Справа № 801/428/14
Суддя: Кащеєва Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 лютого 2014 року 10:51 Справа №801/428/14

Окружний адміністративний суд
автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Кащеєвої Г.Ю., за
участі секретаря судового засідання
Багдасарян Н.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Державної
міграційної служби України в АР Крим

про визнання протиправним та
скасування рішення, спонукання до
виконання певних дій,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_2,
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2,
НОМЕР_1;

представника відповідача - Романенко
О.М., посвідчення № МКР000056;

Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з адміністративним позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України в АР Крим в
якому просить визнати протиправним та
скасувати рішення Головного
управління Державної міграційної
служби України в АР Крим про відмову
позивачу в оформленні документів для
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту та зобов'язання
відповідача прийняти та розглянути у
встановленому чинним законодавством
України порядку заяву позивача про
визнання його біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, при
цьому провести попередній розгляд
заяви за участю адвоката та
перекладача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилається на те, що відповідачем при
проведенні переднього розгляду його
заяви про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту були порушені вимоги Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" та Правил
розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, затверджених
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України 07.09.2011 N 649, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 5 жовтня
2011 року за N 1146/19884.

Відповідач заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав,
вказаних у письмових запереченнях, в
яких зазначив, що на його думку
передній розгляд заяви ОСОБА_1 про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту відбувся
відповідно до вимог чинного
законодавства, органом міграційної
служби оформлені усі передбачені
законодавством документи та зроблено
висновок від 23.12.2013 року щодо прийняття
рішення про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання ОСОБА_1 біженцем, або особою,
яка потребує додаткового захисту.

Вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2011 року позивач прибув на територію
України, про що він власноруч вказав у
заяві про надання статусу біженця (а.с.
60); 28.08.2013 року був взятий під варту у
зв'язку зі звинуваченням у порушенні
законодавства Російської Федерації
(а.с. 59).

01.10.2013 року позивач звернувся із заявою
до відділу міграційної служби в АР Крим
з проханням надати йому статусу
біженця у зв'язку з релігійними
мотивами (а.с. 60).

За результатами розгляду заяви
Головним управлінням державної
міграційної служби України в АР Крим
був складений висновок та прийняте
рішення про відмову у прийнятті заяви
про визнання біженцем, або особою, яка
потребує додаткового або тимчасового
захисту на підставі ч. 1 ст. 6 та ч. 6 ст. 5
Закону України "Про біженців, або осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту".

Не погодившись з вказаним рішенням
органу міграційної служби ОСОБА_1
оскаржив його у судовому порядку.

Постановою Окружного
адміністративного суду АР Крим від
13.12.2013 року по справі № 801/11059/13-а було
визнано протиправним та скасовано
Наказ Головного управління Державної
міграційної служби України в АР Крим
від 02.10.2013 року №21 про відмову ОСОБА_1 в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, суд зобов'язав Головне
управління Державної міграційної
служби України в АР Крим повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.10.2013 року
(яка надійшла 02.10.2013 року) про визнання
його біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

На виконання рішення суду,
співробітниками сектору у справах по
біженцям ГУ ДМС України в АР Крим 20.12.2014
року були надані ОСОБА_1 для заповнення
документи: анкета особи, яка звернулась
із заявою про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту (а.с. 22-27), заява - анкета про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а.с. 15),
реєстраційний листок на особу, яка
звернулась із заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту (а.с. 28-32), також
згідно протоколу (а.с. 33) позивач
ознайомлений з прийнятим рішенням за
заявою, правами і обов'язками особи,
стосовно якої прийнято рішення про
оформлення документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Суд зазначає, що усі вказані документи
датовані 20.12.2013 року.

Того ж дня посадовими особами
Головного управління Державної
міграційної служби України в АР Крим
була проведена співбесіда, що
зафіксовано в протоколі від 20.12.2013 року
по справі № 2013 СR 0020 (а.с. 34-36).

23.12.2013 року Головним управлінням
Державної міграційної служби України в
АР Крим зроблено висновок про
прийняття рішення про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту (а.с. 55-56).

Зазначений висновок став підставою для
прийняття 23.12.2013 року ГУ ДМСУ в АР Крим
наказу № 38 про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового або тимчасового
захисту громадянину Російської
Федерації ОСОБА_1 (а.с. 54).

ОСОБА_1 було направлено повідомлення
про відмову в оформленні документів
для вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового або тимчасового захисту.

Позивач не погоджується з рішенням
Головного управління Державної
міграційної служби України в АР Крим
про відмову позивачу в оформленні
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, оскільки
вважає, що при проведенні попереднього
розгляду його заяви відповідачем було
порушено встановлений законодавством
порядок, у зв'язку з чим були порушені
права заявника на розгляд його заяви в
присутності адвоката та перекладача.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» від 8 липня 2011
року N 3671-VI рішення про відмову в
прийнятті заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, протягом
п'яти робочих днів з дня отримання
повідомлення про відмову можуть бути
оскаржені установленому законом
порядку до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, а також до суду у
строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму
ВАСУ «Про внесення змін і доповнень до
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду
спорів щодо статусу біженця...» від
16.03.2012 № 3 судам необхідно враховувати,
що строк у п'ять робочих днів для
оскарження рішення органу міграційної
служби в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
про відмову в прийнятті заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту або про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, встановлений
частиною першою статті 12 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту», застосовується
як для подання скарги до спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади у справах міграції,
так і до строків звернення до суду з
позовною заявою. При цьому судам
необхідно враховувати, що цей строк
починається з дня отримання
повідомлення про таку відмову та не
включає вихідні та святкові дні.
Водночас судам слід мати на увазі, що
цей строк не є абсолютним, він може бути
поновлений за правилами статті 100 КАС
України.

Враховуючи, що повідомлення про
відмову в оформленні документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту скеровано
позивачу простою кореспонденцією, дату
отримання вказаного повідомлення
позивачем вказано 31.12.2013, повідомлення
на адресу адвоката позивача не
направлено, позовну заяву направлено
до суду 10.01.2014 року, а також враховуючи,
що позивач знаходиться у слідчому
ізоляторі м. Сімферополя, суд,
керуючись ст. 100 КАС України поновлює
позивачу строк звернення до суду за
захистом своїх прав за незначністю
його пропуску.

Перевіряючи правомірність дій
Головного управління Державної
міграційної служби України в АР Крим
суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
проводиться на підставі заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до
центрального органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику
у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, за місцем
тимчасового перебування заявника.

Відповідно до ч. 12 статті 7 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту:

- реєструє заяву про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, та подані
документи;

- ознайомлює заявника або його
законного представника під їх
власний підпис з порядком прийняття
рішення за їх заявами, правами та
обов'язками особи, стосовно якої
прийнято рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту;

- проводить дактилоскопію особи,
яка подала заяву про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту;

- у разі потреби направляє особу на
обстеження для встановлення віку у
порядку, встановленому законодавством
України;

- заповнює реєстраційний листок на
особу, яка звернулася із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, та
членів її сім'ї, які не досягли
вісімнадцятирічного віку, або на
дитину, розлучену із сім'єю, від імені
якої заяву про визнання її біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, подав її законний представник;

- заповнює інші необхідні
документи;

- оформлює особову справу;

- роз'яснює порядок звернення про
надання безоплатної правової допомоги
відповідно до закону, що регулює
надання безоплатної правової
допомоги;

- заносить отримані відомості до
централізованої інформаційної
системи.

Згідно частини 3 статті 8 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
під час співбесіди заявнику, який не
володіє українською або російською
мовами, центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику
у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, забезпечує
перекладача з мови, якою заявник може
спілкуватися. Заявник має право
залучити перекладача за свій рахунок
або за рахунок інших юридичних чи
фізичних осіб. Перекладач повинен
дотримуватися конфіденційності з
обов'язковим оформленням центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту, розписки про
нерозголошення відомостей, що
містяться в особовій справі заявника.

Правила розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, затверджені
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України 07.09.2011 N 649, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 5 жовтня
2011 року за N 1146/19884 передбачають
наступне:

Підпункти «в», «з» п. 3.1. розділу ІІІ
вказує, що у разі відсутності підстав
для відмови в прийнятті заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
уповноважена посадова особа органу
міграційної служби:

- ознайомлює заявника або його
законного представника під їхній
власний підпис з порядком прийняття
рішення за їх заявами, правами і
обов'язками особи, стосовно якої
прийнято рішення про оформлення
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Таке ознайомлення здійснюється
мовою, яку розуміє заявник або його
законний представник.

- роз'яснює порядок звернення
про надання безоплатної правової
допомоги на мові, яку розуміє заявник.

Суд вказує, що усі документи, а саме:
анкета особи, яка звернулась із заявою
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а.с. 22-27),
заява - анкета про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту (а.с. 15), реєстраційний листок на
особу, яка звернулась із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а.с. 28-32),
протокол про ознайомлення позивача з
прийнятим рішенням за заявою, правами і
обов'язками особи, стосовно якої
прийнято рішення про оформлення
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту
оформлені на українській мові,
відповідачем не доведено того, що
ознайомлення ОСОБА_1 з правами та
обов'язками та роз'яснення порядку
звернення про надання безоплатної
правової допомоги здійснювалось на
мові, яку розуміє заявник.

Суд зазначає, що відмова ОСОБА_1 від
перекладача, яка зафіксована у
протоколі співбесіди стосується
виключно того, що він погодився на
проведення співбесіди на російській
мові, а не того, що заявник в цілому
відмовився від перекладача, а
відповідачем були дотримані вимоги
щодо надання йому належного перекладу
усіх документів, які викладені
українською мовою та належного
роз'яснення прав та обов'язків мовою,
яку розуміє заявник.

На підставі викладеного суд вважає, що
відповідачем були порушені вимоги
Закону України "Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту" та Правил
розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Відповідно до ч. 2 статті 8 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" за бажанням
заявника участь у попередньому
розгляді заяви про визнання біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, бере адвокат. Призначення
адвоката для надання правової допомоги
заявникові здійснюється в
установленому порядку.

Суд вказує, що матеріали
адміністративної справи містять угоду
про надання юридичних послуг, між
ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, укладену
10.12.2013 року, згідно якої позивач
уповноважує адвоката ОСОБА_2
представляти та захищати права,
свободи та інтереси по всім справам у
якості представника ОСОБА_1, захисника
(адвоката) у всіх органах дізнання,
слідства, у всіх судових інстанціях, у
всіх органах державного управління та
контролю, інших організаціях незалежно
від форми власності зі всіма правами,
наданими адвокату законом України "Про
адвокатуру", Кримінального
процесуального кодексу та Цивільного
процесуального кодексу (а.с. 87).

Крім того судом встановлено, що у заяві
про надання статусу біженця від 01.10.2013
позивач вказав, що його «представником
в Україні є адвокат ОСОБА_2.» та
зазначив усі контактні дані вказаної
особи.

Також судом встановлено, що у розгляді
адміністративної справи № 801/11059/13-а за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
АР Крим брав участь як представник
позивача ОСОБА_6, що підтверджується
постановою окружного
адміністративного суду АРК по справі
№ 801/11059/13-а від 13.12.2013. Представник
відповідача- Головного управління
Державної міграційної служби України в
АР Крим Романенко О.М. також була
присутня у судовому засіданні під час
розгляду вказаної справи.

Таким чином суд дійшов висновку, що
позивачем було належним чином заявлено
про необхідність участі його адвоката
при розгляді питання про надання йому
статусу біженця, або особи, яка
потребує додаткового захисту. Проте
співбесіда із ОСОБА_1 відбулася у
слідчому ізоляторі м.Сімферополя 20.12.2013
за відсутності адвоката позивача. Про
співбесіду ані позивач, ані його
адвокат відповідачем не були завчасно
попереджені, що унеможливило надання
правової допомоги позивачу під час
співбесіди.

Відповідачем також не надано жодних
доказів того, що ОСОБА_1 роз'яснено
порядок звернення про надання
безоплатної правової допомоги на мові,
яку розуміє заявник, або того, що
заявник відмовився від правової
допомоги.

Вказане підтверджується поясненнями
сторін у судовому засіданні 11.02.2014 та
матеріалами справи.

Позивач в адміністративному позові та
його представник у судовому засіданні
наполягали на тому, що у процесі
здійснення попереднього розгляду
заяви ОСОБА_1 про надання йому статусу
біженця, або особи, яка потребує
додаткового захисту, відповідач
порушив вимоги щодо можливості
проведення попереднього розгляду за
участі адвоката заявника.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зазначає, що критерії визнання
протиправними дій або бездіяльності
суб'єкта владних повноважень мають
визначатися з урахуванням положень
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою закріплено, що у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

Суд зазначає, що критерій
«обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення або вчинення дії»
відображає принцип обґрунтованості
рішення або дії (бездіяльності). Він
вимагає від суб'єкта владних
повноважень враховувати як обставини,
на обов'язковість урахування яких
прямо вказує закон, так і інші
обставини, що мають значення у
конкретній ситуації.

Прийняття рішення, вчинення (не
вчинення) дії добросовісно - цей
критерій-принцип вимагає від суб'єкта
владних повноважень діяти
добросовісно, тобто з щирим наміром
щодо реалізації владних повноважень та
досягнення поставлених цілей і
справедливих результатів, з відданістю
визначеним законом меті та завданням
діяльності, передбачувано, без
корисливих прагнень досягти
персональної вигоди, привілеїв або
переваг через прийняття рішення та
вчинення дії. Добросовісне прийняття
рішень, вчинення дій чи допущення
бездіяльності не заперечує можливості
відхилення при цьому від закону, однак
виключає умисел на таке порушення. Під
нерозсудливими рішеннями, діями,
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень можна розуміти такі, яких
жоден суб'єкт владних повноважень не
міг би допустити, діючи відповідно до
здорового глузду та обов'язків,
покладених на нього законом.
Нерозсудливими слід вважати також
рішення, дії, бездіяльність, що є
неприпустимими з погляду законів
логіки та загальноприйнятих моральних
стандартів.

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку, що при попередньому розгляді
заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту були порушені вимоги Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту" та Правил
розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, затверджених
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України 07.09.2011 N 649, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 5 жовтня
2011 року за N 1146/19884, а також принципи
адміністративної процедури прийняття
рішення суб'єктом владних повноважень
у зв'язку з чим суттєво порушені права
та законні інтереси позивача.

На підставі викладеного суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

Суд зазначає, що позивачем
оскаржується рішення Головного
управління Державної міграційної
служби України в АР Крим про відмову
позивачу в оформленні документів для
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту. Враховуючи, що
таким рішенням суб'єкта владних
повноважень є Наказ Головного
управління Державної міграційної
служби України в АР Крим від 23.12.2013 року
№ 38 про відмову в оформленні
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, суд
вважає належним способом захисту прав
позивача визнання протиправним та
скасування Наказу Головного
управління Державної міграційної
служби України в АР Крим від 23.12.2013 року
№ 38 про відмову в оформленні
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Відповідно до Постанови Пленуму ВАСУ
«Про внесення змін і доповнень до
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду
спорів щодо статусу біженця...» від
16.03.2012 № 3 під час вирішення справи щодо
оскарження рішення органу про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, суд може визнати
таке рішення протиправним, скасувати
його та зобов'язати відповідача
повторно розглянути заяву про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, з урахуванням
обставин, що стали підставою для
скасування судом відповідного рішення.

Таким чином суд вважає за необхідне
зобов'язати відповідача повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.10.2013 року
про визнання його біженцем з
урахуванням обставин, встановлених
судом, а саме - з дотриманням вимог норм
Закону України "Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту" та Правил
розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту щодо
забезпечення за бажанням заявника
участі перекладача та адвоката при
попередньому розгляді його заяви про
визнання біженцем.

У судовому засіданні 11.02.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови складено 14.02.2014 року.

Керуючись статтями 158-163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління Державної
міграційної служби України в АР Крим
від 23.12.2013 року № 38 про відмову позивачу
в оформленні документів для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

3. Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
АР Крим прийняти та розглянути у
встановленому чинним законодавством
України порядку заяву позивача про
визнання його біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, при
цьому провести попередній розгляд
заяви за участю адвоката та
перекладача.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення постанови. У разі
оголошення в судовому засіданні
вступної і резолютивної частини
постанови, а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Кащеєва Г.Ю.