Справа № 2а-10136/12/0170/3
Суддя: Санакоєва Майя Анзорівна
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 2а-10136/12/0170/3

12.02.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Санакоєвої М.А.,

суддів Омельченка В. А. ,

Дудкіної Т.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Головного
управління Міндоходів АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Шкляр Т.О. ) від 25.10.13 у справі №
2а-10136/12/0170/3

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 Крим,98400)

до Державної податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Головного
управління Міндоходів АР Крим (вул.
Сімферопольська,
3,Бахчисарай,Автономна Республіка
Крим,98403)

про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25.10.13 позовні
вимоги Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Бахчисарайському районі
Головного управління Міндоходів АР
Крим про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволені.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Бахчисарайському районі АР Крим від
13.06.2012 р. № .

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, адреса
місцезнаходження 98400, АДРЕСА_2) 2638,86 грн.
(дві тисячі шістсот тридцять вісім
гривень вісімдесят шість копійок)
судових витрат.

Не погодившись з зазначеною постановою
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 25.10.13 та прийняти
нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Судова колегія, керуючись
положеннями пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, визнає за можливе
перейти до письмового провадження по
справі.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що з 27.04.2012 р. по
23.05.2012 р. Державною податковою
інспекцією у Бахчисарайському районі
АР Крим ДПС було проведено планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2009 р. по
31.12.2011 р.

За результатами перевірки був
складений акт перевірки №
81/0-40/17/НОМЕР_2 від 31.05.2012, яким виявлені
порушення позивачем, зокрема:

-п.п.7.2.3 п.7.2, п.п. 7.4.1, п.п.7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" № 168/98-ВР від 03.04.1997 та
п. 198.1, п. 198.3 статті 198 п.200.1 статті 200
Податкового Кодексу від 02.12.2010 № 2755-VІ, в
результаті чого занижено нарахування
та сплата податку на додану вартість в
періоді, що перевірявся, на загальну
суму 10 182 грн., в тому числі: за листопад
2009 року - 4 796 грн., за травень 2010 року - 4
507 грн., за липень 2010 року - 193 грн., за
листопад 2011 року - 686 грн.

На підставі вказаного акту перевірки №
81/0-40/17/НОМЕР_2 від 31.05.2012 року
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення рішення від 13.06.2012 р. №
, відповідно до якого позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
загальній сумі 12 556 грн., у тому числі
за основним платежем 10 182 грн.,
штрафними (фінансовими) санкціями 2 374
грн.

Перевіряючи правомірність дій та
рішень органу владних повноважень щодо
прийняття податкового повідомлення -
рішення, судова колегія зазначає
наступне.

Судова колегія зазначає, що при
вирішенні цієї справи суд керувався
положеннями нормативних актів у
редакціях, що діяли на момент
виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.п.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", що діяв на час здійснення
спірних правовідносин за період з 2009
року, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Приписами п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", датою виникнення права
платника податку на податковий
кредит вважається, зокрема, дата
здійснення першої з подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного
чека)

- в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт
придбання платником податку товарів
(робіт, послуг).

П.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість"
встановлені обов'язкові реквізити, які
повинна містити податкова накладна.

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є
підставою для нарахування податкового
кредиту. Як виняток з цього правила,
підставою для нарахування
податкового кредиту при поставці
товарів (послуг) за готівку чи з
розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або
персональними чеками у межах
граничної суми, встановленої

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду,
згідно з п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, визначається виходячи
з договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу,
не відноситься до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 Кодексу).

Пунктом 16.1.2 ст. ст. 16 ПК України ведення
податкового обліку покладено на
кожного окремого платника податку.
Отже, порушення, допущені одним
платником податків у відображенні в
податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків.

В п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, право платника податку на
податковий кредит взагалі не залежить
від тієї обставини, чи відображалися
суми податку на додану вартість у
податковій звітності контрагентів
платника податку і чи сплачувався ними
податок на додану вартість.

Нормами ст. 201 ПК України визначено
перелік документів, що є підставою для
нарахування податкового кредиту. Отже,
саме наявність цих документів є
обов'язковою умовою для формування
платниками податків податкового
кредиту.

Аналіз наведених норм, дає судовій
колегії право на висновок, що
необхідним первинним документом, який
дає право платнику податків на
формування податкового кредиту, є
належним чином оформлена податкова
накладна.

Як встановлено матеріалами справи, на
підтвердження фактичного здійснення
господарських операцій з ТОВ "ТК
"Укрімпекс" позивачем було надано
видаткову накладну № 1000 від 26.11.2009,
відповідно до якої ФОП ОСОБА_3 отримав
від ТОВ "ТК Укрімпекс" товар, а саме:
дизельне паливо у кількості 4836 л на
загальну суму 28 774,20 грн., в тому числі
ПДВ 4 795,70 грн.

Отриманий товар, було сплачено
позивачем через розрахунковий рахунок,
що підтверджується платіжним
дорученням № 134 від 26.11.2009 р. на суму 28
774,20 грн., в тому числі ПДВ 4 795,70 грн.

ТОВ "ТК Укрімпекс" було видано позивачу
податкову накладну № 1247 від 26.11.2009 р. на
дизельне паливо на суму 28 774,20 грн., в
тому числі ПДВ 4 795,70 грн.

Вказана податкова накладна, отримана
від ТОВ "ТК Укрімпекс" була відображена
позивачем в реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних в
листопаді 2009 року на загальну суму ПДВ -
4 795,70 грн., що підтверджується висновком
призначеної по справі судової
економічної експерти № 234-19/10 від 23.09.2013
р.

Позивачем була надана заправна
відомість на відпуск нафтопродуктів за
грудень 2009 року, відповідно до якої ФОП
ОСОБА_3 фактично витрачено дизельного
палива в кількості 3031 л.

Отже, відповідно до видаткової
накладної № 1000 від 26.11.2009 р. та
вищевказаної заправної відомості за
грудень 2009 року, позивачем отримано
дизельного палива від ТОВ "ТК
Укрімпекс" у кількості 4836 л, списано на
виробничі потреби (автоперевезення) -
3031 л., залишок станом на 31.12.2009 складає
2431л.

Згідно з даними бази даних РЕО-1
міжрайонного відділу при УДАІ ДУ МВД
України в АР Крим, за ФОП ОСОБА_3
зареєстровані транспортні засоби:

- Автомобіль DAF 85 CF 340 НОМЕР_5

- Причеп АСП-25 реєстраційний № НОМЕР_3;

- Автомобіль HYUNDAI TUCSON 2.0 D, легковий
седан, номерний знак НОМЕР_6

Позивачем надано подорожній лист
вантажного автомобіля № 599412 за період
з 01.12.2009 по 31.12.2009 на автомобіль НОМЕР_4
із завданням водію на перевезення
вантажу Керч - Севастополь - по Криму.

У розрахунку норми витрати палива на
автомобіль НОМЕР_4 з причепом наданого
позивачем, зазначено, що базова лінійна
норма витрати для тягача складає 18 л
(згідно з Наказом Міністерства України
№ 99 від 16.02.2004).

Згідно з Наказом Міністерства
транспорту України № 99 від 16.02.2004 р.,
норма на виконання транспортної роботи
складає 1,3 л/100 км.

За даними розрахунку ФОП ОСОБА_3
встановлено, що норма витрати палива на
автомобіль НОМЕР_4 з п/причепом на 100 км
(середня) складає 34,4 л.

Відповідно до висновку судової
економічної експерти № 234-19/10 від 23.09.2013
р., при дослідженні подорожного листа
вантажного автомобіля № 599412 за період
з 01.12.2009 по 31.12.2009 на автомобіль НОМЕР_4
встановлено, що показання спідометра
при виїзді з гаража дорівнюють 45934 км,
при поверненні показання спідометра
складають 55063 км. Пробіг автомобіля
склав 9129 км. Рух пального відображено
наступним чином: Залишок дизельного
палива при виїзді - 370 л, Видано
дизельного палива - 3031 л, Залишок при
поверненні - 50 л.

Також, позивачем було надано акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
відповідно до яких ФОП ОСОБА_3 за
грудень 2009 року надав послуг по
автоперевезенню покупцям ВАТ "ЦАР
Хліб", ЧП "ДЛК", ТОВ "ДСБ" у кількості 9125
км.

Таким чином, використання в
господарській діяльності ФОП ОСОБА_3
дизельного палива отриманого від ТОВ
"ТК Укрімпекс" у кількості 4836 л на
загальну суму 28 774,20 грн., в тому числі
ПДВ 4 795,70 грн. підтверджується
видатковою накладною № 1000 від 26.11.2009 р.,
податковою накладною № 1247 від 26.11.2009 р.,
платіжнім дорученням № 134 від 26.11.2009 р.,
заправною відомістю на відпуск
нафтопродуктів, подорожнім листом
вантажного автомобіля, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
покупцям ВАТ "ЦАР Хліб", ЧП "ДЛК", ТОВ
"ДСБ" та додатково підтверджується
висновком призначеної по справі
судової економічної експерти № 234-19/10
від 23.09.2013 р.

На підтвердження фактичного
здійснення господарських операцій з
ТОВ "Торговий дім Архіп" позивачем було
надано видаткову накладну № 211 від
17.05.2010 р., відповідно до якої ФОП ОСОБА_3
отримав від ТОВ "Торговий дім Архіп"
товар, а саме: дизельне паливо у
кількості 4225 л на загальну суму 27 040
грн., в тому числі ПДВ 4 506,67 грн.

Отриманий товар, було сплачено
позивачем через розрахунковий рахунок,
що підтверджується платіжним
дорученням № 57 від 18.08.2010 р. на суму 27 040
грн., в тому числі ПДВ 4 506,67 грн.

ТОВ "Торговий дім Архіп" було видано
позивачу податкову накладну № 222 від
17.05.2010 р. на дизельне паливо на суму 27 040
грн., в тому числі ПДВ 4 506,67 грн.

Вказана податкова накладна, отримана
від ТОВ "Торговий дім Архіп", була
відображена позивачем в реєстрі
отриманих та виданих податкових
накладних в травні 2010 року на загальну
суму ПДВ - 4506,67 грн., що підтверджується
висновком судової економічної
експерти № 234-19/10 від 23.09.2013 р.

15.05.2010 р. між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Нафта -
Континент" було укладено договір
зберігання № 046.

Згідно з розділом 1 договору, ТОВ "Нафта
- Континент" зобов'язується зберігати
дизельне паливо на орендованому складі
ПММ СЗАТ "Крим-Аромат".

ТОВ "Нафта - Континент" зобов'язується
прийняти майно згідно акту
приймання-передачі на зберігання в
наступний термін: з 15.05.2010 по 31.07.2010.

Позивачем було надано акт приймання
нафтопродуктів ТОВ "Нафта - Континент"
за кількістю від 17.05.2010 р. на склад ПММ
СЗАТ "Крим-Аромат" з найменуванням
відправника вантажу ТОВ "Торговій дім
Архіп".

Також, позивачем надано акт здачі
приймання робіт (надання послуг) ТОВ
"Нафта - Континент", відповідно до якого
ТОВ "Нафта - Континент" були надані ФОП
ОСОБА_3 послуги зі зберігання
нафтопродуктів на загальну суму 104,82
грн. у т.ч. ПДВ 87,35 грн.

Таким чином, факт зберігання
дизельного палива, отриманого від ТОВ
"Торговій дім Архіп", підтверджується
актом приймання нафтопродуктів та
актом здачі приймання робіт (надання
послуг) отриманих ФОП ОСОБА_3 від ТОВ
"Нафта - Континент".

Відповідно до наданої позивачем
заправної відомості на відпуск
нафтопродуктів, фактична витрата ФОП
ОСОБА_3 дизельного палива за травень -
червень 2010 року складає 3080 л.

Отже, відповідно до видаткової
накладної № 211 від 17.05.2010 р. та
вищевказаної заправної відомості за
травень - червень 2010 року, позивачем
отримано дизельного палива від ТОВ
"Торговій дім Архіп" у кількості 4225 л,
списано на виробничі потреби
(автоперевезення) - 3080 л.; залишок станом
на 30.06.2010 р. складає 2480 л.

Позивачем надано подорожні листи
вантажного автомобіля № 599418 за період
з 01.05.2010 по 31.05.2010 р. та № 599417 за період з
01.06.2010 по 30.06.2010 р. на автомобіль DAF 85 CF 340
НОМЕР_5 із завданням водію на
перевезення вантажу по маршруту Керч -
Севастополь - по Криму, згідно з якими
видано дизельного палива в травні 2240 л,
в червні - 2220 л, залишок дизельного
палива у травні 2010 р. склав 150 л, у червні
- 460 л.

Зокрема, позивачем було надано акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
відповідно до яких ФОП ОСОБА_3 за
травень - червень 2010 року надав послуг
по автоперевезенню покупцям ВАТ "ЦАР
Хліб", ТОВ "ДСБ", ТОВ "Торговій дім
"Кримський млин" у кількості 8650 км.

Таким чином, використання в
господарській діяльності ФОП ОСОБА_3
дизельного палива, отриманого від ТОВ
"Торговій дім Архіп" у кількості 4225 л на
загальну суму 27040,00 грн., в тому числі
ПДВ 4506,67 грн., підтверджується
видатковою накладною № 211 від 17.05.2010 р.,
податковою накладною № 222 від 17.05.2010 р.,
платіжнім дорученням № 57 від 18.08.2010 р.,
заправною відомістю на відпуск
нафтопродуктів, подорожнім листом
вантажного автомобіля, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
покупцям ВАТ "ЦАР Хліб", ТОВ "ДСБ", ТОВ
"Торговій дім "Кримський млин" та
підтверджується висновком судової
економічної експерти № 234-19/10 від 23.09.2013
р.

Факт зберігання дизельного палива,
отриманого від ТОВ "Торговій дім Архіп",
підтверджується актом приймання
нафтопродуктів та актом здачі
приймання робіт (надання послуг) ТОВ
"Нафта - Континент".

Згідно ст. 1 Закону України "Про
державну підтримку малого
підприємництва" від 19.10.2000 № 2063-ІІІ,
фізичні особи, зареєстровані в
установленому порядку суб'єктами
підприємницької діяльності,
відносяться до суб'єктів малого
підприємництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIY,
дія цього Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності, які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку звітності.

Таким чином, вимогами діючого
законодавства України не передбачено
ведення бухгалтерського обліку
суб'єктами малого підприємництва -
фізичними особами в розумінні норм
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Висновком судової економічної
експертизи № 234-19/10 від 23.09.2013 року та
матеріалами справи підтверджується:

- фактичне здійснення позивачем
оподатковуваних операцій;

- придбання товарів із метою їх
використання в господарській
діяльності;

- наявність розумних економічних
причин (ділової мети) для здійснення
господарських операцій.

Реальність здійснення господарських
операцій позивача з ТОВ "ТК "Укрімпекс"
та ТОВ "ТД "Архіп" підтверджується
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів, які супроводжують операції
певного виду.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачем не було надано доказів
того, що контрагенти позивача ТОВ "ТК
"Укрімпекс" та ТОВ "ТД "Архіп" на час
взаємовідносин з позивачем не були
платниками ПДВ.

Щодо висновків відповідача, покладені
в основу спірного податкового
повідомлення-рішення, про нікчемність
укладених позивачем з контрагентами
правочинів на підставі ст. 228 та ч. 2 ст.
215 ЦК України, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 228 ЦК України,
правочин, спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок
(частина 1), а отже, є нікчемним (частина
2). Як встановлено в ч. 2 ст. 215 цього
Кодексу, визнання судом нікчемних
правочинів недійсними не вимагається.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 зазначеного
Кодексу, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Судова колегія вважає, що суперечність
правочину моральним засадам
суспільства або спрямованість його на
незаконне заволодіння майном держави,
за даних обставин, може мати місце у
разі наявності наміру сторін, який
спрямований на неправомірне отримання
податкової вигоди, шляхом штучного
формування податкового кредиту і
валових витрат.

Відповідачем не надано жодних доказів
наявності такого наміру у позивача, не
підтверджено належними та допустимими
доказами факт нікчемності угоди та
правомірність і обґрунтованість своїх
дій щодо прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання. Зазначена позиція
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, яку
суди повинні застосовувати як джерело
права, відповідно до положень статті 17
Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Якщо один з контрагентів не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Відповідачем, в порядку ст. 71 КАС
України, не надано суду належних та
допустимих доказів, які б вказували на
нікчемність правочину, укладеного між
позивачем та контрагентами, зокрема
доказів умисного укладення угоди з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства. Не
надано відповідачем також рішення суду
у цивільній чи господарській справі
про визнання правочину недійсним, не
надано вироку суду у кримінальній
справі або іншого належного доказу на
підтвердження "безтоварності"
здійснених позивачем господарських
операцій.

З огляду на зазначене, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що висновки податкового
органу, викладені в Акті перевірки №
81/0-40/17/НОМЕР_2 від 31.05.2012 про порушення
платником податків вимог Податкового
законодавства України, не
відповідають дійсним обставинам
справи, внаслідок чого існують
підстави для визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача №
від 13.06.2012.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що правова оцінка, яку
дав суд першої інстанції обставинам
справи, не суперечить чинному
законодавству.

Судове рішення не може бути скасовано
чи змінено з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Згідно статті 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись статтями 195,196, пунктом 1
частини першої статті 198, п.1 частини
першої статті 205, статтями 200, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Головного
управління Міндоходів АР Крим -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
25.10.13 у справі № 2а-10136/12/0170/3 - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
М.А.Санакоєва

Судді підпис
В.А.Омельченко

підпис Т.М. Дудкіна

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.А.Санакоєва