Справа № 815/3267/13-а
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2014-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м. Київ К/800/50992/13

Вищий адміністративний суд України у
складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І.
(суддя-доповідач), Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013 року

у справі № 815/3267/13-а

за позовом Малого підприємства у
вигляді Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Одеселектропастранс ЛТД»

до Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

встановив:

Мале підприємство у вигляді Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Одеселектропастранс ЛТД» звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 08.07.2013 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013 року
постанову суду першої інстанції
скасовано, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби від 18.03.2013
року № .

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з вимогами та доводами
заявника не погоджується, просить
залишити без змін рішення суду
апеляційної інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
позапланової виїзної перевірки
позивача з питань підтвердження
господарських взаємовідносин з
платником податків ТОВ «Смішер
Нетворкс» їх реальності та повноти
відображення в обліку за податковий
період вересень 2011 року, відповідачем
складено акт від 28.02.2013 року №
1006/22-1/13892520, яким встановлено порушення
п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
виявлено завищення залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду на
загальну суму 1 481, 00 грн. у вересні 2011
року.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.03.2013 року №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на суму 1 481, 00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження, скарга позивача залишена
без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку
щодо безтоварності здійснення
господарської операції позивача з його
контрагентом, а відтак, правомірного
прийняття відповідачем податкового
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що прийняте
податкове повідомлення-рішення є
протиправним, у зв'язку з відсутністю
порушення позивачем вимог податкового
законодавства України.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Статтею 198 Податкового кодексу України
передбачено право платників податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, яким є сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду (пп. 14.1.181
п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу).

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу (абз. 2 п. 198.6
ст. 198 ПК України).

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що матеріалами справи
підтверджується реальність
господарської операції позивача з ТОВ
«Смішер Нетворкс», зокрема,
податковими накладними, видатковими
накладними, прибутковими накладними,
рахунками-фактурами, довідками до
накладних, що підтверджують факт
поставки товару. Розрахунки за
поставлений товар здійснювалися в
безготівковій формі.

Суми податку на додану вартість за
отриманими податковими накладними від
ТОВ «Смішер Нетворкс» позивачем
включено до складу податкового кредиту
у відповідному податковому періоді.

Оскільки судом апеляційної інстанції
встановлено, що реальність
господарської операції між позивачем
та ТОВ «Смішер Нетворкс»
підтверджується належним чином
оформленими документами первинного
бухгалтерського обліку, що стали
підставою для формування показників
сум податкового кредиту, колегія
суддів погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на складений
Лівобережною міжрайонною державною
податковою інспекцією
Дніпропетровської області Державної
податкової служби за наслідками
перевірки діяльності контрагента
позивача - ТОВ «Смішер Нетворкс» акт
про неможливість проведення
зустрічної звірки, колегія суддів
відхиляє, оскільки у разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення
добросовісного платника податків
права на його відшкодування у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має документальне
підтвердження розміру податкового
кредиту.

Крім того, суд касаційної інстанції
звертає увагу про персональну
відповідальність кожного платника за
ведення податкового обліку.
Відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Адміністративне судочинство вирішує
спори «особи проти держави» і діє у
сфері специфічних публічно-правових
відносин, де стороною є особа, яка
протистоїть державі - її владним
інститутам, захищаючи свої права,
свободи та інтереси. В
адміністративному судочинстві діє
презумпція неправомірності рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень (стаття 71 КАС України), який
зобов'язаний у порядку визначеної
процесуальним законом судової
процедури довести суду правомірність
своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки в недотримання ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
податковим органом не доведено
правомірності прийнятого податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
вважає вірним судове рішення суду
апеляційної інстанції про задоволення
позовних вимог.

За таких обставин підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновку суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

З урахуванням викладеного судом
апеляційної інстанції ухвалене
законне і обґрунтоване рішення, що
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
та підстав для його скасування не
вбачається.

Стаття 220 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає межі
перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області
відхилити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 04.09.2013 року
у справі № 815/3267/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у
порядку та строки, передбачені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, та на неї може
бути подана заява про перегляд судових
рішень Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Ю.І.Цвіркун

Судді
Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук