Справа № 813/5136/13-а
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/5136/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий - суддя
секретар судового засідання
представник позивача
представник відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 про визнання
протиправними дій Чопської митниці.
Обставини справи.
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із
позовною заявою про визнання
протиправними дій працівників
відповідача, Чопської митниці (пункт
пропуску "Ужгород"), щодо поміщення
транспортного засобу марки "Mersedes Benz С270
CDI А", реєстраційний номер НОМЕР_2, у
митний режим "транзит".
Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач 12.03.2013 року при в'їзді на митну
територію України, керуючи
транспортним засобом марки «Mersedes Benz С270
CDI А», реєстраційний: номер НОМЕР_2 в
усному порядку заявив митний режим
«тимчасове ввезення», однак
працівниками Чопської митниці митний
пост «Ужгород» безпідставно поміщено
транспортний засіб у митний режим
«транзит», внаслідок чого стосовно
позивача 23.03.2013 року складено протокол
про порушення митних правил, оскільки
автомобіль в режимі транзит перебував
на митній території України 11 діб.
У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали повністю з підстав
викладених у позовній заяві. Пояснили,
що позивач в'їжджав на територію
України та повідомляв працівників
митниці, що автомобіль переміщується в
митному режимі «тимчасове ввезення»
відповідно до норм Додатку С
Стамбульської конвенції. Спочатку
працівники митного поста «Ужгород»
Чопської митниці відмовлялись
пропустити позивача через кордон в
режимі «тимчасове ввезення» та не
хотіли надати відповідну карту
відмови. Після цього позивач звернувся
по телефону гарячої лінії Державної
митної служби зі скаргою щодо
неправомірних дій працівників,
митниці. По телефону позивач вказував,
що працівники митниці не пропускають
його в митному режимі «тимчасове
ввезення» та відмовляються падати
офіційну письмову відмову щодо цього,
на що позивач отримав відповідь, що
його або пропустять в заявленому ним
режимі або нададуть йому письмову
відмову. Після цього позивача
пропустили на територію України, однак,
як згодом позивач з'ясував, у митному
режимі транзит. Просять позов
У зв'язку з проведеною реорганізацією
відповідача (а.с.53), судом відповідно до
ст. 55 Кодексу адміністративно
судочинства України допущено заміну
відповідача правонаступником -
Чопською митницею Міндоходів у
Львівській області..
Представник відповідача у судове
засідання не прибув. Проти позову
відповідач заперечує з підстав
викладених у письмовому запереченні
суть яких зводиться до того, що позивач
перетинав митний кордон по смузі
"зелений коридор" і відповідно не
подавав письмової декларації та не
вносив грошової застави в розмірі
митних платежів, при цьому позивачем
митному органу не було надано
документів, які б дозволяли
ідентифікувати транспортний засіб як
такий, що використовується з
комерційною метою, наявність яких є
підставою для застосування положень
Стамбульської конвенції. Просить у
задоволенні позову відмовити.
Суд заслухав пояснення позивача та
представника позивача, всебічно і
повно з'ясував всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінив докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті та
Згідно доручення від 02.07.2013р. (а.с.87)
підписаного позивачем, компанія ELITE DESIGN
s.r.o. доручила президенту компанії
ОСОБА_1 (позивачеві) паспорт НОМЕР_3 ,
який проживає в Україні за адресою:
АДРЕСА_1 для переміщення і
розпорядження транспортним засобом
марки MERCEDES-BENS С 270 CDI A НОМЕР_4 р. ном.
Як зазначено у вказаній довіреності,
даний транспортний засіб є службовим
автомобілем компанії ELITE DESIGN s.r.o.,
використовується в. комерційних цілях,
а громадянин ОСОБА_1 є власником
компанії ELITE DESIGN s.r.o., що відповідно до
конвенції про тимчасовий ввіз і вивіз
автомобілів, речей і товарів від
06.26.1990р., ратифікована в 2004р.,
(відповідно до Додатку С) дає йому право
в'їзду та пересування даним
автомобілем на території України.
Терміном одного календарного року.
Термін дії шляхового листа від 02.07.2013р.
Відповідно до контрольного талону
відповідача (а.с.63) позивач 12.03.2013 року
обрав для перетину кордону при в'їзді в
Україну проходження транспортного
засобу по "зеленому коридору" і у
програмному комплексі "Інспектор 2006"
(а.с.64) внесено відомості про
переміщення транспортного засобу
марки MERCEDES-BENS С 270 CDI A НОМЕР_4 р. ном.
НОМЕР_2 для особистого користування в
режимі транзит, "зелений коридор".
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Юрисдикція адміністративних судів
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Предметом доказування, відповідно до ч.
1 ст. 138 Кодексу адміністративного
судочинства України, є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.
Пункт 28 статті 4 Митного кодексу
України (далі - МК України) визначає
митні правила, як встановлений цим
Кодексом та іншими актами
законодавства України порядок
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
пред'явлення їх митним органам для
проведення митного контролю та митного
оформлення, а також здійснення
операцій з товарами, що перебувають під
митним контролем, або контроль за якими
покладено на митні органи цим Кодексом
та іншими законами України.
Згідно пункту 59 названої статті МК
України транспортні засоби
комерційного призначення - це будь-яке
судно (у тому числі самохідні та
несамохідні ліхтери та баржі, а також
судна на підводних крилах), судно на
повітряній подушці, повітряне судно,
автотранспортний засіб (моторні
транспортні засоби, причепи,
напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.
Відповідно до частини 1 статті 105 МК
України у митний режим тимчасового
ввезення з умовним повним звільненням
від оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.
За змістом частини 1 статті 189 МК
України транспортні засоби
комерційного призначення, що
використовуються для переміщення
товарів та/або пасажирів через митний
кордон України, можуть тимчасово
ввозитися на митну територію України
без справляння митних платежів та без
застосування заходів нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
Стаття 1 глави І Додатку щодо
транспортних засобів до Конвенції про
тимчасове ввезення, до якої Україна
приєдналась відповідно до Закону
України «Про приєднання України до
Конвенції про тимчасове ввезення» від
24 березня 2004 р. № 1661-IV, визначає
«комерційне використання», як платне
перевезення осіб або промислове чи
комерційне платне або безоплатне
перевезення вантажів.
Умови здійснення міжнародних
перевезень вантажів та пасажирів
(багажу) регламентовано Конвенцію про
договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів (м. Женева, 1956р.),
Конвенцією про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.), до яких
Україна приєдналась 01.08.2006 та 05.12.2004
Конвенція про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (м.
Женева, 1956р.) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.)
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення пасажирів (
та у відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5
зазначеної Конвенції передбачено, що
під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
Також питання міжнародних перевезень
пасажирів і вантажів врегульовано
розділом IV Законом України «Про
автомобільний транспорт», відповідно
до якого при виконанні міжнародних
перевезень вантажів нерезиденти
України повинні мати: дозвіл України;
дозвіл щодо узгодження умов та режимів
перевезення в разі перевищення вагових
або габаритних обмежень чи документ
про внесення плати за проїзд
великовагових (великогабаритних)
транспортних засобів, якщо перевищення
вагових (габаритних) обмежень над
визначеними законодавством становить
менше семи відсотків; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
сертифікат відповідності
транспортного засобу вимогам
законодавства України щодо безпеки
руху та екологічної безпеки, якщо інше
не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати:
дозвіл України; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);
білетно-облікову документацію.
У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Таким документом при
автомобільних перевезеннях може бути
міжнародна автомобільна накладна (СМR).
На підставі п.1 ч.1 ст.335 МК України
визначено перелік документів та
відомостей, які перевізник (декларант,
уповноважена ним особа) надають
митному органу при перевезені товарів
автомобільним транспортом: а)
документи на транспортний засіб,
зокрема ті, що містять відомості про
його державну реєстрацію (національну
належність); б) транспортні (перевізні)
документи (міжнародні
товаротранспортні накладні); в)
визначений актами Всесвітнього
поштового союзу документ, що
супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності); г)
комерційні документи (за наявності) на
товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів; ґ) відомості про
кількість вантажних місць та вид
упаковки; д) найменування товарів; е)
вага брутто товарів (у кілограмах) або
об'єм товарів (у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів.
З огляду на аналіз вищезазначених
нормативно-правових актів визнання
автотранспортного засобу (у тому числі
легкового) як транспортного засобу
комерційного використання можливо
виключно за умови його використання
для платного перевезення осіб або
промислового чи комерційного платного
або безоплатного перевезення вантажів,
що повинно підтверджуватись:
- при платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію;
- при платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів:
товарно-транспортними документами,
зокрема міжнародною автомобільною
Враховуючи вищевикладене, громадянин
(як резидент та і нерезидент) може
тимчасово в'їжджати на територію
України на транспортному засобі
комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів).
При цьому громадянин, який возить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати: документи, що
підтверджують здійснення цим
громадянином діяльності на користь
юридичної особи - власника
(користувача) транспортного засобу;
належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу; документи на транспортний
засіб, що підтверджують його
реєстрацію в іншій державі на ім'я
особи, яка зареєстрована або постійно
проживає за межами України; документи
на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення; документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
На підставі ч.ч.1,2 ст. 105 МК України у
митний режим тимчасового ввезення з
умовним повним звільненням від
оподаткування митними платежами
поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у ст. 189 МК
України та в Додатках В.1-В.9,С,Б до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
вказаними Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.
Відповідно до ст.189 МК України
транспортні засоби комерційного
призначення, що використовуються для
переміщення товарів та/або пасажирів
через митний кордон України, можуть
тимчасово ввозитися на митну Територію
України без справляння митних платежів
та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з п.«а» ст. 5 Додатка С до
Конвенції для того, щоб можна було
скористатись правами на пільги, що
надаються цим Додатком, транспортні
засоби комерційного використання
повинні бути зареєстрованими на
території, яка не є територією
тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка
зареєстрована або постійно проживає за
межами території тимчасового ввезення,
і ввозитись та використовуватись
особами, які здійснюють свою
діяльність з такої території.
Пунктом «а» статті 7 Додатка С до
Конвенції визначено, що незважаючи на
положення статті 5 цього Додатка,
транспортні засоби комерційного
використання можуть використовуватись
третіми особами, які мають належний
дозвіл користувача права на тимчасове
ввезення і які здійснюють свою
діяльність на користь останнього,
навіть якщо вони зареєстровані або
постійно проживають на території
тимчасового ввезення.
Зазначені норми Митного Кодексу
України та Конвенції стосовно надання
пільг в оподаткуванні митними
платежами при тимчасовому ввезенні
транспортних засобів можуть
застосовуватись виключно для
транспортних засобів комерційного
призначення (використання).
За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч.1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.2 ст. 366 МК України
"зелений коридор"призначений для
декларування шляхом вчинення дій
громадянами, які переміщують через
митний кордон України товари в обсягах,
що не підлягають оподаткуванню і не
підлягають письмовому декларуванню,
при цьому громадянин самостійно обирає
відповідний канал («зелений коридор»
або «червоний коридор») для
проходження митного контролю за
двоканальною системою.
Оскільки судом встановлено, що позивач
самостійно обрав канал "зелений
коридор" і відповідно не декларував
жодного переміщення товарів і не
перевозив пасажирів, і докази
протилежного позивачем не надані, то
відповідно транспортний засіб
позивача не є транспортним засобом
комерційного призначення в розумінні
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Відповідно до п.60 ч.1 ст.4 МК України
транспортні засоби особистого
користування - наземні транспортні
засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704
(загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно
з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної
позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі
засоби та повітряні судна, що
зареєстровані на території
відповідної країни, перебувають у
власності або тимчасовому
користуванні відповідного громадянина
та ввозяться або вивозяться цим
громадянином у кількості не більше
однієї одиниці на кожну товарну
позицію виключно для особистого
користування, а не для промислового або
комерційного транспортування товарів
чи пасажирів за плату або безоплатно.
На підставі п. «с» ст.1 Додатка С до
Конвенції «приватне використання»
означає перевезення особою виключно
для особистих потреб, за винятком
будь-якого комерційного використання.
Пунктом «f» статті 1 Конвенції термін
«особа» означає як фізичну, так і
юридичну особу, якщо інше не
передбачене контекстом.
Відповідно до наданих позивачем
документів (а.с.9, 87-90) транспортний
засіб марки «Mersedes Benz С270 CDI А»,
реєстраційний: номер НОМЕР_2, належить
компанії ELITE DESIGN s.r.o. власником якої є
позивач і такий переміщувався 12.03.2013
року через митний кордон України по
"зеленому коридору" позивачем згідно
належних повноважень власника на
тимчасове користування зазначеним
автомобілем, тому цей транспортний
засіб правильно віднесений
відповідачем до категорії
транспортного засобу особистого
користування, який перебуває у
тимчасовому користуванні позивача, а
оскільки позивачем жодні платежі та
збори за транспортний засіб при
ввезенні в Україну не сплачувалися, то
такий міг бути поміщений лише у митний
режим "транзит", що і було правомірно
вчинено відповідачем.
Стаття 19 Конституції встановлює, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють не лише чи прийняті
(вчинені) вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а й
обґрунтовано, добросовісно, розсудливо
та безсторонньо. Матеріали справи
свідчать, що відповідні положення
відповідачем дотримані.
Суд зазначає, що вимоги позивача не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи судом, а на підставі
доказів, що містяться у матеріалах
справи, встановлено відсутність
порушень відповідачем прав позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
Відповідно до ст. 94 КАС України,
відшкодування витрат позивачеві, якому
відмовлено у задоволенні позову не
Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд
1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
2. Судові витрати покласти на
Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови виготовлений
19.02.2014 р. о 17:00 год.

Суддя
Коморний О.І.