Справа № 378/151/14-а
Суддя: Марущак Н. М.
Дата ухвалення: 2014-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/378/5/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014 року
мт. Ставище

Суддя Ставищенського районного суду
Київської області Марущак Н. М.,
вивчивши адміністративний позов
ОСОБА_1 до Розкішнянської сільської
ради про визнання незаконним рішення
сільської ради та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним
адміністративним позовом до
Розкішнянської сільської ради, просить
суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Розкішнянської сільської ради
Ставищенського району Київської
області від 22.10.2013 р. № 555-06 щодо відмови
в наданні дозволу на розробку проекту
щодо відведення їй (позивачці)
земельної ділянки у власність площею
0.3500 га для ведення особистого
селянського господарства;

- зобов'язати Розкішнянську сільську
раду Ставищенського району Київської
області розглянути питання щодо
надання згоди на розробку проекту
землеустрою щодо відведення їй
(позивачці) у власність земельної
ділянки площею 0,35 га для ведення
особистого селянського господарства в
межах села Розкішна по АДРЕСА_1 на
території Розкішнянської сільської
ради Ставищенського р-ну Київської
області;

- стягнути з відповідача на її користь
понесені судові витрати.

Вивчивши фактичні обставини справи та
проаналізувавши правові норми, якими
регулюються спірні правовідносини,
вважаю, що позовні вимоги по вказаному
позову не можуть бути предметом
адміністративного позову, виходячи з
наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 107 КАС України суддя
відкриває провадження в
адміністративній справі на підставі
позовної заяви, якщо відсутні підстави
для відмови у відкритті провадження у
справі.

Адміністративний позов - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах (п. 6 ч.1
ст. 3 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення .

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» при вирішенні питань,
пов'язаних із компетенцією судів у
спорах, що виникають із земельних
відносин, судам слід ураховувати
роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» (із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2), а
також Рішення Конституційного Суду
України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів „а", „б", „в", „г"
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України.

При цьому суди мають виходити з того, що
згідно зі статтями 13 і 14 Конституції
України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК
земля та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. Отже,
суд має з'ясувати, є спір
приватноправовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов'язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин.

Згідно п. 7 вказаної Постанови Пленуму
ВССУ земельні відносини, суб'єктами
яких є фізичні чи юридичні особи,
органи місцевого самоврядування,
органи державної влади, а об'єктами -
землі у межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні частки (паї),
регулюються земельним і цивільним
законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статей 2, 5
Земельного Кодексу України). Захист
судом прав на землю у цих відносинах
здійснюється способами, визначеними
статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
«Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності», про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Таким чином Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в постанові № 3 від 01 березня 2013
року чітко визначив компетенцію
загальних судів щодо розгляду справ,
які виникають із земельних відносин, у
яких хоча б однією зі сторін є фізична
особа, незважаючи на участь у них
суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
позивач (фізична особа) оскаржує
рішення Розкішнянської сільської ради
щодо відмови в наданні дозволу на
розробку проекту щодо відведення їй
(позивачці) земельної ділянки у
власність площею 0.3500 га для ведення
особистого селянського господарства,
тобто з огляду на вище викладене,
вказаний позов не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства, оскільки з урахуванням
правової позиції Пленуму ВССУ,
викладеній у вищевказаній постанові №
3 від 01 березня 2013р., земельні відносини,
суб'єктами яких є (як у даному випадку)
фізична особа та орган місцевого
самоврядування, регулюються земельним
і цивільним законодавством і даний
спір є приватноправовим, оскільки
виник із відносин, урегульованих
нормами цивільного права при
здійсненні позивачем суб'єктивного
цивільного права на земельну ділянку і
тому цей спір підлягає розгляду в
порядку цивільного, а не
адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя
відмовляє у відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 109 ч. 1 п. 1, 165 КАС
України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в
справі за позовом ОСОБА_1 до
Розкішнянської сільської ради про
визнання незаконним рішення сільської
ради та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження відповідно до ст. 254 КАС
України.

На ухвалу суду може бути подана
апеляційна скарга до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Ставищенський районний суд
Київської області протягом п'яти днів
з дня проголошення ухвали, а особою,
без виклику якої постановлено ухвалу,
протягом п"яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Н. М. Марущак