Справа № 808/10150/13-а
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року /10 год. 00 хв./Справа №
808/10150/13-а м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Нестеренко Л.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адіністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у
Комунарському районі Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області

про визнання недійсною податкової
консультації та зобов'язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у Комунарському
районі Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області про
визнання недійсною податкової
консультації та зобов'язання вчинити
певні дії, в якому позивач просить:
визнати недійсною податкову
консультацію відповідача №7739/10/0827-1101-06
від 28.11.2013 щодо практичного
використання норм п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 ПК
України в частині відсутності
встановлених законом підстав для
віднесення фізичною
особою-підприємцем до складу витрат,
витрат на придбання у вигляді
амортизаційних відрахувань, витрат на
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, утримання,
модернізацію, страхування, технічне
обслуговування, ремонт та інше
поліпшення основних фондів;
зобов'язати відповідача надати
позивачу нову податкову консультацію з
урахуванням висновку суду щодо
практичного використання норми п.п. 177.2,
177.4 ст. 177 ПК України в частині наявності
встановлених законом підстав для
віднесення фізичною особою -
підприємцем до складу витрат, витрат на
придбання у вигляді амортизаційних
відрахувань, витрат на виготовлення,
будівництво, реконструкцію, утримання,
модернізацію, страхування, технічне
обслуговування, ремонт та інше
поліпшення основних фондів.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
листом від 28.11.2013 №7739/10/0827-1101-06 на запит
позивача відповідачем була надана
податкова консультація щодо
практичного використання норм п.п. 177.2,
177.4 ст. 177 ПК України. Наданою податковою
консультацією позивачу роз'яснено, що у
нього відсутнє право включати до
складу витрат витрат на утримання і
використання основних засобів,
амортизаційні відрахування, витрати на
технічне обслуговування та
страхування. Позивач вважає, що
відповідачем надане податкове
роз'яснення, яке суперечить нормам
чинного законодавства. Позивач просить
визнати недійсною податкову
консультацію та зобов'язати
відповідача надати йому нову
консультацію з урахуванням висновків
суду, оскільки на його думку висновок
консультації порушує принцип рівності
усіх платників податків, визначені пп.
4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України, а також
порушує норми п 177.4. ст. 177 цього Кодексу.

В судове засідання сторони не
з»явилися, у своїх письмових заявах
просять суд розглянути справу за їх
відсутністю, представник відповідача
проти позову заперечує і просить суд
розглянути справу на підставі наявних
в справі матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає позов позивача таким, що
підлягає задоволенню, з огляду на
наступне.

Згідно виписки з Єдиного Державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 16.12.2013 р.. фізична
особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрований в ЄДР 29.09.2008 року,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як встановлено судом з матеріалів
справи та відповідно до інформації,
викладеної в листі відповідача від
28.11.2013 № 7739/10/0827-1101-06, позивач перебуває
на загальній системі оподаткування,
перебуває на обліку в ДПІ
Комунарського району м. Запоріжжя та
здійснює такі види діяльності:
неспеціалізована оптова торгівля
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами.

Як зазначає позивач у своєму зверненні
до відповідача, під час здійснення
підприємницької діяльності ним для
отримання доходу використовується
власне рухоме та нерухоме майно, а
саме: будівлі, споруди, вантажні та
легкові автомобілі, оргтехніка. Така
підприємницька діяльність вимагає
здійснення постійних витрат на
утримання основних засобів, до яких
відноситься і амортизація.

14.11.2013 позивач звернувся до відповідача
із зверненням щодо надання письмової
податкової консультації, в якому,
керуючись ст. 52 ПК України, просив
надати письмову податкову
консультацію з роз'яснення практичного
застосування п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 ПК
України, а саме:

- чи має право фізична
особа-підприємець, перебуваючи на
загальній системі оподаткування, при
наявності відповідних розрахункових
та інших первинних документів і
веденні податкового та
бухгалтерського обліку, в тому числі
обліку нарахування амортизаційних
відрахувань, в порядку, встановленому
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку,
включити до складу витрат відповідного
періоду витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію, ремонт та
інше поліпшення основних засобів, які
використовуються в підприємницькій
діяльності для отримання
оподаткованого доходу, шляхом
включення їх до валових витрат у
вигляді амортизаційних відрахувань у
порядку визначеному статтями 144-146 ПК
України;

- чи має право фізична
особа-підприємець, перебуваючи на
загальній системі оподаткування,
включити до складу витрат відповідного
періоду витрати на утримання і
використання основних засобів, які
використовуються в підприємницькій
діяльності для отримання
оподаткованого доходу;

- чи має право фізична
особа-підприємець, перебуваючи на
загальній системі оподаткування,
включити до складу витрат відповідного
періоду витрати на технічне
обслуговування та страхування
основних засобів, які використовуються
в підприємницькій діяльності для
отримання оподаткованого доходу.

Листом від 28.11.2013 № 7739/10/0827-1101-06
відповідач надав позивачу податкову
консультацію, в якій зазначив, що
фізична особа - підприємець не є
суб'єктом права власності, до складу
витрат фізичної особи - підприємця на
загальній системі оподаткування не
включається сума амортизації основних
засобів, витрати на страхування не
враховуються фізичними особами -
підприємцями у складі витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів.

Суд вважає недійсною надану
відповідачем позивачу податкову
консультацію, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до п.п. 52.1-52.5 ст. 52 ПК України
за зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом.

Податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію.

За вибором платника податків
консультація надається в усній,
письмовій або електронній формі.

Консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку,
або митним органом за місцем митного
оформлення товарів, або вищим органом
державної податкової служби або вищим
митним органом, якому такий орган
адміністративно підпорядкований, а
також центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну податкову
політику, або центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері митної справи.

Контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень.

Відповідно до п. 53.3. ст. 53 ПК України
платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій або електронній формі, яка,
на думку такого платника податків,
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Під податковою консультацією (пп. 14.1.172.
а. 14.1. ст. 14 ПК України) розуміється
допомога контролюючого органу
конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів,
контроль за справлянням яких покладено
на такий контролюючий орган.

Згідно із п. 177.2 ст. 177 ПК України
об'єктом оподаткування фізичних осіб -
підприємців є чистий оподатковуваний
дохід, тобто різниця між загальним
оподатковуваним доходом (виручка у
грошовій та негрошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Відповідно п. 177.4 ст. 177 ПК України до
переліку витрат фізичних осіб -
підприємців, безпосередньо пов'язаних
з отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу ("Податок на прибуток
підприємств").

Тобто, норма п. 177.4 ст. 177 ПК України є
відсильною нормою, яка вказує на те, що
витрати суб'єкта господарювання, який
не є платником податку на прибуток, але
надає звітність про доходи від заняття
підприємницької діяльністю,
формуються у тому ж порядку як у
платників податку на прибуток.

З наданої відповідачем консультації
вбачається, що на думку податкового
органу позивач не є суб'єктом права
власності. Така позиція податкового
органу є хибною, оскільки, якщо фізична
особа - підприємець не є суб'єктом права
власності, то він, відповідно, не може
отримувати доходи у будь-якій формі,
оскільки дохід за своєю цивілістичною
природою є об'єктом права власності, а
відтак, логічним завершенням позиції
відповідача є те, що фізична особа -
підприємець не може бути платником
податку на доходи. Разом з тим,
Податковий кодекс України відносить
фізичну особу - підприємця до платників
податку на доходи фізичних осіб. Отже,
законодавець передбачає можливість
отримання фізичною особою -
підприємцем доходу, а відтак,
передбачає, що цей суб'єкт
правовідносин в разі одержання доходу
(майна) набуває статусу суб'єкта права
власності.

Згідно із пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 розділу III
ПК України, не включаються до складу
витрат витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті
146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно із п. 138.1. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті.

Відповідно до абз. "в" пп. 138.10.2. п. 138.10. ст.
138 ПК України, до складу інших витрат
включаються адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, зокрема, це
витрати на утримання основних засобів,
до яких відноситься і амортизація.

З наведених норм випливає, що до складу
витрат не включаються витрати на
придбання, виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів. Разом з
тим, ці витрати підлягають амортизації
у порядку, визначному статтями 144-146 ПК
України та включаються до складу
витрат у вигляді амортизаційних
відрахувань.

Витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання (оперативна оренда (у тому
числі оренда легкових автомобілів),
придбання пально-мастильних
матеріалів, стоянка, паркування
легкових автомобілів, страхування
майна, амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона) також
відповідно до абз. "в" пп. 138.10.2 п. 138.10 ст.
138 ПК України відносяться до складу
інших витрат.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України всі
витрати повинні бути підтверджені
первинними документами, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II ПК України.

Згідно зі пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 ПК України
платник податків має право обирати
самостійно, якщо інше не встановлено
цим Кодексом, метод ведення обліку
доходів і витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Суд зазначає, що Закон України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" надає право
фізичній особі-підприємцю вести
спрощений облік доходів і витрат. Але
даний закон не позбавляє фізичну
особу-підприємця права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів, придбання
пально-мастильних матеріалів.

Вищевказане спростовує висновок
податкового органу про відсутність у
позивача права здійснювати облік
основних засобів та (як наслідок)
включати до валових витрат вартість
поліпшення основних фондів.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідачем невірно
надано позивачу консультацію в частині
практичного застосування пунктів 177.2,
177.4 статті 177 Податкового кодексу
України.

Суд зазначає, що згідно із частинами 1, 2,
3, 4 ст. 8 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік на підприємстві ведеться
безперервно з дня реєстрації
підприємства до його ліквідації.
Питання організації бухгалтерського
обліку на підприємстві належать до
компетенції його власника (власників)
або уповноваженого органу (посадової
особи) відповідно до законодавства та
установчих документів.
Відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники) або
уповноважений орган (посадова особа),
який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів.

Для забезпечення ведення
бухгалтерського обліку підприємство
самостійно обирає форми його
організації, зокрема, введення до штату
підприємства посади бухгалтера,
користування послугами спеціаліста з
бухгалтерського обліку, ведення на
договірних засадах бухгалтерського
обліку, самостійне ведення
бухгалтерського обліку та складання
звітності безпосередньо власником або
керівником підприємства.

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 8 Закону,
підприємство самостійно визначає за
погодженням з власником (власниками)
або уповноваженим ним органом
(посадовою особою) відповідно до
установчих документів облікову
політику підприємства; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановлених цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних тощо.

Керівник підприємства зобов'язаний
створити необхідні умови для
правильного ведення бухгалтерського
обліку, забезпечити неухильне
виконання всіма підрозділами, службами
та працівниками, причетними до
бухгалтерського обліку, правомірних
вимог бухгалтера щодо дотримання
порядку оформлення та подання до
обліку первинних документів.

Відповідно до ч. 8. ст. 9 Закону,
відповідальність за несвоєчасне
складання первинних документів і
регістрів бухгалтерського обліку та
недостовірність відображених у них
даних несуть особи, які склали та
підписали ці документи.

Із вищезазначених норм випливає, що
платник податку повинен самостійно
вести бухгалтерський облік, у зв'язку з
чим повинен самостійно визначитися з
питання документального оформлення
порядку списання на витрати витрат на
ПММ та інші цінності, що придбаваються
з метою використання у господарській
діяльності.

Таким чином, відповідачем невірно
надана консультація щодо практичного
використання норм пунктів 177.2., 177.4. ст.
177 Податкового кодексу України в
частині неправомірності віднесення
позивачем до складу витрат вартості
амортизаційних відрахувань та
вартості поліпшення основних фондів.

Вищевикладена позиція суду є тотожною
позиції Вищого адміністративного суду
України, висловленій в ухвалі цього
суду від 20.09.2012 по справі К/9991/90719/11.

У зв»язку з вищевикладеним, суд вважає
за необхідне також зобов»язати
відповідача надати позивачу нову
податкову консультацію з урахуванням
зазначеного висновку суду.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції в Комунарському
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання недійсною
податкової консультації та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати недійсною податкову
консультацію державної податкової
інспекції у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області від
28.11.2013 № 7739/10/0827-1101-06 щодо практичного
використання норм п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 ПК
України в частині відсутності у
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
права на включення, на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Податкового кодексу України, до складу
витрат, витрат на придбання,
виготовлення (створення), ремонт,
реконструкцію, модернізацію та інші
види поліпшення основних засобів, які
використовуються в господарській
діяльності фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, у вигляді вартості
амортизаційних відрахувань, а також
витрат на утримання та страхування
основних засобів.

Зобов'язати державну податкову
інспекцію у Комунарському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
надати фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 нову податкову консультацію з
урахуванням висновку суду щодо
практичного використання норм п.п. 177.2,
177.4 ст. 177 ПК України в частині наявності
встановлених законом підстав для
віднесення фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1, на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Податкового кодексу України, до складу
валових витрат, витрат на придбання,
виготовлення (створення), ремонт,
реконструкцію, модернізацію та інші
види поліпшення основних засобів, які
використовуються в господарській
діяльності фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, у вигляді вартості
амортизаційних відрахувань, а також
витрат на утримання та страхування
основних засобів.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О. Нестеренко