Справа № 2а-1970/2563/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
Справа №
147818/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламахи О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Тернопільського обласного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
страхування України на випадок
безробіття на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2011
року у справі за позовом
Тернопільського обласного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
страхування України на випадок
безробіття до Подільської дослідної
станції Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук про
стягнення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року позивач -
Тернопільський обласний центр
зайнятості - робочий орган виконавчої
дирекції Фонду загальнообов'язкового
державного страхування України на
випадок безробіття звернувся до суду з
позовом до Подільської дослідної
станції Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук, в
якому просив стягнути з відповідача на
його користь штраф за порушення п.5. ст.20
Закону України «Про зайнятість
населення» у сумі 24 875,41 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що порушення
законодавства про зайнятість
населення щодо подання до центру
зайнятості звітів про заплановане
вивільнення працівників ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 були допущені відповідачем
відповідно 09.03.2010 року та 29.04.2010 року, і
виявлені лише 15.06.2011 року, тобто, поза
межами річного строку з дня вчинення
порушень, - то застосування 15.06.2011 року
Тернопільським обласним центром
зайнятості до відповідача штрафу (який
за своєю природою є
адміністративно-господарською
санкцією), з огляду на положення ст. 250
ГК України було здійснене
безпідставно.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
Хмельницький обласний центр
зайнятості оскаржив її, подавши
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 7
жовтня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким повністю задовольнити
позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги апелянт вказує на те, що
Подільською дослідною станцією
Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук
вивільнено працівника ОСОБА_1, наказ №
34-к від 07.05.2010 року, звіт про заплановане
вивільнення подано 09.03.2010 року, а звіт
про фактичне його вивільнення до
Гусятинського районного центру
зайнятості подано 13.05.2010 року, про що у
журналі реєстрації РЦЗ зроблено запис
за № 896. Крім того, наказом № 40-к від
25.06.2010 року відповідачем вивільнено
працівни ка ОСОБА_2, звіт про
заплановане вивільнення подано 29.04.2010
року, а звіт про фактичне його
вивільнення до Гусятинського район
ного центру зайнятості подано 01.07.2010
року, про що у журналі реєстрації РЦЗ
зроблено запис за № 1292. Таким чином, у
зазначених випадках відповідачем
порушено строки подачі звітності, чим
державна організація порушила вимоги
п.5 ст.20 Закону України «Про зайнятість
населення».

Апелянт вказує на те, що у разі
неподання або порушення строків
подання роботодавцем до центру
зайнятості звітів про вивільнення
працівників з підприємств, установ та
організацій державна служба
зайнятості стягує штраф у розмірі
річної заробіт ної плати за кожного
вивільненого працівника. Тому, на
відповідача інспекцією по контролю за
додержанням законодавства про за
йнятість населення ОЦЗ було накладено
штраф в сумі 24875,41 грн.

Посилається на те, що у разі несплати
(або відмови від сплати) протягом
місяця у добровільному порядку
зазначеного штрафу його стягнення
проводиться в установленому за коном
порядку.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що 15 червня 2011 року
начальником інспекції по контролю за
додержанням законодавства про
зайнятість населення Тернопільського
обласного центру зайнятості проведено
перевірку Подільської дослідної
станції Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук
щодо додержання вимог Законів України
«Про зайнятість населення» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»

За результатами проведеної перевірки
складено акт перевірки додержання
вимог Закону України «Про зайнятість
населення» №31 від 15.06.2011 року, який
директором Подільської дослідної
станції Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук
підписано без заперечень.

Зі змісту вищевказаного акта перевірки
№31 від 15.06.2011 року видно, що перевіркою
встановлено, що на підставі наказу
директора Подільської дослідної
станції Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук
№34к від 07.05.2010 року бухгалтера ОСОБА_1
було звільнено з роботи у зв'язку зі
скороченням чисельності працівників
за п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому звіт
про заплановане вивільнення ОСОБА_1 за
формою №4-ПН (план) був поданий до
Гусятинського районного центру
занятості 09.03.2010 року, а звіт за формою
№4-ПН (факт) про фактичне вивільнення -
13.05.2010 року.

Крім того, відповідно до наказу
директора Подільської дослідної
станції Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук
№40к від 25.06.2010 року бухгалтера ОСОБА_2
звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням
чисельності працівників. Звіт про
заплановане вивільнення ОСОБА_2 за
формою №4-ПН (план) відповідачем до
Гусятинського районного центру
занятості поданий 29.04.2010 року, а звіт
про фактичне вивільнення за формою
№4-ПН (факт) - 01.07.2010 року.

Таким чином, наявними матеріалами
справи підтверджується, що звіти про
заплановане вивільнення
вищезазначених працівників за формою
№ 4-ПН (план) Подільською дослідною
станцією Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук до
Гусятинського районного центру
занятості були подані з порушенням
встановленого п.5 ст. 20 Закону України
«Про зайнятість населення»
двомісячного строку.

На підставі акту перевірки додержання
вимог Закону України «Про зайнятість
населення» №31 від 15.06.2011 року
Тернопільським обласним центром
зайнятості застосовано штрафну
санкцію в сумарному розмірі річних
заробітних плат ОСОБА_1 (11563,25 грн.) та
ОСОБА_2 (13 312,16 грн.), вивільнених за п.1 ст.
40 КЗпП України - на загальну суму 24 875,41
грн.

Відповідно до п.6 ст. 20 Закону України
«Про зайнятість населення» порядок
стягнення та розміри штрафів за
невиконання вимог цієї статті з
підприємств, установ і організацій
встановлюються законодавством
України.

Апеляційний суд зазначає, що на даний
час спеціальний нормативно-правовий
акт, який би регулював порядок
стягнення штрафів, передбачених п.6 ст.
20 Закону України «Про зайнятість
населення» відсутній.

Застосовані Тернопільським обласним
центром зайнятості до Подільської
дослідної станції Тернопільського
інституту агропромислового
виробництва Української академії
аграрних наук штрафні санкції за
порушення вимог п. 5 ст. 20 Закону України
«Про зайнятість населення» в сумі 24 875,41
грн. повністю підпадають під
визначення
адміністративно-господарських
санкцій, закріпленого ч. 1 ст. 238
Господарського кодексу України, а саме:
є заходами майнового характеру,
спрямованими на припинення
правопорушення суб'єкта
господарювання та які застосовуються
уповноваженими органами державної
влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 Господарського
кодексу України вказані штрафи
належать до категорії
адміністративно-господарських
санкцій, оскільки є грошовою сумою, що
сплачується суб'єктом господарювання
до відповідного бюджету у разі
порушення ним встановлених правил
здійснення господарської діяльності.

Згідно із ст. 250 ГКУ України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності
крім випадків, передбачених законом.

Законом України «Про зайнятість
населення» не передбачено спеціальних
строків щодо застосування
передбачених ним санкцій.

Таким чином, з аналізу вказаних норм та
обставин справи, апеляційний суд
прийшов до висновку, що дії, які є
порушенням встановлених правил
здійснення господарської діяльності,
відповідачем вчиненні відповідно
09.03.2010 року (подання до центру
зайнятості звіту про заплановане
вивільнення працівника ОСОБА_1) та
29.04.2010 року (подання до центру
зайнятості звіту про заплановане
вивільнення працівників ОСОБА_1), і
виявлені відповідачем лише 15.06.2011 року,
тобто, поза межами річного строку з дня
вчинення порушень, тому застосування
15.06.2011 року Тернопільським обласним
центром зайнятості до відповідача
штрафу, з огляду на положення ст. 250 ГК
України, було здійснене безпідставно.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського
обласного центру зайнятості - робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
страхування України на випадок
безробіття залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 7 жовтня 2011
року у справі №2а-1970/2563/11 за позовом
Тернопільського обласного центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
страхування України на випадок
безробіття до Подільської дослідної
станції Тернопільського інституту
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук про
стягнення штрафу - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 19.02.2014 року.