Справа № 812/10460/13-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравцова Н.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
справа №812/10460/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Геращенка І.В.

суддів апеляційного суду
Гімона М.М., Чебанова О.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року у справі № 812/10460/13-а за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Старобільському районі
Луганської області до Відділу
державної виконавчої служби
Старобільського районного управління
юстиції про визнання постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження незаконною та зобов'язання
прийняти для примусового виконання
вимогу про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області звернулося до Луганського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Відділу державної
виконавчої служби Старобільського
районного управління юстиції про:

- визнання постанови відповідача від
23.11.2013 року про відмову у відкритті
виконавчого провадження за заявою
управління на підставі вимоги про
сплату боргу № ф-299.1 від 03.04.2011 року на
користь позивача незаконною;

- зобов'язання відповідача прийняти для
примусового виконання вимогу позивача
про сплату боргу № ф-299.1 від 03.04.2011 року
по стягненню з ОСОБА_2 заборгованості
по страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1540 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року у справі № 812/10460/13-а (суддя
Кравцова Н.В.) у задоволенні позовних
вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивачем подана апеляційна скарга, в
якій просить скасувати постанову та
прийняти нове рішення, яким позовну
заяву задовольнити.

Доводи апеляційної скарги заявник
обґрунтовує невірним застосуванням
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та не всебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Наголошує на тому, що статтею 26 Закону
України «Про виконавче провадження» не
передбачена відмова у відкритті
виконавчого провадження з підстав,
вказаних державним виконавцем
Старобільського РУЮ, а саме - наказ МУЮ
№ 3593/5 від 26.12.2011 року «Про затвердження
порядку взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України», а вказаний
вичерпний перелік підстав, з яких можна
відмовити у відкритті виконавчого
провадження.

Сторони, які брали участь у справі, у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотання
про участь у розгляді справи не
заявлялось, у зв'язку з чим, колегія
суддів розглядає апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

07 квітня 2011 року Управління Пенсійного
фонду України в Старобільському районі
Луганської області прийнято вимогу про
сплату боргу № ф 299.1 щодо стягнення з
ОСОБА_2 недоїмки зі страхових внесків,
фінансових санкцій (штрафів) та пені на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1540,00 грн.

Постановою Відділу державної
виконавчої служби Старобільського
районного управління юстиції ВП № 28804466
від 01.08.2011 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
вимоги № ф 299.1, виданої Управлінням
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області 07.04.2011 року про стягнення з
ОСОБА_2 боргу в сумі 1540,00 грн.

Постановою Відділу державної
виконавчої служби Старобільського
районного управління юстиції ВП № 28804466
від 03.04.2012 року повернуто виконавчий
документ стягувачеві на підставі п.2, ч.1
ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки згідно акту
державного виконавця у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Постановою Відділу державної
виконавчої служби Старобільського
районного управління юстиції ВП № 28804466
від 21.06.2013 повернуто виконавчий
документ стягувачеві на підставі п.2, ч.1
ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки згідно акту
державного виконавця у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

21.11.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про примусове
виконання вимоги № ф-299.1 від 07.04.2011 року
про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості
зі сплати страхових внесків в сумі 1540,00
грн., у додатку до заяви зазначена
вимога № ф-299.1 від 07.04.2011 року.

Постановою Відділу державної
виконавчої служби Старобільського
районного управління юстиції ВП № 40891202
від 23.11.2013 року відмовлено у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) ВП № 40891202 від 23.11.2013 року на
підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про
виконавче провадження», у зв'язку з тим,
що заявником порушено наказ МЮУ № 3593/5
від 26.12.2011 року «Про затвердження
Порядку взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України». Відповідно
до п.13 Порядку взаємодії органів
державної виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України при
повторному пред'явленні до виконання
виконавчого документа, який було
повернуто стягувачу у зв'язку з
відсутністю у боржника майна, на яке за
законом може бути звернено стягнення,
органи Пенсійного фонду України
надають державному виконавцю іншу
наявну додаткову інформацію про
виявлене у боржника майно.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої та апеляційної інстанції, в
апеляційній скарзі вказується на
порушення норм процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів вважає такий
висновок помилковим, а апеляційну
скаргу такою, що задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу»
передбачено, що державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Таким чином, відповідач у справі -
суб'єкт владних повноважень, на якого
чинним законодавством України
покладений обов'язок по примусовому
виконанню рішень.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» Примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами,
і накази господарських судів, у тому
числі на підставі рішень третейського
суду та рішень Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових
спорах, що видаються на підставі
відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу;

9) рішення Європейського суду з прав
людини з урахуванням особливостей,
передбачених Законом України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини».

За приписами ч.1 ст.19 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону:

1) за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення;

2) за заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов
від суду на підставі ухвали про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом;

4) в інших передбачених законом
випадках.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавчі документи можуть бути
пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом
року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
повернення виконавчого документа
стягувачу у зв'язку з неможливістю в
повному обсязі або частково виконати
рішення строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання після
переривання встановлюється з дня його
повернення, а в разі повернення
виконавчого документа у зв'язку із
встановленою законом забороною щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, а також проведення інших
виконавчих дій стосовно боржника, - з
моменту закінчення дії відповідної
заборони.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У відповідності до ч.1 ст.26 Закону «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Частиною 5 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Наказом Міністерства юстиції України
від 26.12.2011 № 3593/5 затверджено Порядок
взаємодії органів державної
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України, який
визначає процедуру взаємодії органів
виконавчої служби та органів
Пенсійного фонду України при виконанні
рішень про стягнення коштів на користь
держави.

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку
цей Порядок спрямований на
забезпечення ефективної взаємодії між
органами державної виконавчої служби
та органами Пенсійного фонду України
при виконанні рішень про стягнення
коштів на користь держави за позовами
органів Пенсійного фонду України,
вимог про сплату недоїмки із єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, рішень
органів Пенсійного фонду України про
накладення штрафів і нарахування пені
та постанов у справах про
адміністративні правопорушення.

Згідно п. 9 Порядку у заяві про
відкриття виконавчого провадження
органи Пенсійного фонду України
зазначають усі наявні відомості про
боржника, зареєстроване за ним рухоме
та нерухоме майно, відкриті у
фінансових установах рахунки, його
місцезнаходження, контактні телефони
тощо, що сприятиме примусовому
стягненню коштів.

За приписами п. 13 Порядку при
повторному пред'явленні до виконання
виконавчого документа, який було
повернуто стягувачу у зв'язку з
відсутністю у боржника майна, на яке за
законом може бути звернено стягнення,
органи Пенсійного фонду України
надають державному виконавцю іншу
наявну додаткову інформацію про
виявлене у боржника майно.

Аналізуючи приведене законодавство і
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини, та встановлені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволені
позовних вимог, оскільки 21.11.2013 року
позивач звернувся до відповідача із
заявою про примусове виконання вимоги
№ ф-299.1 від 07.04.2011 року про стягнення з
ОСОБА_2 заборгованості зі сплати
страхових внесків в сумі 1540,00 грн., у
додатку до заяви лише зазначена вимога
№ ф-299.1 від 07.04.2011 року, інших документів
або відомостей щодо примусового
виконання вказаного документу,
інформації про виявлене у боржника
майно позивач не надав, тобто
відповідач діяв у межах наданих
повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята при вірному
застосуванні норм матеріального та
процесуального права, повному та
всебічному досліджені усіх матеріалів
справи, тому підстав для її скасування
не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про виконавче провадження», ст. 2, ст.
160, ст. 167, ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200,
п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року у справі № 812/10460/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року у справі № 812/10460/13-а за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Старобільському районі Луганської
області до Відділу державної
виконавчої служби Старобільського
районного управління юстиції про
визнання постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
незаконною та зобов'язання прийняти
для примусового виконання вимогу про
сплату боргу - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили.

Головуючий
І.В.Геращенко

Судді
М.М.Гімон

О.О.Чебанов