Справа № 820/12574/13-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 р.Справа № 820/12574/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Мегабанк" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.12.2013р.
по справі № 820/12574/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Мегабанк"

до Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції

про визнання дій незаконними,
скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач- ПАТ «Мегабанк», звернувся до
суді з позовом до Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції, в якому просив визнати
незаконними дій відповідача щодо
винесення вимоги від 28.11.2013р. вих. В-2/24879
по зведеному виконавчому провадженню
ВП №40810472 та скасувати її.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.12.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст. ст. 6, 7, 52 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням", п.6 ч.1 ст. 62
Закону України "Про банки та банківську
діяльність", що призвело до
неправильного вирішення справи, з
обставин і обґрунтувань, викладених в
апеляційній скарзі.

Відповідач подав до Харківського
апеляційного адміністративного суду
письмові заперечення на апеляційну
скаргу, в яких вважає вимоги позивача
безпідставними, незаконними та такими,
що не підлягають задоволенню. Просить
залишити постанову суду першої
інстанції без змін, як таку, що прийнята
відповідно до норм діючого
законодавства.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
21.11.2013р. відповідач в особі заступника
начальника Галицького ВДВС
Львівського МУЮ з посиланням на
приписи ст. 59 Закону України «Про банки
та банківську діяльність» та ст..ст.11, 52
Закону України «Про виконавче
провадження» та у зв'язку з виконанням
виконавчих листів окружного
адміністративного суду про стягнення
коштів, наказів і виконавчих листів
місцевого загального суду про
стягнення коштів виніс постанову ВП
№40810472 про арешт коштів боржника -
Дочірнього підприємства національної
акціонерної компанії «Надра України»
«Західукргеологія», якою наклав, арешт
на кошти у межах суми 1.358.125,19грн.,
зокрема, на відкритих в ПАТ «Мегабанк»
МФО 351629 розрахункових рахунках
№0, 0, 8, , 4,
3, 2, 009, 1, 0001.

Зазначена постанова 21.11.2013 р. була
отримана позивачем, ПАТ «Мегабанк» в
особі Львівської центральної
регіональної філії, але не виконана з
причини наявності у розрахункового
рахунку №0001 статусу рахунку зі
спеціальним режимом використання
коштів для обліку стану виконання
зобов'язань перед Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

Листом від 21.11.2013 р. позивач, ПАТ
«Мегабанк», повернув постанову про
накладення арешту на кошти від 21.11.2013 р.
на адресу Галицького ВДВС Львівського
МУЮ.

28.11.2013р. відповідач, Галицький ВДВС
Львівського МУЮ в особі начальника
даного територіального органу
державної виконавчої служби України
зобов'язав банківську установу
виконати постанову від 21.11.2013 р. про
накладення арешту на кошти.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини між
сторонами по справі, застосував
відповідні норми матеріального та
процесуального права та виходив з
наступного.

Право державного виконавця прийняти
рішення з приводу накладення арешту на
кошти, які перебувають на рахунках у
банках, передбачено ч.3 ст.11, ст.ст.52 і 57
Закону України «Про виконавче
провадження».

Обов'язковість вимог державного
виконавця витікає з приписів ст.5
Закону України «Про виконавче
провадження».

За загальним правилом діюче рішення
суб'єкта владних повноважень підлягає
виконанню особою, до якої звернені
владні приписи правового акту
індивідуальної дії, незалежно від
ставлення цієї особи до такого рішення.

Прав на перевірку відповідності
згаданого рішення вимогам закону
зобов'язана особа не має, бо такими
правами законодавець у приписах ст. 124
Конституції України наділив органи
судової влади, а у приписах профільних
законів - органи прокуратури чи органи
адміністративного управління вищого
рівня.

Здобуття особою легальних підстав для
невиконання покладеного на неї
суб'єктом владних повноважень
обов'язку можливо лише у спосіб
застосування процедури
адміністративного оскарження рішення
органу управління (якщо законом факт
оскарження визначений як підстава для
зупинення перебігу строку виконання
обов'язку) чи у спосіб застосування
процедури судового оскарження рішення
органу управління (якщо законом факт
оскарження визначений як підстава для
зупинення перебігу строку виконання
обов'язку або в разі прийняття судом
ухвали про забезпечення позову шляхом
зупинення дії рішення суб'єкта владних
повноважень).

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, банк наведеного правила не
дотримався, натомість на власний
розсуд визначивши неможливість
виконання постанови державного
виконавця про накладення арешту на
кошти, повернув постанову від 21.11.2013р.
на адресу територіального органу
державної виконавчої служби України.

Таким чином, дії ПАТ «Мегабанк», не
відповідають закону, позаяк, окрім
розрахункового рахунку №0001, в
постанові державного виконавця від
21.11.2013р. про накладення арешту на кошти
указані також і інші розрахункові
рахунки, а саме: №0, 0, 8,
, 4, 3, 2, 009,
1, відносно яких банк не мав жодних
заперечень.

Оскільки на думку банку кошти на
розрахунковому рахунку №0001
належать не боржнику у виконавчому
провадженні - ДП НАК «Надра України»
«Західукргеологія», а іншому суб'єкту
права зі статусом юридичної особи -
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, то
постанова про накладення арешту на
кошти від 21.11.2013р. підлягала
обов'язковому виконанню в решті вимог.

Матеріали справи не містять жодних
фактичних даних, які б засвідчували
неможливість часткового виконання
банком постанови про накладення арешту
на кошти від 21.11.2013 р. в частині арешту
коштів на тих рахунках, які на праві
приватної власності належать саме ДП
НАК «Надра України»
«Західукргеологія». Будь-яких доводів
з даного приводу банком у тексті позову
не наведено.

Крім того, суд першої інстанції вірно
зауважив, що згідно з п.6 ч.1 ст.62 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» інформація щодо юридичних
та фізичних осіб, яка містить
банківську таємницю, розкривається
банками органам державної виконавчої
служби на їх письмову вимогу з питань
виконання рішень судів та рішень, що
підлягають примусовому виконанню
відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження", стосовно стану
рахунків конкретної юридичної особи
або фізичної особи, фізичної особи -
суб'єкта підприємницької діяльності.

Як свідчать фактичні обставини справи,
відповідач склав і направив на адресу
позивача письмову вимогу про надання
інформації стосовно розрахункових
рахунків боржника за виконавчим
провадженням - ДП НАК «Надра України»
«Західукргеологія», а банк отримав
таку вимогу.

Листом від 26.11.2013р. №80-01 2970 позивач
повідомив відповідача про те, що на
окремих рахунках залишок коштів
відсутній, а на інших недостатній для
виконання зведеного провадження.

Разом з тим, така відповідь банка не
може вважатись належним виконанням
вимог п.6 ч.1 ст.62 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», адже
текст листа не містить жодної
предметної інформації про стан кожного
рахунку, тобто суму коштів, котрі
знаходяться на такому рахунку на дату
надання розкриття інформації -
банківської таємниці, як-то
передбачено законом.

Таким чином, відповідач у спірних
правовідносинах підставно та
правильно реалізував управлінську
функцію, наклавши арешт виключно на
кошти, належні боржникові за
виконавчим провадженням, процедури
реалізації такої функції не порушив.
Відсутність на одному із декількох
розрахункових рахунків належних
суб'єкту господарювання коштів
зумовлює неможливість виконання
рішення суб'єкта владних повноважень в
частині, а не в цілому, як помилково
вважав банк у спірних правовідносинах.

Оскільки спірна вимога відповідача від
28.11.2013р. не покладає на банк жодних
додаткових обов'язків, крім тих, котрі
виникли на підставі постанови про
накладення арешту на кошти від 21.11.2013 р.,
вона не змінює стану суб'єктивних прав
та обов'язків позивача як учасника
суспільних правовідносин та не несе
для нього будь-яких негативних
наслідків.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні усіх обставин справи в їх
сукупності. Судом вірно встановлено
характер спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.
Твердження апеляційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Мегабанк"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.12.2013р. по
справі № 820/12574/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Рєзнікова С.С.