Справа № 703/2004/13-а (2-а/703/101/13)
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року м. Київ
К/800/54560/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Сміла та Смілянському
районі Черкаської області про
перерахунок пенсії, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м.Сміла та
Смілянському районі Черкаської
області на постанову Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 травня 2013 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Сміла та Смілянському районі
Черкаської області про визнання
рішення відповідача про перерахунок
пенсії позивача у розмірі 80% від суми
місячного заробітку незаконним;
зобов'язання відповідача перерахувати
з 01.07.2012р. призначену позивачу пенсію у
зв'язку з підвищенням заробітної плати
працівникам прокуратури відповідно до
вимог ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру» в розмірі 90% від суми
місячного заробітку; зобов'язати
відповідача виплатити позивачу
різницю між фактично отриманою та
належною до сплати сумою пенсії,
починаючи з 01.07.2012р., перерахувавши її
на його особистий рахунок.

Постановою Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 травня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08 жовтня 2013 року, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
й неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просив скасувати
судові рішення та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Позивач в письмових запереченнях на
касаційну скаргу проти доводів та
вимог останньої заперечив, вважаючи їх
безпідставними, а рішення судів
попередніх інстанцій, які він просить
залишити без змін, - обґрунтованими та
законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 26.10.2006р.
отримує пенсію за вислугою років на
підставі статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII (далі -
Закон №1789-XII).

03 жовтня 2012 року позивач звернувся до
УПФ із заявою про перерахування пенсії
на підставі довідки Черкаської
обласної прокуратури.

Згідно з розпорядженням №139706 від
05.10.2012р. Управління Пенсійного фонду
України в м.Сміла та Смілянському
районі Черкаської області здійснило
перерахунок пенсії позивача, виходячи
з розміру 80 % від місячного розміру
заробітної плати, зазначеного у
вказаній довідці, й призначило
позивачу перераховану пенсію з 01.07.2012р.

Не погоджуючись з вказаним
перерахунком позивач звернувся до
відповідача із заявою від 18.01.2013р., в
якій просив роз'яснити йому механізм
перерахунку його пенсії за вислугою
років, й листом №8/0-10 від 29.01.2013р.
відповідач повідомив позивача про те,
що перерахунок його пенсії здійснено
на підставі ст.50-1 Закону України «Про
прокуратуру» з врахуванням приписів
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи».

Умови та порядок пенсійного
забезпечення прокурорів і слідчих
визначено статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ.
Редакція зазначеної статті
змінювалась.

Згідно з частиною першою статті 50-1
Закону №1789-ХІІ (у редакції, чинній на
час призначення пенсії позивачу)
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом №3668-VІ, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, внесено зміни до статті
50-1 Закону №1789-ХІІ, зокрема змінено у
відсотках розмір пенсії за вислугу
років, яка призначається прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними такого
права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону
№1789-ХІІ у редакції Закону №3668-VІ
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону №1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом
№3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсії прокурорам
регулюють частини тринадцята та
вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ,
положення яких щодо перерахунку пенсії
у зв'язку із прийняттям Закону №3668-VІ не
зазнали змін, змінилася лише нумерація
частин цієї статті.

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону №1789-ХІІ обчислення
(перерахунок) пенсій провадиться за
документами пенсійної справи та
документами, додатково поданими
пенсіонерами, виходячи з розміру
місячного заробітку за відповідною
посадою, з якої особа вийшла на пенсію,
станом на час звернення за
призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, в якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи (частина
вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ).

Таким чином, при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватись норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
внесені Законом №3668-VІ зміни до статті
50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у
відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії;
процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом та механізмом
їх проведення й нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам, є
частини тринадцята та вісімнадцята
статті 50-1 Закону №1789-ХІІ.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону у часі, слід
враховувати, що згідно зі статтею 22
Конституції України закріплені нею
права і свободи не є вичерпними,
гарантуються і не можуть бути
скасовані й при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме - у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 06
липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення (Рішення №5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства, а правовідносини щодо
їхнього пенсійного забезпечення
виникають на момент звернення за
призначенням пенсії.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Здійснивши касаційний перегляд справи,
Вищий адміністративний суд України
прийшов до висновку, що суди попередніх
інстанцій при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій не
допустили порушень норм матеріального
чи процесуального права.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, а тому
підстав для скасування ухвалених
судами рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись статтею 220, 2201, 223, 224, 230
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Сміла та
Смілянському районі Черкаської
області відхилити, а постанову
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 28 травня 2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 08 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.