Справа № 810/255/14-а
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 лютого 2014 року 810/255/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Терлецької О.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області

про скасування
податкового повідомлення-рішення від
30.04.2013 № ,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (надалі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 30.04.2013 №
щодо нарахування позивачу податкового
зобов'язання з земельного податку у
розмірі 42650,03 грн.

Ухвалами Київського окружного
адміністративного суду від 31.01.2014 було
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження і
призначено справу до судового розгляду
на 11.02.2014.

В судовому засіданні 11.02.2014 було
оголошено перерву до 18.02.2014.

18 лютого 2014 року в судове засідання,
сторони, повідомлені належним чином
про розгляд справи не з'явились.

Від представника позивача до суду
надійшло письмове клопотання про
розгляд справи у порядку письмового
провадження.

Від представника відповідача 18.02.2014
засобами електронного зв'язку до суду
надійшли письмові заперечення проти
позову в яких відповідач просить суд
відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи без участі
уповноважених представників сторін та
у порядку письмового провадження.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідачем по
справі невірно було нараховано
земельний податок із застосуванням
п.277.1 статті 277 Податкового кодексу
України, оскільки вважає, що належні
позивачу земельні ділянки:

- належать до
сільськогосподарських угідь;

- не зайняті жилими будівлями.

На підтвердження своїх пояснень у
справі представник позивача надав суду
довідки Наливайківської сільської
ради шостого скликання Макарівського
району Київської області № 155, 156, 157, 158
та 159, а також довідки Управління
Держкомзему у Макарівському районі
Київської області № 8720, 8721, 8722, 8723 та 8724,
згідно з якими належні позивачу
земельні ділянки, призначені для
будівництва та обслуговування жилого
будинку на підставі державних актів,
складаються з ріллі та на вказаних
земельних ділянках будівель і споруд
не розміщено і будівельні роботи не
проводяться.

Зазначені довідки, а також копії
державних актів земельних ділянок
представник позивача вважає належними
даними, з яких слідує, що землі належні
позивачу складаються з ріллі, а тому
відповідач неправомірно застосував
ставку земельного податку як за
земельні ділянки
несільськогосподарського призначення,
розташовані за межами населеного
пункту.

Представник позивача вважає, що при
визначенні ставки земельного податку
відповідач мав застосувати норму
статті 272 Податкового кодексу України,
а не статті 277 цього Кодексу, оскільки
належні позивачу землі є
«сільськогосподарськими угіддями» в
розумінні податкового та земельного
законодавства.

Відповідач проти позову заперечив, в
обґрунтування заперечень відповідач
вказує, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є правомірним,
оскільки цільове призначення земель,
які належать позивачу - для будівництва
та обслуговування жилого будинку, а
відтак відповідач керуючись п. 277.1 ст. 277
Податкового кодексу України
правомірно застосував ставку
земельного податку у розмірі 5% від
нормативної грошової оцінки площі
ріллі по Київській області. Зі змісту
заперечень представника відповідача
слідує, що підставою для віднесення
земельних ділянок, належних позивачу
до несільськогосподарських земель, що
розташовані за межами населеного
пункту стали дані, відображені в актах
на зазначені земельні ділянки.
Оскільки, відомості відображені в
актах на земельні ділянки не дають
можливості зробити висновок, що
земельні ділянки належать до
сільськогосподарських угідь,
відповідач вважає, що при нарахуванні
земельного податку діяв правомірно.

Дослідивши обставини справи та наявні
докази у справі, суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову у зв'язку з наступним.

Позивачу на праві власності належать
земельні ділянки, що підтверджено
відповідними актами, копії яких
знаходяться в матеріалах справи, а
саме:

- щодо земельної ділянки площею
3,4794 га видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408924 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066;

- щодо земельної ділянки площею
8,6100 га видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408950 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066;

- щодо земельної ділянки площею
8,8800 га видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408925 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066;

- щодо земельної ділянки площею
9,0302 га видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408922 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066;

- щодо земельної ділянки площею
9,9903 га видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 408923 на підставі Розпорядження
Макарівської райдержадміністрації від
29.02.2008 № 1066.

Зі змісту зазначених актів на право
власності на земельну ділянку слідує,
що всі чотири земельні ділянки були
надані позивачу для будівництва та
обслуговування жилих будинків.

Надаючи нормативно-правову оцінку
правовідносинам, які складають предмет
позову, суд виходить з наступного.

Із позовної заяви слідує, що позивач
вважає рішення відповідача
неправомірним у зв'язку з тим, що
земельні ділянки, належні йому на праві
власності є сільськогосподарськими
угіддями в розумінні чинного
законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 22
Земельного кодексу України та пунктів
14.1.123, 14.1.233 Податкового кодексу України,

- сільськогосподарські угіддя - це
рілля, багаторічні насадження,
сіножаті, пасовища та перелоги;

- несільськогосподарські угіддя -
це господарські шляхи і прогони,
полезахисні лісові смуги та інші
захисні насадження, крім тих, що
віднесені до земель
лісогосподарського призначення, землі
під господарськими будівлями і
дворами, землі під інфраструктурою
оптових ринків сільськогосподарської
продукції, землі тимчасової
консервації тощо.

Однак, з матеріалів справи слідує, що
землі, належні позивачу, не можуть бути
віднесені до сільськогосподарських
угідь, оскільки вони не є землями
сільськогосподарського призначення.

Так, зі змісту частини 2 статті 22
Земельного кодексу України, слідує, що
поділ земель на сільськогосподарські
угіддя та несільськогосподарські
угіддя існує тільки в межах категорії
земель сільськогосподарського
призначення.

Зі змісту ж актів на право власності на
земельні ділянки, належних позивачу,
слідує, що такі ділянки відносяться до
категорії земель житлової та
громадської забудови.

Статтею 19 Земельного кодексу України,
визначено перелік категорій земель.
Відповідно до цього переліку земля
сільськогосподарського призначення та
землі для житлової та громадської
забудови є по суті різними категоріями
земель. А, зі статей 20 та 21 Земельного
кодексу України слідує принцип
використання земель за призначенням
відповідно до категорії землі.

Відповідно до частини 1 статті 22
Земельного кодексу України, землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

Відповідно до статті 38 Земельного
кодексу України, до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

Оскільки, в актах на право власності на
земельні ділянки цільове використання
земель визначено як будівництво та
обслуговування жилого будинку
(будинків), то відповідно категорія
земель не може бути віднесена до земель
сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пункту 277.1 статті 277
Податкового кодексу України, ставка
податку за один гектар
несільськогосподарських угідь,
зайнятих господарськими будівлями
(спорудами), встановлюється у розмірі 5
відсотків від нормативної грошової
оцінки одиниці площі ріллі по
Автономній Республіці Крим або по
області.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, суд не
знайшов підтвердження доводів
позивача про те, що належні йому
земельні ділянки можуть бути віднесені
до сільськогосподарських угідь.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Терлецька О.О.