Справа № 2а-8370/11
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа: № 2а-8370/11

17 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Семенівської
районної державної адміністрації
Чернігівської області на постанову
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 20 жовтня 2011
року адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Семенівської районної державної
адміністрації Чернігівської області
про зобов'язання здійснити перерахунок
та виплатити щомісячну грошову
допомогу,

ВСТАНОВИВ:

У поданій до суду у жовтні 2011 року
позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що
проживає у зоні посиленого
радіоекологічного контролю.
Відповідно до положень статті 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (надалі за
текстом - «Закон № 796-ХІІ») має право на
щомісячну грошову допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва.

Посилаючись на те, що всупереч
згаданому Закону відповідачем
допомога виплачувалась не із
застосуванням кратності до
встановленого розміру мінімальної
заробітної плати, а у твердій сумі,
позивач просив зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення
Семенівської районної державної
адміністрації Чернігівської області
(надалі за текстом -«Управління»)
нарахувати та виплатити за період з
19.06.2011 року по 22.07.2011 року компенсацію у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва.

Постановою Семенівського районного
суду Чернігівської області від 20
жовтня 2011 року позов задоволено.
Визнано дії Управління щодо невиплати
позивачеві коштів, передбачених ст. 37
Закону № 796-ХІІ неправомірними та
зобов'язано здійснити перерахунок і
виплатити грошову допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства за
період з 19.06.2011 року по 22.07.2011 року у
розмірі 30 % мінімальної заробітної
плати, відповідно до положень статті 37
Закону № 796-ХІІ.

В апеляційній скарзі Управління,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати вказане
судове рішення та прийняти нове, яким
відмовити в позові.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим загальним судом фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов наступного.

Згідно копії паспорту, що наявна в
матеріалах справи, ОСОБА_1
зареєстрована та постійно проживає в м.
Семенівка Чернігівської області, яке
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 року
(Перелік населених пунктів, віднесених
до зон радіоактивного забруднення
внаслідок чорнобильської катастрофи)
віднесено до зони посиленого
радіоекологічного контролю.

Згідно додатку 2 до названої постанови
Кабінету Міністрів УРСР м. Семенівка
Чернігівської області, віднесено до
населених пунктів, жителям яких з 1
квітня 1991 року виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва і особистого
підсобного господарства.

Відповідно до ст. 37 Закону № 796-ХІІ
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах:

- у зоні посиленого радіоекологічного
контролю - 30 процентів від мінімальної
заробітної плати;

- у зоні гарантованого добровільного
відселення - 40 процентів від
мінімальної заробітної плати;

- у зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - 50 процентів від
мінімальної заробітної плати.

Всупереч названій статті Закону № 796-XII
позивачу вказана грошова допомога
виплачувалась частково, у фіксованому
розмірі, визначеному відповідно до
постанови КМУ № 836 від 26 липня 1996 року, а
не в кратному відношенні до
мінімальної заробітної плати, як того
вимагають положення названого Закону.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені зміни у статтю 37 Закону № 796-XII.

Відповідно до цих змін громадянам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) визнані
неконституційними положення пункту 28
Розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо змін,
унесених до статті 37 Закону № 796-XII.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття
Конституційним Судом України
вказаного рішення знову почали діяти
положення статті 37 Закону № 796-XII в їх
первинній редакції.

Виходячи з загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, слід погодитись з
висновком суду попередньої інстанції,
що відповідач, ігноруючи зазначені
норми матеріального права та не
здійснюючи виплату грошової допомоги у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробництва та особистого підсобного
господарства у розмірі визначеному
Законом «Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
порушив указане право позивача.

Доводи апеляційної скарги Управління
зазначених вище висновків не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що місцевим судом
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права, а
посилання скаржника на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з соціального забезпечення
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є
помилковим.

Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог.

Крім того, органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені ст.
46 Конституції України.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Семенівської районної державної
адміністрації Чернігівської області
залишити без задоволення, а постанову
Семенівського районного суду
Чернігівської області від 20 жовтня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з моменту набрання нею законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.