Справа № 2036/2а-10/11
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2013-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

02 грудня 2013 року м. Київ
В/800/4603/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого: Олексієнка М.М.,

суддів: Бутенка В.І.,

Весельської Т.Ф.,

Винокурова К.С.,

Гаманка О.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 1
серпня 2013 року, постановленої за
результатами розгляду справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області,
Міністерства внутрішніх справ України
про зобов'язання вчинити дії,

встановила:

19 листопада 2013 року ОСОБА_4 у порядку
статті 239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
звернувся з заявою про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 1
серпня 2013 року у справі №К/9991/35111/12 з
підстав неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

На обґрунтування заяви додано судові
рішення Вищого адміністративного суду
України від 31 жовтня 2013 року у справах
№К-47632/09, №К-11065/09 у яких, на думку
заявника, по іншому ніж в оскаржуваній
ухвалі, застосовано положення Закону
України від 9 квітня 1992 року №2262-XII «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» (далі - Закон № 2262-XII) та постанови
Кабінету Міністрів України від 7
листопада 2007 року №1294 «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» (далі - постанова КМ № 1294).

Перевіривши наведені в заяві доводи,
колегія суддів дійшла висновку про
відмову в допуску справи до перегляду
Верховним Судом України з урахуванням
наступного.

Статтею 237 КАС України наведено перелік
підстав для подання сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, заяви про перегляд судових
рішень в адміністративних справах
Верховним Судом України.

Відповідно до пункту 1 частини першої
цієї статті заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

При цьому, під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права розуміється,
зокрема, таке:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Доводи, викладені в заяві про перегляд
судового рішення Верховним Судом
України, не дають підстав вважати, що
судами касаційної інстанції у подібних
правовідносинах неоднаково
застосовані одні й ті самі норми
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Ухвалою касаційного суду від 01.08.2013
року, яка є предметом оскарження,
залишено без змін рішення апеляційного
суду про відмову в задоволенні позову.
При постановленні зазначеної ухвали,
суд касаційної інстанції, з посиланням
на частину третю статті 63 Закону
№2262-ХІІ, постанову КМ №1294, укази
Президента України №379 від 14 квітня 1999
року, від 4 жовтня 1996 року №926, від 24
квітня 2003 року №370, від 12 січня 2004 року
№26, виходив з того, що до розміру
грошового забезпечення, з якого
здійснюється перерахунок пенсії,
правильно включені лише ті його види,
які підлягали виплаті за відповідною
посадою за місяць, у якому виникло
право на перерахунок.

В судових рішеннях, які ставляться
заявником у приклад неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права (ухвали від
31жовтня 2013 року у справах №К-47632/09-С,
№К-11065/09-С), касаційний суд прийшов до
висновку, що при визначенні розміру
пенсії повинна бути врахована
щомісячна додаткова винагорода, яку
отримував позивач при проходженні
служби відповідно до наказу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань від 12.05.2005 року №78
«Про деякі питання грошового
забезпечення осіб рядового і молодшого
начальницького складу
кримінально-виконавчої служби» та
надбавка за безперервну службу, яка
також виплачувалася при проходженні
служби відповідно до указів Президента
України №370/2003 від 24 квітня 2003 року,
№925/96 від 4 жовтня 1996 року.

Отже, у зазначених справах не міститься
констатація матеріально-правової
норми, яку неоднаково застосовано
судами касаційної інстанції.

З урахуванням наведеного, керуючись
статтями 235-240 КАС України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Відмовити в допуску до перегляду
Верховним судом України справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області,
Міністерства внутрішніх справ України
про зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.М. Олексієнко

В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська

К.С. Винокуров

О.І. Гаманко