Справа № К/9991/10645/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/10645/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного
суду Полтавської області від 17 травня
2010 року,-

у с т а н о в и л а :

У березні 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України в Полтавській
області (далі - Управління ПФУ) в якому,
з урахуванням доповнень просив визнати
неправомірною бездіяльність
відповідача щодо перерахунку і виплати
з січня 2002 року по листопад 2009 року
пенсії відповідно до частини четвертої
статті 12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року № 3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ), з
розрахунку 150 відсотків мінімальної
пенсії за віком та стягнути її
заборгованість у розмірі 38316, 75 гривень.

В обґрунтування позовних вимог
посилавсь на те, що відповідач в
порушення вимог частини четвертої
статті 12 Закону № 3551-ХІІ здійснював
виплату пенсії керуючись положенням
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 січня 2012 року № 1 «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету».

Вважаючи це порушенням своїх прав,
ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
суд від 4 лютого 2010 року позовні вимоги
задоволено частково. Визнано дії
відповідача неправомірними та
зобов'язано останнього здійснити
перерахунок і виплату позивачу
підвищення до пенсії в розмірі 150
відсотків за період з 1 січня 2002 по 1
липня 2006 роки.

Апеляційний суд Полтавської області
рішенням від 17 травня 2010 року
постанову суду першої інстанції
скасував та відмовив у позові.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, а справу направити на
новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи в задоволенні
позову апеляційний суд виходив з того,
що перерахунок пенсії за період з 1
січня 2002 по 1 липня 2006 роки не
віднесений до повноважень пенсійних
органів, а тому покладати обов'язок на
відповідача щодо такого є
безпідставним.

Проте до такого висновку
апеляційний суд дійшов без з'ясування
дійсних прав та обов'язків сторін, в
порушення норм матеріального і
процесуального права з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Тобто, за змістом цієї норми
процесуального права у мотивувальній
частині рішення суд зобов'язаний
навести дані про встановлені
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та
визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових
вимог. Встановлюючи

наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи

заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої

дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 проходив військову службу, 20
лютого 1999 року йому призначена пенсія
відповідно до Закону України Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ».

Вважаючи порушеним своє право на
пенсію з розрахунку 150 відсотків
мінімальної пенсії за віком, за період
з січня 2002 по листопад 2009 роки,
виходячи з вимог частини четвертої
статті 12 № 3551-ХІІ, просив здійснити
перерахунок такої та виплатити
заборгованість.

Саме виходячи з цих вимог апеляційному
суду і слід було з'ясовувати законність
дій відповідача як суб'єкта владних
повноважень та відповідність їх
вимогам закону. Зокрема, в якому
розмірі і у відповідності до закону
здійснювалася виплата пенсії у спірний
період.

Вирішуючи питання про перерахунок
пенсії за період після 1 липня 2006 року
суд, в порушення вимог статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України взагалі не досліджував та не
навів відповідних висновків вирішення
такого.

Окрім цього вважаючи, що відповідач не
повноважний здійснювати перерахунок і
виплату пенсії за період з 1 січня 2002 по
1 липня 2006 роки апеляційний суд, в
порушення вимог статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
не визначив чи взагалі порушене право
на такий перерахунок, а відповідно не
визначив належного способу захисту.

При цьому, обговорюючи питання
перерахунку пенсії цього періоду слід
врахувати положення статей 99, 100
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо строків звернення до
адміністративного суду, на
застосуванні якого наполягав
відповідач.

Суду слід також звернути увагу на те, що
учасникам бойових дій належить право
на пільги, встановлені статтею 12 Закону
№3551-ХІІ.

Відповідно до частини 4 статті 12 цього
Закону (в редакції, яка діяла до 1
липня 2006 року) учасникам бойових дій
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії підвищуються в розмірі 150
процентів мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку
підвищення до пенсії за вислугу років у
зазначений період виступала
мінімальна пенсія за віком, розмір якої
до 1 січня 2004 року визначався за
правилами частини 3 статті 19 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, а з 1
січня 2004 року - згідно з частини 1 статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

В пункті 2 постанови від 3 січня 2002 року
№ 1 Кабінет Міністрів України
установив розміри сум, з яких
проводиться розрахунок підвищення до
пенсії за вислугу років, усупереч
положенню зазначеної статті Закону,
причому ці суми не відповідають
розмірам мінімальної пенсії за віком.

Водночас, положення частини 3 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає, що мінімальний
розмір пенсії за віком, встановлений
абзацом першим частини першої цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, не є
перешкодою для застосування
зазначеної величини (мінімального
розміру пенсії за віком) для розрахунку
інших пов'язаних із нею пенсій чи
доплат, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
підвищення до пенсії за вислугу років,
передбаченого частиною 4 статті 12
Закону №3551-ХІІ, застосуванню підлягає
розмір мінімальної пенсії за віком,
визначений відповідно до положень
частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а до прийняття
цього Закону відповідно до положень
частини 3 статті 19 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 5 жовтня 2005 року №2939-ІV
частина 4 статті 12 Закону №3551-ХІІ
викладена у такій редакції: «Учасникам
бойових дій пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються в розмірі
25 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність».

Це положення Закону набрало чинності з
1 липня 2006 року.

Окрім цього з 1 січня 2007 року функції з
призначення, виплати та перерахунку
пенсій, відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», передано
територіальним органам Пенсійного
фонду України, а тому ці органи і
повноважні здійснювати ці дії.

Зазначених вимог закону апеляційний
суд не врахував.

Неповне з'ясування судом дійсних
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
призвело до ухвалення рішення, яке не
відповідає вимогам статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності і
обґрунтованості.

Тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
справа направленню на новий розгляд,
оскільки суд касаційної інстанції не
може встановлювати та визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Полтавської
області від 17 травня 2010 року скасувати,
а справу направити на новий
апеляційний розгляд.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.