Справа № 805/17145/13-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 р.
Справа №805/17145/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 12 год. 08
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Зінченка О.В.,

при секретарі судового засідання Усові
Д.В.,

з участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Пашкарьової Г.С., Гришай
В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Горлівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
недійсним та скасування податкового
повідомлення-рішення від 10 січня 2013
року № , -

в с т а
н о в и в :

У листопаді 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 (далі -
позивач, ОСОБА_4) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - відповідач, Горлівська
ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області)
про визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 10
січня 2013 року № .

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на те, що 13
грудня 2013 року Горлівською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 щодо нарахування орендної плати
земельних ділянок комунальної
власності та причин сплати її у менших
розмірах протягом 2011-2012 роках. За
результатами даної перевірки
податковим органом складений акт від 13
грудня 2013 року № 1239/17-2/НОМЕР_2, згідно з
висновками якого позивачем занижено
податкове зобов'язання з орендної
плати за земельну ділянку у періоді з
2011 - 2012 років на загальну суму 46 863,34 грн.,
у тому числі по періодах: 2011 рік - 23 431,67
грн., 2012 рік - 23 431,67 грн., в обґрунтування
яких відповідачем покладено обставини
невідповідності розміру орендної
плати за договором оренди земельної
ділянки приписам Податкового кодексу
України, яким встановлено мінімальний
розмір орендної плати не менше 3% від
грошової оцінки земель. На підставі
зазначеного акту перевірки 10 січня 2013
року податковим органом прийняте
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № , яким позивачу нараховано
суму грошового зобов'язання у
загальному розмірі 55 651,22 грн., у тому
числі за основним платежем - 46 863,34 грн.,
за штрафними (фінансовими санкціями) - 8
787,88 грн. Позивач вважає, що дане
податкове повідомлення - рішення є
недійсним та підлягає скасуванню з
наступних підстав.

26 квітня 2006 року між Горлівською
міською радою (орендодавець) з одного
боку, та громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_4 з
другого боку, було укладено договір
оренди земельної ділянки площею 2,8444 га,
предметом якого є строкове платне
користування земельною ділянкою для
обслуговування промислових будівель з
оброблення деревини у м. Горлівка, зі
строком дії даного договору 10 років, та
річним розміром орендної плати за
земельні ділянки - 1% нормативної
грошової оцінки землі. Відповідно до
вимог Закону України «Про оренду
землі» (далі - Закон № 161), оренда землі
являє собою засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності, орендарями таких земельних
ділянок є юридичні або фізичні особи,
яким на підставі договору оренди
належить право володіння і
користування земельною ділянкою. Крім
того, відповідно до згаданого Закону
істотною умовою договору оренди землі
є, зокрема, орендна плата із
зазначенням її розміру, форма і строки
якого встановлюється за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної або комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Підпунктом 14.1.136 статті 14
Податкового кодексу України орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності - це обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Відповідно до
пунктів 288.1, 288.4, 288.5 статті 288
зазначеного Кодексу підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки, розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюється між орендодавцем
(власником) і орендарем у договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою для земель
сільськогосподарського призначення ?
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель ? трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом. Отже, позивач вважає
необґрунтованим висновок податкового
органу щодо заниження позивачем
орендної плати за землю і, як наслідок,
нарахування грошового зобов'язання з
цього питання, оскільки орендна плата
за користування земельними ділянками
має договірне походження і її
збільшення суперечить визначеним
повноваженням податкового органу, а
саме, органи державної податкової
інспекції, як контролюючі органи з
питань правильності визначення та
сплати податків, мають право
перевіряти правильність визначення та
сплати орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності лише на підставі договорів
оренди таких земельних ділянок. Також,
податковим органом як при проведенні
зазначеної документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача, так і при винесенні спірного
податкового повідомлення - рішення, не
прийнято до уваги те, що договір оренди
земельної ділянки укладений
Горлівською міською радою з
громадянином (фізичною особою) ОСОБА_4,
а не з фізичною особою-підприємцем,
таким чином, відповідно до пункту 286.2
статті 286 Податкового кодексу України
платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному контролюючому
органу за місцезнаходженням земельної
ділянки податкову декларацію на
поточний рік за формою, встановленою у
порядку, передбаченому цим Кодексом, з
розбивкою річної суми рівними частками
за місяцями. Отже, обов'язок
самостійного обчислення суми податку
та надання контролюючому органу
податкової декларації з плати за землю
поширюється на фізичних осіб-орендарів
земельної ділянки. З огляду на
наведене, просив суд визнати недійсним
та скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 10 січня 2013 року
(справи 3-7).

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги у повному обсязі, надав
пояснення аналогічні викладеним у
позовній заяві, просив задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі.

Представники відповідача заперечували
проти задоволення позовних вимог, про
що у судовому засіданні надали
письмові заперечення (арк. справи 70-79), в
яких зазначили, що на підставі наказу №
1536 від 21 листопада 2012 року та
повідомлення про проведення перевірки
від 21 листопада 2012 року № 104/17-2
Горлівською об'єднаною державною
податковою інспекцією згідно з
підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 щодо нарахування орендної плати
земельних ділянок комунальної
власності та причин сплати її у менших
розмірах протягом 2011-2012 року, за
результатами якої податковим органом
складений акт від 13 грудня 2013 року №
1239/17-2/НОМЕР_2, на підставі якого 10 січня
2013 року податковим органом відносно
позивача прийняте податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
, яким згідно з пунктом 54.3.2 пункту
54.3 статті 54, частини 1 пункту 123.1 статті
123 Податкового кодексу України за
порушення підпункту 288.5.1 пункту 288.5
статті 288 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
з орендної плати з фізичних осіб на 55
651,22 грн., з яких за основним платежем - 46
863,34 грн., за штрафними (фінансовими
санкціями) - 8 787,88 грн. В обґрунтування
своєї правової позиції представники
відповідача вказали, що відповідно до
статті 1, частин 1, 2 статті 21 Закону
України «Про оренду землі» оренда
землі - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності. Орендна плата - це платіж,
який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків винесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 14.1.136, 14.1.147
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України плата за землю - це
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності. Орендна плата за земельні
ділянки державної і комунальної
власності - це обов'язковим платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Також, відповідно до підпункту 9.1.10
пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу
України плата за землю належить до
загальнодержавних податків і зборів.
Відповідач вважає, що виходячи з
аналізу пунктів статті 288.1, 288.2, 288.3, 288.4,
288.5 статті 288 Податкового кодексу
України, розмір орендної плати за
земельні ділянки державної і
комунальної власності хоча і є умовою
договору оренди, однак з огляду на те,
що цей платіж є загальнодержавним
податком, тому його елементи (платники
податку, об'єкт оподаткування, база
оподаткування, ставка податку, порядок
обчислення податку, податковий період,
строк та порядок сплати податку)
визначаються саме Податковим кодексом
України. Відтак, розмір орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності, незважаючи на
умови договору, не може бути меншим
граничного розміру, передбаченого
підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК
України, а саме: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом. З урахуванням зазначених
норм законодавства, відповідачем
встановлено, що орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності за 2011-2012 роки
повинна становити 70 296,50 грн. Позивачем
задекларовано орендної плати на
загальну суму 23 432,16 грн., що призвело до
заниження податкового зобов'язання з
орендної плати на суму 46 863,34 грн.
Відповідач зауважує, що підпунктом 54.3.2
пункту 54.3 статті 54 ПК України
встановлено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника
податків, передбачених цим Кодексом,
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках. Зі змісту
пункту 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України вбачається, що
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового зобов'язання
платника податків на підставах,
визначених, зокрема наведеними вище
підпунктами статті 54 даного Кодексу, що
тягне за собою накладення на платника
податків штрафу. Отже, відповідачем на
виконання вищевикладеного застосовано
до позивача штрафні санкції у розмірі 8
787,88 грн. Представники відповідача
вказали, що прийняте податкове
повідомлення - рішення є правомірними,
просили відмовити у задоволенні
заявлених позовних вимог у повному
обсязі.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, заслухавши
пояснення представників сторін,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду цієї
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Позивач - ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, адреса: 83000, АДРЕСА_1)
зареєстрований фізичною
особою-підприємцем виконавчим
комітетом Горлівської міської ради
Донецької області 10 жовтня 2002 року, про
що державним реєстратором зроблено
запис в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 2 001901, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_3 (арк. справи 24),
а також випискою з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії ААВ № 877641 (арк.
справи 25). Позивач з 15 жовтня 2002 року
перебував на обліку в
Центрально-Міському відділенні
Горлівської ОДПІ, як платник податків
за неосновним місцем обліку, з 11
вересня 2012 року знаходиться на обліку у
ДПІ у Ворошиловському районі м.
Донецька (арк. справи 62-66).

Відповідач - Горлівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів
Донецькій області у розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України
у даних правовідносинах є суб'єктом
владних повноважень.

Керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1
статті 20 та пунктом 75.1 статті 75
Податкового кодексу України
контролюючи органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки
платників податків в порядку,
встановленому цим Кодексом. Камеральні
та документальні перевірки
проводяться контролюючими органами в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78
Податкового кодексу України про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом.

Згідно пункту 86.1 статті 86 Податкового
кодексу України результати перевірок
(крім камеральних та електронних
перевірок) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами контролюючого
органу та платниками податків або їх
законними представниками (у разі
наявності). У разі встановлення під час
перевірки порушень складається акт.
Якщо такі порушення відсутні,
складається довідка.

Як вбачається з матеріалів
адміністративної справи та
встановлено у судовому засіданні, з 30
листопада 2013 року головним державним
податковим ревізором - інспектором
відділу податкового контролю
управління оподаткування фізичних
осіб Горлівської ОДПІ Гришай Вітою
Анатоліївною та старшим державним
податковим ревізором - інспектором
відділу податкового контролю
управління оподаткування фізичних
осіб Горлівської ОДПІ Шапошніковим
Олегом Олеговичем, згідно із
підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ,
підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78,
пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу
України, відповідно до наказу № 1536 від
21 листопада 2012 року та повідомлення про
проведення перевірки від 21 листопада
2012 року № 104/17-2 проводилась
документальна позапланова невиїзна
перевірка фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 з питань нарахування орендної
плати земельних ділянок комунальної
власності та причин сплати її у менших
розмірах протягом 2011-2012 років, за
наслідками якої складено акт перевірки
№ 12391/17-2/НОМЕР_2 від 13 грудня 2013 року
(арк. справи 9-12).

Зі змісту висновків наведеного акту
перевірки вбачається, що
документальною позаплановою невиїзною
перевіркою встановлені порушення
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4
підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288
Податкового кодексу України, що
виразилося у заниженні податкового
зобов'язання з орендної плати на
земельну ділянку у періоди 2011 - 2012 років
на загальну суму 46 863,34 грн., у тому числі
по періодах: 2011 рік - 23 431,67 грн., 2012 рік - 23
431,67 грн.

На підставі акту перевірки та згідно з
підпунктом 54.3.2 пункту 54 статті 54,
пункту 123.1 статті 123 пункту 7 підрозділу
10 розділу XX «Інших перехідних
положень» Податкового кодексу України
Горлівською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Донецькій області прийняте податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від 10
січня 2013 року № , яким ФО-П ОСОБА_4
донарахована сума грошового
зобов'язання з орендної плати фізичних
осіб у загальному розмірі 55 651,22 грн. , з
яких за основним платежем - 46 863,34 грн.,
за штрафними (фінансовими санкціями) - 8
787,88 грн. (арк. справи 8).

Не погодившись із прийнятим податковим
повідомленням-рішенням 29 листопада 2013
року позивач звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою про визнання недійсним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 10 січня 2013
року № .

Прийняте відповідачем
податкове-повідомлення рішення є
правовим актом індивідуальної дії,
правомірність винесення якого
здійснюється за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Обов'язок суду вирішувати спори на
підставі Конституції України
закріплений положеннями принципу
законності викладеного у пункті 1
частини 1 статті 9 КАС України.

Спірною обставиною між сторонами є
обґрунтованість зроблених
відповідачем висновків у наведеному
акті перевірки стосовно заниження
позивачем податкового зобов'язання з
орендної плати на загальну суму 46 863,34
грн. 2011-2012 роках і, як наслідок,
обґрунтованість прийняття
відповідачем на підставі означених
висновків податкового-повідомлення
рішення форми «Р» від 10 січня 2013 року №
, яким також застосовані штрафні
санкції, з цього приводу суд зазначає
наступне.

У пункті 9.1 статті 9 Податкового кодексу
України закріплено, що плата за землю
належить до загальнодержавних
податків та зборів.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
плата за землю - загальнодержавний
податок, який справляється у формі
земельного податку та орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності.

Одночасно, підпунктами 14.1.73 та 14.1.74
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України визначено, що землекористувачі
- юридичні та фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди; земельна
ділянка - частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, цільовим (господарським)
призначенням та з визначеними щодо неї
правами.

Базою оподаткування згідно з
підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271
Податкового кодексу України є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнтів
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого цим розділом.

Крім того, для визначення нормативної
грошової оцінки враховуються такі
показники як вартість одного
квадратного метра земельної ділянки,
яка знаходиться у конкретній
економіко-планувальній зоні міста, в
якому розташована дана земельна
ділянка, та має комерційне
функціональне значення, а також площа
земельної ділянки.

Відповідно до статті 206 Земельного
кодексу України використання землі в
Україні є платним. Згідно зі статтею 269
Податкового кодексу України
платниками податку є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі. У статті 270
Податкового кодексу України зазначено,
що об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні, та земельні частки
(паї), які перебувають у власності.

За приписами статті 288 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, повинні до 1 лютого
подавати контролюючому органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
переліки орендарів, з якими укладено
договори оренди землі на поточний рік,
та інформувати відповідний
контролюючий орган про укладення
нових, внесення змін до існуючих
договорів оренди землі та їх
розірвання до 1 числа місяця, що настає
за місяцем, у якому відбулися зазначені
зміни. Платником орендної плати є
орендар земельної ділянки. Об'єктом
оподаткування є земельна ділянка,
надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної
плати встановлюються у договорі оренди
між орендодавцем (власником) і
орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума
платежу: не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом (підпункт 288.5.1. пункту 288.5
статті 288 Кодексу).

Із наданих у судовому засіданні
пояснень представниками сторін, що
підтверджуються матеріалами справи,
судом встановлено, що 26 квітня 2006 року
між Горлівською міською радою
(орендодавець) з одного боку, та
(орендарями) громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_4
з другого боку, укладено договір оренди
земельної ділянки площею 2,8444 га,
відповідно до якого орендодавець
надає, а орендар приймає у строкове
платне користування земельну ділянку
згідно рішення Горлівської міської
ради від 20 березня 2006 року № IV/32-13, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Нормативно грошова оцінка земельної
ділянки згідно Довідки про нормативну
оцінку № 1183 від 05 квітня 2006 року (арк.
справи 21) складала 1 868 486,00 грн. (65,69
грн/м2). Предметом даного договору є
строкове платне користування
земельною ділянкою для обслуговування
промислових будівель з оброблення
деревини у м. Горлівка, зі строком дії
даного договору 10 років, та річним
розміром орендної плати за земельні
ділянки - 1 % нормативної грошової
оцінки землі (арк. справи 13-18).

19 травня 2006 року між Горлівською
міською радою (орендодавець) з одного
боку, та (орендарями) ОСОБА_5, ОСОБА_4 з
другого боку, складено акт
прийому-передачі земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2) (арк.
справи 22).

26 січня 2011 року позивач надав до
податкової інспекції податкову
декларацію з плати за землю (земельний
податок та/або орендна плата за
земельні ділянки державної або
комунальної власності), якою
задекларував податок до сплати за 2011
рік в загальній сумі 11 716,58 грн., з яких
із січня по листопад 2011 року по 976,38 грн.
на місяць, а у грудні 2011 року - 976,40 грн.
(арк. справи 26-27).

15 лютого 2012 року позивач також надав до
податкової інспекції податкову
декларацію з плати за землю (земельний
податок та/або орендна плата за
земельні ділянки державної або
комунальної власності) якою
задекларував податок до сплати за 2012
рік в загальній сумі 11 716,58 грн., з яких
із січня по листопад 2012 року по 976,38 грн.
на місяць, а у грудні 2012 року - 976,40 грн.
(арк. справи 29-30).

При цьому, позивач у наведених
деклараціях визначив до сплати за 2011-2012
роки орендну плату за земельну ділянку
площею 1, 4222 га, нормативно-грошова
оцінка якої з урахуванням коефіцієнта
індексації складала 1 171 608,36 грн.

Разом із цим, статтею 289 Податкового
кодексу України визначено, що для
визначення розміру податку та орендної
плати використовується нормативна
грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, здійснює
управління у сфері оцінки земель та
земельних ділянок (пункт 289.1 статті 289
Кодексу).

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, за індексом
споживчих цін за попередній рік щороку
розраховує величину коефіцієнта
індексації нормативної грошової
оцінки земель, на який індексується
нормативна грошова оцінка
сільськогосподарських угідь, земель
населених пунктів та інших земель
несільськогосподарського призначення
за станом на 1 січня поточного року, що
визначається за формулою:

Кi = [І - 10]:100,

де І - індекс споживчих цін за
попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін не
перевищує 110 відсотків, такий індекс
застосовується із значенням 110.

Коефіцієнт індексації нормативної
грошової оцінки земель застосовується
кумулятивно залежно від дати
проведення нормативної грошової
оцінки земель (пункт 289.2 статті 289
Кодексу).

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації не пізніше 15
січня поточного року забезпечують
інформування центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
податкову політику, і власників землі
та землекористувачів про щорічну
індексацію нормативної грошової
оцінки земель (пункт 289.3 статті 289
Кодексу).

Як свідчить акт перевірки та
підтверджено поясненнями
представників відповідача у судовому
засіданні, донарахування позивачеві
орендної плати до трикратного розміру
земельного податку за наведену
земельну ділянку у розмірі 46 863,34 грн., у
тому числі по періодах: 2011 рік - 23 431,67
грн., 2012 рік - 23 431,67 грн., контролюючим
органом здійснено виходячи із
нормативної грошової оцінки вказаної
позивачем у деклараціях з плати за
землю (земельний податок та/або орендна
плата за земельні ділянки державної
або комунальної власності), що
подавалися контролюючому органу, тобто
із суми - 1 171 608,36 грн.

Втім, під час судового розгляду справи
установлено, що нормативна грошова
оцінка земельної ділянки площею 2,8444 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2, при
коефіцієнті функціонального
використання «комерційна діяльність»
2.5 у 2011-2012 роках становила 21 090 373,00 грн.,
що підтверджується інформацією
Управління Держземагенства у м.
Горлівці Головного управління
Держземагенства у Донецькій області, а
також витягами з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки від 31 січня 2014
року № 180, № 181 (арк. справи 86-88).

За даних обставин, приймаючи до уваги,
що позивач орендував наведену земельну
ділянку спільно із ОСОБА_5, то у 2011-2012
роках орендна плата за дану земельну
ділянку повинна була обраховуватися
особисто позивачем із розміру
нормативної грошової оцінки - 10 545 186, 50
грн.

Таким чином, під час розгляду
адміністративної справи установлено,
що контролюючим органом при
донарахуванні позивачеві орендної
плати до трикратного розміру
земельного податку, як визначено
приписами підпункту 288.5.1. пункту 288.5
статті 288 Податкового кодексу України,
прийнята до уваги сума нормативної
грошової оцінки орендованої позивачем
земельної ділянки, яка є значно нижчою
від такої оцінки, що фактично діяла у
2011-2012 роках.

При цьому, як неодноразово вказував
Вищий адміністративний суд України під
час касаційного перегляду судових
рішень, недотримання податковим
органом певних вимог законодавства при
проведенні перевірки не є підставою
для визнання недійсним рішення про
збільшення грошових зобов'язань.
Рішення податкового органу не може
бути визнано недійсним з підстав
допущення певних порушень при
проведенні перевірки, у разі
встановлення допущення суб'єктом
господарювання порушень законодавства
(ухвала Вищого адміністративного суду
України від 06 липня 2011 року в
адміністративній справі № К-20120/07).

Водночас, пунктом 54.5. статті 54
Податкового кодексу України визначено,
якщо сума грошового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність і повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Стаття 71 КАС України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що відповідачем під
час розгляду адміністративної справи
повністю доведено правомірність
донарахування позивачеві грошового
зобов'язання з орендної плати з
фізичних осіб у розмірі 46 863,34 грн., а
також застосування штрафних санкцій у
розмірі 8 787,88 грн., а тому позовні вимоги
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання недійсним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 10 січня 2013
року № не підлягають
задоволенню.

Згідно із вимогами статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
витрати, що понесла сторона, не на
користь якої ухвалено судове рішення,
їй не компенсуються.

На підставі викладеного,керуючись
статтями 8, 9, 10, 11, 40, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 254
КАС України, суд, -

п о с
т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Горлівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання недійсним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 10
січня 2013 року № , - відмовити
повністю.

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 07
лютого 2014 року в присутності
представників сторін.

Постанова у повному обсязі складена 12
лютого 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зінченко О.В.