Справа № 816/6030/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р. Справа № 816/6030/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Шабанової С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
27.11.2013р. по справі № 816/6030/13-а

за позовом Приватного підприємства
"Інтерресурс"

до Державної податкової інспекції у
м. Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне підприємство
"Інтерресурс" (далі - ПП "Інтерресурс"),
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області, в якому з
урахуванням уточнень та відмови від
частини позовних вимог, просив
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05 липня 2013
року №.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013р. по
справі № 816/6030/13-а позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним
судовим рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову та прийняти нову, якою у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
в повному обсязі з підстав та мотиві,
викладених в ній.

Позивача в поясненнях
представника у судовому засіданні та
письмових поясненнях проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, наполягаючи на законності
та обґрунтованості постанови суду
першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду першої інстанції та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення, прийняті контролюючим
органом, є протиправними з мотивів
доведеності позивачем реальності
здійснення господарських операцій та
правомірності відображення валових
витрат, а отже формування податкового
кредиту.

Колегія судів частково не погоджується
з вказаним висновком суду першої
інстанції, оскільки, суд прийнявши
правильне по суті судове рішення,
помилково застосував норми
матеріального права.

Так, судом першої інстанції
встановлено, підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами, що
позивач пройшов передбачену
законодавством процедуру державної
реєстрації, з 05 серпня 1999 року
перебуває на обліку в якості платника
податків в ДПІ у м. Полтаві та є
платником податку на прибуток (а.с. 90-91,
т. І).

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010
є: оптова торгівля металами та
металевими рудами (46.72), оптова торгівля
відходами та брухтом (основний, 46.77),
неспеціалізована оптова торгівля (46.90),
демонтаж (розбирання) машин і
устатковання (38.31), відновлення
відсортованих відходів (38.32).

Вказані обставини сторонами
визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС
України не доказуються перед судом.

У період з 04 червня 2013 року по 17 червня
2013 року фахівцями ДПІ у м. Полтаві,
згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1
статті 20, підпунктом 78.1.11 пункту 78.1
статті 78, пунктом 82.2 статті 82
Податкового кодексу України,
відповідно до наказу від 29 травня 2013
року №1501 (із змінами відповідно до
наказу від 10 червня 2013 року №1583) та на
виконання постанови старшого слідчого
СУ УМВС України в Полтавській області
Ільїної Ж.В. про призначення
документальної перевірки, проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПП "Інтерресурс" з питань
повноти нарахування та сплати податків
в бюджет при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "МетЮг-М" за період
з 02 грудня 2010 року по 01 січня 2013 року.

Результати перевірки оформлені актом
від 18 червня 2013 року №3345/22.4-12/30486304.

У висновках вказаного акту перевірки
контролюючим органом відображено
порушення позивачем приписів: пункту 3.1
статті 3, пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств",
внаслідок чого податкові
ревізори-інспектори дійшли висновку
про заниження позивачем податку на
прибуток за І квартал 2011 року в розмірі
1 105 461 грн. (а.с. 16-49, т. І).

На підставі даного висновку Акту
перевірки, ДПІ у м. Полтаві 05 липня 2013
року прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення ПП "Інтерресурс" суми
грошового зобов'язання за платежем:
"податок на прибуток приватних
підприємств, 11021000" в розмірі 1 105 462 грн.
(а.с. 57, т. 1).

За результатами звернення позивача зі
скаргою на дане податкове
повідомлення-рішення до Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області, рішенням контролюючого органу
від 24 вересня 2013 року №985/10/16-31-10-04-06
скаргу платника податків залишено без
задоволення, а спірне податкове
повідомлення-рішення - без змін (а.с. 59-62,
т. 1).

З дослідженого акту перевірки слідує,
що фактичною підставою для прийняття
контролюючим органом рішення, слугував
висновок відповідача, викладений в
акті перевірки про те, що господарські
операції між ПП "Інтерресурс" та ТОВ
"МетЮг-М" не спричиняють реального
настання правових наслідків, у зв'язку
з чим позивачем, на думку податкового
органу, порушені вимоги вищенаведеного
законодавства. Враховуючи наведене,
відповідач дійшов висновку про не
підтвердження фактичної поставки
товарів від ТОВ "МетЮг-М" до ПП
"Інтерресурс", а відтак, безтоварний
характер задекларованих господарських
операцій з придбання позивачем у
вказаного контрагента брухту та
відходів чорних металів.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія
суддів виходить з наступного.

Станом на момент вчинення спірних
господарських операцій (І квартал 2011
року) правові засади справляння
податку на прибуток в Україні було
визначено Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР.

Так, згідно зі статтею 3 вказаного
Закону об'єктом оподаткування є
прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму
валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Поняття та порядок формування
платником податків валових витрат
виробництва та обігу визначено статтею
5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств".

Відповідно до пункту 5.1 вказаної статті
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті /підпункт 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"/.

Водночас, в силу підпункту 5.3.9 пункту 5.3
зазначеної статті не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Таким чином, валові витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображатимуть
реальність здійснення господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

З матеріалів справи слідує, що між ПП
"Інтерресурс" (Покупець) та ТОВ "МетЮг-М"
(Постачальник) укладено договір
поставки від 04 січня 2011 року №3/1/2011 (а.с.
189, т. І).

За умовами даного договору ТОВ "МетЮг-М"
(постачальник) зобов'язувалося
поставити, а ПП "Інтерресурс" (покупець)
- прийняти брухт та відходи чорних
металів та оплатити їх вартість.

Кількість товару, асортимент
(сортамент, види, марки) вказуються у
товарних накладних (пункту 1.2 договору).

Ціна товару є договірною, визначається
за взаємною згодою сторін і фіксується
у товарних накладних, які є невід'ємною
частиною договору (пункту 2.1 договору).

Постачання товару здійснюється
автотранспортом покупця на умовах EXW -
франко-завод, м. Миколаїв (пункт 3.1
договору).

04 січня 2011 року сторонами укладено
додаткову угоду до договору поставки
від 04 січня 2011 року №3/1/2011, за змістом
якої погоджено використання факсиміле
на документах, що оформляються для
виконання даного договору (а.с. 190, т. І).

За приписами ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно до ст. 712 Цивільного Кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми,
наслідками за договором постачання
товару є перехід права власності на
товар від Постачальника до Покупця за
певну грошову суму.

На виконання умов зазначеного договору
ТОВ "МетЮг-М" у січні 2011 року здійснило
поставку ПП "Інтерресурс" металобрухту
загальною кількістю 882,866 т та вартістю 2
736 884 грн. 60 коп.

Крім того, у лютому 2011 року, за
твердженням представника позивача, ПП
"Інтерресурс" отримано від ТОВ "МетЮг-М"
брухт чорних металів кількістю 1252,647 т
та вартістю 4 421 843 грн. 91 коп.

На підтвердження факту поставки
товарів (брухту та відходів чорних
металів) ТОВ "МетЮг-М" виписано та
передано позивачу видаткові накладні
від 31 січня 2011 року №РН-0000005 (а.с. 191, т. І)
та від 28 лютого 2011 року №РН-0000013 (а.с. 1, т.
ІІ).

Приймання металобрухту від
постачальника оформлено
приймально-здавальними актами, копії
яких долучено до матеріалів справи (а.с.
192-240, т. І; а.с. 2-66, т. ІІ).

Колегія суддів вважає за потрібне
відмітити, що взаємовідносини між ПП
"Інтерресурс" і ТОВ "МетЮг-М" склались
саме із купівлі-продажу металобрухту,
отже, у даному випадку, регулюються
нормами Закону України «Про
металобрухт».

Так, за приписами ч. 11 ст. 4 Закону
України «Про металобрухт» визначено,
що приймання промислового брухту від
юридичних осіб оформлюється актом
приймання із зазначенням найменування
юридичної особи, кількості та джерел
походження металобрухту. В акті
робиться відмітка про вибухову
безпеку, а в разі потреби - про
дезактивацію і очищення металобрухту
від шкідливих речовин та зазначається
рівень дози випромінювання. Порядок
приймання, зберігання і методи
випробувань металобрухту чорних та
кольорових металів встановлюються
відповідно до стандартів.

Оформлення документів, що засвідчують
набуття права власності на
металобрухт, та актів приймання
металобрухту є обов'язковим. Ці
документи повинні знаходитися у
власника металобрухту та зберігатися
протягом одного року (ч. 12 ст. 4 Закону
України «Про металобрухт»).

З наданих позивачем
приймально-здавальних актів та доданих
до них актах про походження кольорових
і чорних металів, слідує, що в них не
визначено джерел походження, а лише
вказано у графі «Джерело утворення»:
«Закуплено на підприємствах України як
товар та результат переробки на
власних потужностях».

Колегія суддів відмічає, що із
вказаного не можливо встановити
джерело походження (конкретні
підприємства), у яких здійснено
закупівлю металобрухту і відходів.

Також у вказаних актах вказано про те,
що металобрухт та відходи відповідають
ДСТУ, є вибухо-, хімічно- та
радіаційнобезпечним. Вказане
засвідчено підписом особи-керівника
підприємства, що здало металобрухт.
Проте, у актах відсутня вказівка на те,
хто саме підписав акти і яким
підприємством та методом проводилось
дослідження металобрухту на предмет
безпечності.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Дослідивши долучені представником
позивача до матеріалів справи акти,
судом встановлено, що вони не
відповідають вимогам ч. 11 ст. 4 Закону
України «Про металобрухт» та ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", оскільки не дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції,
не містять інформації про те, хто
отримав товар (не зазначено прізвища),
та не вказано на підставі якого
документу особа мала право його
отримувати, а також не містять
відомостей про джерело походження та
методи і підприємство, яким здійснено
перевірку безпечності металобрухту. .

Окрім того, колегія суддів вважає за
потрібне відмітити, що визначальною
ознакою господарської операції є те, що
вона повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік та фінансова звітність
ґрунтуються, зокрема, на такому
основному принципі, як превалювання
сутності над формою, з яким операції
обліковуються відповідно до їх
сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

За відсутності факту придбання товарів
чи послуг або в разі, якщо придбані
товари чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Факт придбання товарно- матеріальних
цінностей, вартість, яких віднесена
позивачем на валові витрати, за рахунок
чого зменшено податок на прибуток, має
бути обов'язково підтверджений
доказами фізичного переміщення
товарно-матеріальних цінностей у
просторі від продавця до покупця.

Обов'язкове встановлення факту
поставки відповідає правовій позиції
Верховного Суду України по такій
категорії спорів, висловленій, зокрема
в постанові від 22.10.2010 у справі за
позовом Приватного підприємства
"Балтімор" до ДПІ у Кіровоградській
області, Головного управління
Державного казначейства України у
Кіровоградській області про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Так, з матеріалів справи слідує, що
доставку брухту від постачальника до
покупця здійснено автомобільним
транспортом авто перевізників: ТОВ
"Техномет" та ПП "Антре Едвертайзінг" на
підставі договорів про надання
транспортних послуг від 01 липня 2009 року
№1/2009 та від 01 лютого 2011 року №11-1/2011
відповідно.

У акті перевірки контролюючим органом
було відображено, що позивачем не
підтверджено факт перевезення товарів
від постачальника до покупця, що
обґрунтоване посиланням на відомості,
викладені у листі УДАІ УМВС України в
Полтавській області від 17 червня 2013
року вих. №11/9-3350 (а.с. 215, т. 2).

Надаю чи оцінку наведеним доводам
контролюючого органу, колегія суддів
виходить з наступного.

Частиною 2 ст.48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" встановлено,
що документами для юридичної особи, що
здійснює вантажні перевезення, є
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
дорожній лист, товарно-транспортна
накладна або інший визначений
законодавством документ на вантаж.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні (затверджено
наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р.
за №128/2568; далі за текстом -Правила №363)
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено,
що товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля є
основними документами на перевезення
вантажів.

Згідно з п.п. 11.5, 11.7 п.11 Правил №363
товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом); перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
перевізнику.

Таким чином, у позивача, як отримувача
товарів, обов'язково має залишатись
один примірник товарно-транспортної
накладної.

Оприбуткування товарів без наявності
товарно-транспортної накладної, в разі
фізичного переміщення товарів в
просторі за допомогою автомобільного
траспорта, нормами чинного
законодавства не передбачено, що
повністю кореспондується зі змістом
п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

У спірних правовідносинах товар
діставлявся автомобільним
транспортом.

Позивачем на підтвердження
перевезення металобрухту надані до
перевірки та до суду
товарно-транспортні накладні, в яких
вказано підприємство - перевізника ПП
«Антре ЕДВЕРТАЙЗІНГ», який здійснював
перевезення автомобілем марки DAF
держ.номер ВЕ 47-16 ХХ, DAF держ.номер ВЕ 71-80
АО, DAF держ.номер ВЕ 51-40 АТ, МАЗ ВІ 1639 АІ
та причіп ВІ 7219 ХХ.

Проте, згідно даних листа УДАІ УМВС
України в Полтавській області від
17.06.2013 року повідомлено, що інформація
про транспортний засіб BE 47-16 XX
відповідно до автоматизованої системи
управління обліком транспортних
засобів та водіїв «ДАІ-2000», та ІНБД
«Автомобіль», станом на 16.06.2013р.,
відсутня.

Крім того, транспортний засіб DAF BE 71-80
АО, згідно зазначеної бази даних
значиться як «SCANIA», транспортний засіб
DAF BE 51-40 AT - як «VOLVO», а транспортний засіб
МАЗ ВІ 1639 АІ - як «ВАЗ».

Судом апеляційної інстанції на
виконання вимог ч. 4 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
з метою здійснення заходів щодо
встановлення обставин придбання
товару -металобрухту позивачем та їх
фактичної наявності, що має значення
для встановлення реального характеру
операцій з придбання та реалізації
товару, витребувано пояснення та
докази на підтвердження перевезення,
усунення розбіжностей у
товарно-транспортних накладних та
доказів обліку, придбаних
товарно-матеріальних цінностей саме по
господарській операції щодо якої
позивачем сформовано спірну суму
валових витрат.

Позивачем на вимогу суду не надано
доказів на підтвердження усунення або
звернення до контрагента за усуненням
розбіжностей у товарно-транспортних
накладних.

При цьому, позивач обґрунтовує
розбіжності наявністю друкарської
помилки та не надав жодного доказу
вжиття заходів щодо її усунення.

Також з наданих на вимогу суду
апеляційної інстанції протоколів
радіаційного контролю слідує, що в них
також вказано ті самі транспортні
засоби, що і в товарно-транспортних
накладних, а отже неіснуючи
транспортні засоби.

Окрім того, надані до матеріалів справи
товарно-транспортні накладні не є
належним доказом підтвердження
реальності господарської операції з
придбання позивачем товару, оскільки
не відповідають вимогам до оформлення
товарно-транспортної накладної,
оскільки в них відсутнє зазначення
номеру подорожнього листа, вид
перевезень, дані щодо
товаросупорводжуючих документів,
спосіб визначення маси, код вантажу,
клас вантажу, маса вантажу, ціна (графи
2, 6, 8-14 ТТН), відсутні відомості про
виконавців вантажно-розвантажувальних
операцій, а також щодо часу
навантаження та розвантаження товару.

За таких обставин, надані
представником позивача
товарно-транспортні накладні не
відповідають положенням ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що позивачем не надано належних
первинних документів, які є
обов`язковими для підтвердження даної
господарської операції

Таким чином, позивачем не доведено факт
перевезення товару, тобто реальність
господарських операції за ознакою
наявності фізичного переміщення
товару.

Дані факти свідчать про те, що у
позивача відсутні належні та допустимі
докази реальності операцій за вказаним
договором, що в свою чергу свідчить про
недотримання позивачем приписів п. 1 ст.
71 КАС України.

Колегія суддів також вважає за
потрібне відзначити, що докази
наявності у позивача складських
приміщень, обладнання та рахунки
синтетичного обліку не можуть самі по
собі свідчити про виконання саме
спірної господарської операції, а лише
засвідчують факт можливості
проведення торгівлі металобрухтом.

Також докази, якими позивач
підтверджує те, що отримані
товарно-матеріальні цінності ним
використано у власній господарській
діяльності шляхом їх реалізації
Приватному акціонерному товариству
"Донецький електрометалургійний завод"
та Товариству з обмеженою
відповідальністю "Бізнес-Модуль", що
підтверджується копіями договорів
поставки, видатковими накладними,
актами приймання металів чорних
вторинних, договорами надання
комплексних транспортно-експедиційних
послуг (а.с. 138-170, 178-197, т. 2) не можуть
слугувати беззаперечним доказом
виконання саме господарської операції
з ТОВ "МетЮг-М", оскільки не визначають,
яке походження проданого металобрухту
третім особам.

Оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 КАС
України, колегія суддів приходить до
висновку, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
реальності здійснення господарської
діяльності, а отже віднесення сум за
вказаним договором до валових витрат
підприємства.

Проте, колегія суддів відмічає, що
позапланову документальну виїзну
перевірку ПП "Інтерресурс" проведено з
підстави, передбаченої підпунктом 78.1.11
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України, на виконання постанови
старшого слідчого СУ УМВС України в
Полтавській області Ільїної Ж.В. про
призначення документальної перевірки.

Відомості, викладені в акті перевірки
від 18 червня 2013 року №3345/22.4-12/30486304,
стали підставою для внесення 20 серпня
2013 року до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000158 відомостей
про кримінальне правопорушення,
передбачене частиною першою статті 212
Кримінального кодексу України,
стосовно службових осіб ПП
"Інтерресурс" при здійсненні операцій з
металобрухтом з ТОВ "МетЮг-М".

У подальшому, кримінальне провадження
№0000158 об'єднано з кримінальним
провадженням №0000050 за ознаками
кримінальних правопорушень,
передбачених частинами першою, другою
статті 3641 Кримінального кодексу
України.

Постановою начальника СВ Ленінського
РВ УМВС України в Полтавській області
майора міліції Демиденка Д.М. від 30
вересня 2013 року кримінальне
провадження №0000050 закрито у
зв'язку з відсутністю в діях службових
осіб ПП "Інтерресурс" складу злочину
(а.с. 116-118 т. 1).

Підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України визначено,
що документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється за наявності
отримання постанови суду (ухвалу суду)
про призначення перевірки або
постанову органу дізнання, слідчого,
прокурора, винесену ними відповідно до
закону у кримінальних справах, що
перебувають у їх провадженні.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78
Податкового кодексу України про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом.

Відповідно до пункту 86.9 статті 86
Податкового кодексу України, пункту 7
розділу IV наказу Державної податкової
адміністрації України N 984 від 22 грудня
2010 року "Про затвердження Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства", зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 року за N 34/18772 (в редакції, чинній на
момент прийняття податкового
повідомлення-рішення) у разі якщо
грошове зобов'язання розраховується
органом державної податкової служби за
результатами перевірки, призначеної
відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, податкове
повідомлення-рішення за результатами
такої перевірки не приймається до дня
набрання законної сили відповідним
рішенням суду. Матеріали перевірки
разом з висновками органу державної
податкової служби передаються
правоохоронному органу, що призначив
перевірку. Статус таких матеріалів
перевірки та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність.

Пунктом 58.4 статті 58 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
коли судом за результатами розгляду
кримінальної справи про злочини,
предметом якої є податки, збори,
прийнято обвинувальний вирок, що
набрав законної сили, або прийнято
рішення про закриття кримінальної
справи за нереабілітуючими підставами,
відповідний контролюючий орган
зобов'язаний визначити податкові
зобов'язання платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду, та прийняти
податкове повідомлення-рішення про
нарахування платнику таких податкових
зобов'язань і застосування стосовно
нього штрафних (фінансових) санкцій у
розмірах, визначених цим Кодексом.
Складання та надсилання платнику
податків податкового
повідомлення-рішення за податковими
зобов'язаннями платника податків за
податками та зборами, несплата
податкових зобов'язань за якими
встановлена рішенням суду,
забороняється до набрання законної
сили рішенням суду у справі або
винесення постанови про закриття такої
кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами.

Тобто, з аналізу наведених норм
законодавства чинного на момент
прийняття оспорюваного податкового
повідомлення-рішення, слідує, що
матеріали перевірки, призначеної
відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, разом з висновками органу
державної податкової служби
передаються правоохоронному органу, що
призначив перевірку, а статус таких
матеріалів перевірки та висновків
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність, при цьому орган державної
податкової служби визначає суми
грошових зобов'язань, але податкове
повідомлення-рішення не приймає до
набрання законної сили обвинувальним
вироком, прийнятим судом за
результатами розгляду кримінальної
справи про злочини, предметом якої є
податки, збори, або рішенням про
закриття кримінальної справи за
нереабілітуючими підставами.

Разом з тим, колегія суддів звертає
увагу, що оскільки пункт 86.9 статті 86 та
підпункт 78.1.11 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України, на момент
виникнення спірних правовідносин не
конкретизували коло осіб, щодо яких
може бути призначено документальну
позапланову перевірку за наявності
відповідної постанови компетентної
особи, винесеної в порядку
кримінально-процесуального
законодавства, відтак відповідну
документальну перевірку за постановою
слідчого, прокурора, органу дізнання чи
суду може бути проведено щодо будь-яких
осіб, а тому пункт 86.9 статті 86
Податкового кодексу України на момент
прийняття податкового
повідомлення-рішення врегульовував
порядок оформлення результатів
документальних позапланових перевірок
щодо будь-яких осіб, якщо такі
перевірки були проведені на підставі
підпункту 78.1.11 пункту 78.11 статті 78
Податкового кодексу України, тобто в
межах кримінально-процесуального
законодавства чи законодавства про
оперативно-розшукову діяльність.

Постанова, на підставі якої було
призначено перевірку, була прийнята
слідчим в рамках слідства по
кримінальній справі.

Виходячи з цього, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення було
прийнято на підставі акту перевірки,
призначеної в рамках кримінальної
справи та відповідно до положень
Кримінально-процесуального кодексу.

Докази набрання законної сили
відповідного рішенням суду в
кримінальній справі у матеріалах
справи відсутні.

Відтак, з огляду на те, що перевірка
позивача була призначена відповідно до
кримінально-процесуального закону та
за відсутності доказів набрання
законної сили судовим рішенням в
кримінальній справі, у відповідача
були відсутні правові підстави для
прийняття податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до положень пункту 86.9
статті 86 Податкового кодексу України
статус матеріалів перевірки,
призначеної відповідно до
кримінально-процесуального закону або
закону про оперативно-розшукову
діяльність, та висновків органу
державної податкової служби
визначається
кримінально-процесуальним законом або
законом про оперативно-розшукову
діяльність, у зв'язку з чим вони не
можуть бути досліджені в порядку
адміністративного судочинства до
набрання законної сили судовим
рішенням, прийнятим в порядку
кримінально-процесуального
судочинства.

Оскільки податкове повідомлення -
рішення прийнято контролюючим органом
без урахування вимог пункту 86.9 статті 86
Податкового кодексу України, воно
підлягає скасуванню саме з цих підстав.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
по суті правильне рішення про відмову у
задоволенні позову, але із помилковим
застосуванням норм матеріального
права, колегія суддів дійшла до
висновку про наявність підстав для
зміни Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013р. по
справі № 816/6030/13-а в частині мотивів та
підстав для відмови у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
п.1ч.1 ст. 201, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області задовольнити
частково.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013р. по
справі № 816/6030/13-а змінити в частині
мотивів та підстав для задоволення
позову.

В іншій частині постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
27.11.2013р. по справі № 816/6030/13-а -залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М. Повний
текст постанови виготовлений 17.02.2014 р.