Справа № 817/949/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року м. Київ
К/800/40610/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Розвалясвої Т.С.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року

та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 02 липня 2013 року

у справі № 817/949/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в Сарненському районі
Рівненської області

про визнання протиправною
та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправною та скасування
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в Сарненському районі
Рівненської області № ф 730 від 18 лютого
2013 року про сплату боргу -недоїмки зі
сплати єдиного внеску за 2012 рік у
розмірі 4572, 40 гривень.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року у справі № 817/949/13-а, залишеною
без змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 02 липня 2013 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить вищевказані рішення
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
наданої ними правової оцінки обставин
у справі, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 18 лютого 2013 року
відповідач пред'явив позивачу вимогу №
Ф 730 про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску на обов'язкове державне
соціальне страхування станом на 01
лютого 2013 року в розмірі 4572, 40 гривень.

Позивач вважає таку вимогу відповідача
протиправною, оскільки він, як
пенсіонер за віком, не має сплачувати
зазначений внесок.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08 липня 2010
року № 2464-УІ (далі по тексту - Закон №
2464-УІ), платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб»
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності

Згідно положень частини четвертої
статті 4 Закону № 2464-УІ, особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У справі встановлено, що позивач, як
фізична особа-підприємець є платником
єдиного податку та є пенсіонером за
віком. Будь-які докази, що позивач
виявив бажання брати добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №
1058-ГУ (далі по тексту - Закон № 1058-ІУ),
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років та наявності страхового стажу не
менше 15 років.

Згідно частини першої статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі по
тексту - Закон № 796-ХІІ), особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Таким чином, норми статті 55 Закону №
796-ХІІ, також встановлюють пенсійний
вік з якого виникає право на
призначення пенсії за віком, проте вони
є спеціальними по відношенню до норм
статті 26 Закону № 1058-ІУ та не являються
самостійними нормами, як на тому
наполягає відповідач.

Колегія суддів вважає, що пенсія
призначена з врахуванням положень
статті 55 Закону № 796-ХІІ із зменшенням
пенсійного віку, є пенсією за віком в
розумінні положень частини четвертої
статті 4 Закону № 2464-УІ.

З огляду на наведене, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
задоволення позову, оскільки позивач
на підставі частини четвертої статті 4
Закону № 2464-VI звільнений від сплати
спірного єдиного внеску.

Із матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення судів попередній
інстанцій підлягають залишенню без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області - відхилити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 28 березня
2013 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 02 липня 2013 року у справі № 817/949/13-а -
залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: