Справа № 2а-8429/09/0711
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/23722/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Тячівському районі Закарпатської
області, Тячівської районної державної
адміністрації Закарпатської області
про скасування рішення та перерахунок
пенсії, за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Тячівському районі Закарпатської
області на постанову Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 16 вересня 2009 року і ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Тячівському районі
Закарпатської області (далі -
Управління ПФУ), Тячівської районної
державної адміністрації Закарпатської
області (далі - Тячівська РДА), в якому
просив скасувати рішення Управління
ПФУ від 10 грудня 2008 року №149 та
здійснити перерахунок пенсії
починаючи з 29 жовтня 2002 року.

Зазначив, що перебував на державній
службі, а тому має право на перерахунок
пенсії з 29 жовтня 2002 року відповідно до
статті 37-1 Закону України «Про держану
службу».

Постановою Тячівського
районного суду Закарпатської області
від 16 вересня 2009 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2012 року позов задоволено.

Скасовано рішення міжвідомчої
комісії Управління ПФУ № 149 від 10
грудня 2008 року та зобов'язано
останнього здійснити перерахунок
ОСОБА_4 пенсії із посадового окладу 175
гривень, з 29 жовтня 2002 року.

У касаційній скарзі Управління ПФУ,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить судові рішення скасувати та
відмовити в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Задовольняючи позов суди виходили з
того, що після звільнення позивача 2
листопада 2001 року з посади начальника
відділу організаційної і кадрової
роботи апарату Тячівської РДА,
Управління ПФУ не здійснило йому
перерахунок пенсії згідно Закону
України «Про державну службу»,
виходячи з нового посадового окладу.

Проте до такого висновку суди дійшли
без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права з
таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 працював на посаді начальника
відділу організаційної і кадрової
роботи апарату Тячівської РДА та 2
листопада 2001 року був звільнений у
зв'язку із виходом на пенсію. Пенсія
призначена відповідно до Закону
України «Про державну службу».

Вважав, що з 29 жовтня 2002 року підлягала
перерахунку пенсія виходячи з
посадового окладу заступника
керівника апарату, начальника
організаційного відділу апарату
державної адміністрації.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Тобто, за змістом цієї норми
процесуального права у мотивувальній
частині рішення суд зобов'язаний
навести дані про встановлені
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та
визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових
вимог. Встановлюючи

наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи

заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої

дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях.

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти
матеріального права (назва, стаття, її
частина, абзац, пункт, підпункт
закону), у відповідних випадках - на
норми Конституції України, на підставі
яких визначено права та обов'язки
сторін у спірних правовідносинах, а в
разі необхідності мають бути
посилання на Конвенцію та рішення
Європейського суду з прав людини які
згідно із Законом України від 23
лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права та підлягають
застосуванню в даній справі.

Досліджуючи питання відмови позивачу у
перерахунку пенсії суди не з'ясували чи
підвищився розмір заробітної плати
працюючого державного службовцям саме
на посаді, яку займав останній до
звільнення, а також період такого
перерахунку.

За приписами статті 37-1 Закону України
«Про державну службу» у разі
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям, а
також у зв'язку із набуттям особою
права на пенсійне забезпечення
державного службовця за цим Законом
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється
виходячи із сум заробітної плати, на
які нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування
працюючого державного службовця
відповідної посади та рангу на момент
виникнення права на перерахунок
пенсії.

Відповідно до пункту 5 постанови
Кабінету Міністрів України від 31
травня 2000 року № 865 «Про деякі питання
вдосконалення визначення розмірів
заробітку для обчислення пенсії» (далі
- Постанова №865) перерахунок пенсій
провадиться з місяця підвищення
розміру заробітної плати працюючого
державного службовця на підставі
поданої заяви та довідок, виданих
державними органами за останнім місцем
роботи.

Згідно з пунктом 4 Постанови № 865 у разі
підвищення розміру заробітної плати
працюючим державним службовцям
відповідно до рішень Кабінету
Міністрів України заробітна плата для
перерахунку пенсії пенсіонерам, яким
пенсія призначена з дня набрання
чинності Законом України «Про державну
службу», визначається в такому порядку:
пенсіонерам непрацюючим - на підставі
документів, поданих на час перерахунку,
виходячи із сум заробітної плати, яку
одержує працюючий державний
службовець на відповідній посаді, з
якої призначено (перераховано) пенсію
на момент виникнення права на
перерахунок. При цьому премія та інші
надбавки враховуються в середніх
розмірах відносно призначених
законодавством та таких виплат за
відповідною посадою (посадами) у тому
державному органі звідки особа вийшла
на пенсію, на момент виникнення права
на перерахунок.

В порушення зазначених вимог закону
суди не звернули увагу на те, чи
відповідає посада заступника
керівника апарату, начальник
організаційного відділу апарату
державної адміністрації (з посадового
окладу якої позивач просив здійснити
перерахунок пенсії) тій, яку він займав
до звільнення.

Окрім цього суди залишили поза увагою і
питання строку звернення з позовом до
суду.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 просив перерахувати пенсію і
суди задовольнили за період з 29 жовтня
2002 року, тоді як з позовом він звернувся
до суду у квітня 2009 року.

За приписами частини 1 і 2 статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України (в редакції спірного періоду)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється річний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 100 цього
Кодексу пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
призвело до ухвалення рішень, які не
відповідають вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

Тому судові рішення підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Тячівському
районі Закарпатської області
задовольнити частково.

Постанову Тячівського районного суду
Закарпатської області від 16 вересня 2009
року і ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної
сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.