
Представник відповідача у судове
засідання не прибув, хоча про дату, час
та місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином, подав
суду письмові заперечення, у яких проти
задоволення позовних вимог
заперечував у повному обсязі та
зазначив, що оформлення права
власності на нерухоме майно, яке
виникло до 01 січня 2013 року, з видачею
свідоцтва про право власності
проводилось, зокрема, органами
місцевого самоврядування, а
Реєстраційна служба повноваженнями з
видачі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно та, відповідно, його
дубліката наділена починаючи з 01 січня
Відповідно до вимог частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд
прийшов до висновку про доцільність
розгляду справи у письмовому
провадженні на підставі наявних
матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників сторін судом
встановлено наступне.
Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 13.12.1995р., 1/6
частка квартири АДРЕСА_1 належить
Розпорядженням Шевченківської
районної державної адміністрації м.
Києва № 287 від 06.12.1995 р. прізвище
неповнолітньої ОСОБА_1 змінено на
Відповідно до свідоцтва про шлюб від
13.05.2011 р. НОМЕР_1 прізвище ОСОБА_1 змінено
Відповідно до свідоцтва про шлюб від
18.02.2012 р. НОМЕР_2 прізвище ОСОБА_1 змінено
Як стверджує позивач, 15.11.2013р.,
отримавши рішення Шевченківського
районного суду м. Києва у справі №
що 16 частка квартири АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_1, вона звернулася до
Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві для
реєстрації 16 частка квартири, що
належить їй на праві власності, проте
отримала уснувідмову.
Вказана відмова аргументувалася
відсутністю оригіналу свідоцтва про
право власності на житло від 13.12.1995 р.
Вважаючи відмову у реєстрації права
власності неправомірною, позивач
звернувся до з відповідним позовом.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог і відсутність підстав
для їх задоволення виходячи з
Судом встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
право власності позивача на 1/6 квартири
АДРЕСА_1 не встановлювалось. Вказаним
рішенням позивачу відмовлено у
задоволені позову щодо визначення
частки квартири та припинення права
сумісної власності.

Таким чином, вказане рішення не
породжувало, не змінювало і не
припиняло будь-які права позивача, які
існували раніше, а отже підставою
виникнення права власності на 1/6 частку
вказаної квартири стало свідоцтво про
право власності від 13.12.1995 року, видане
відділом Приватизації державного
житлового фонду Шевченківського
виконкому (розпорядження № 13172 від
12.12.1995 р.).

В той же час, відповідно до Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (у
редакції Закону України від 11.02.2010 р. №
1878-VI із змінами, внесеними згідно із
Законом України від 04.07.2012 р. № 5037-VI;
далі - Закон) державна реєстрація прав
на нерухоме майно та їх обтяжень з
01.01.2013р. проводиться державним
реєстратором прав на нерухоме майно
органу державної реєстрації, а також
нотаріусами як спеціальними
суб'єктами, на яких покладаються
функції державного реєстратора.

При цьому органом державної реєстрації
проводиться державна реєстрація прав
на нерухоме майно, зокрема: з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно (в тому числі на
новозбудовані, реконструйовані об'єкти
нерухомого майна, у зв'язку із
внесенням до статутного фонду
юридичної особи нерухомого майна); на
підставі рішень органів влади
(включаючи відповідні рішення суду, що
набрали законної сили); речових прав,
які виникли до 01.01.2013 та не були
зареєстровані відповідно до
законодавства України, яке діяло на час
їх виникнення.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
Порядок державної реєстрації), а також
Порядок надання інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703 (з подальшими змінами).

Законом та Порядком державної
реєстрації прав передбачено
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, інших
речових прав за заявочним принципом
шляхом подання уповноваженому суб'єкту
відповідної заяви про державну
реєстрацію, форму і вимоги до якої
встановлює Міністерство юстиції
України (частина четверта статті 15
Закону, пункт 7 Порядку державної
реєстрації).

Відповідно до абзацу першого пункту 10
Порядку заявник разом із заявою про
державну реєстрацію подає органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
необхідні для такої реєстрації
документи, визначені цим Порядком, їх
копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита.

Документи, необхідні для проведення
державної реєстрації, що подані з
порушенням вимог, установлених
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію.

Відповідно до п. 27 Порядку, документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є,
зокрема, свідоцтво про право власності.

Так, згідно частини третьої ст.16 Закону,
разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Тобто, Закон чітко передбачає що для
реєстрації/перереєстрації права
власності до Реєстраційної служби
подають документи як оригінали так і їх
копії.

Як встановлено судом та не
заперечувалось позивачем, останньою
подавалось до Реєстраційної служби
ГУЮ у м. Києві завірену копії свідоцтва
про право власності, виданого відділом
Приватизації державного житлового
фонду Шевченківського виконкому
(розпорядження № 13172 від 12.12.1995 р.).

Таким чином, у відповідача не було
правових підстав для здійснення
державної реєстрації права власності
на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, оскільки
позивачем не надані визначені
законодавством документи.

В той же час, після відмови відповідача
в реєстрації частки квартири позивач
звернулась до Реєстраційної служби
ГУЮ у м. Києві з проханням видати
свідоцтво про право власності на 1/6
частку квартири АДРЕСА_1 та Витяг з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно.

Таким чином, позивач фактично
намагалась не зареєструвати право
власності, а отримати у Реєстраційної
служби ГУЮ у м. Києві
правовстановлюючий документ, що
підтверджує це право власності.

З цього приводу суд зазначає наступне.

За загальним правилом, у разі втрати
або зіпсування документа, лише суб'єкт,
що видавав такий документ, може видати
його дублікат. При цьому, втрата
чинності нормативно-правовим актом, на
підставі якого відповідний суб'єкт
видавав документ, не є підставою для
відмови у видачі дубліката документа.
Єдиною підставою, за наявності якої
видача дубліката документа не може
бути здійснена суб'єктом, який видав
такий документ, це ліквідація
(припинення діяльності) такого
суб'єкта. У такому випадку видача
дубліката документа здійснюється
правонаступником відповідного
суб'єкта або архівною установою (якщо
передбачається передача документів до

Чітке визначення терміну «дублікат» в
чинному законодавстві відсутнє, проте
з практики застосування термінів, слів
та словосполучень у юриспруденції
дублікатом є другий примірник
документа, що має таку саму юридичну
силу, як і оригінал. Тобто, дублікат
документа повинен містити ті ж
відомості, що й оригінал документа.
Фактично видача дубліката полягає у
відтворенні тексту документа, дублікат
якого видається, що спрямоване на
відновлення такого документа у випадку
неможливості використання останнього
з певних причин.

Із запровадженням з 01січня 2013 року в
Україні системи державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень відповідно до Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень
проводиться, зокрема органами
державної реєстрації прав -
структурними підрозділами
територіальних органів Міністерства
юстиції (стаття 6).

Згідно із підпунктом 6 частини другої
статті 9 вказаного Закону державний
реєстратор прав на нерухоме майно у
випадках, встановлених Законом, видає
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно під час проведення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Суд звертає увагу, що повноваженнями з
видачі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно та, відповідно, його
дубліката державні реєстратори прав на
нерухоме майно наділені починаючи з 01
січня 2013 року.

До 01 січня 2013 року оформлення права
власності на нерухоме майно з видачею
свідоцтва про право власності
проводилось, зокрема органами
місцевого самоврядування відповідно
до Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції від 07 лютого 2002
року №7/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року
за № 157/6445, яке втратило чинність з 01
січня 2013 року.

Припинення повноважень органів
місцевого самоврядування щодо
оформлення права власності на нерухоме
майно з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно не є
наслідком припинення в цілому
діяльності таких органів, а тому, у
випадку втрати чи зіпсування такого
свідоцтва, видачу його дубліката
здійснює відповідний орган місцевого
самоврядування.

При цьому, оскільки норма, якою органам
місцевого самоврядування
рекомендувалося проводити видачу
свідоцтв про право власності на об'єкти
нерухомого майна на спеціальних
бланках, зразок та опис яких
затверджується Міністерством юстиції,
а саме абзац третій пункту 6 наказу
Міністерства юстиції від 07 лютого 2002
року №7/5 «Про затвердження Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно»,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
18 лютого 2002 року за № 157/6445, втратила
чинність з 01 січня 2013 року, видача
дубліката свідоцтва про право
власності на нерухоме майно
здійснюється без використання
відповідного спеціального бланка.

На підставі викладених положень та
обставин, суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_1, до Реєстраційної служби
ГУЮ у м. Києві про визнання
неправомірними дії, зобов'язання
зареєструвати право власності на 1/6
частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та
зобов'язання надати свідоцтво про
право власності на 1/6 частку квартири є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено
правомірність своїх дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко