Справа № 817/4506/13-а
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4506/13-а

31 січня 2014 року 11год. 09хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. розглянувши у порядку
письмовго провадження адміністративну
справу за позовом

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
до Державна податкова
інспекція у м.Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
12.07.2013 № та №000344742 ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - ФОП ОСОБА_2) звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області (далі
по тексту - ДПІ у м. Рівному) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
12.07.2013:

№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 17 397,34 грн. (у т.ч. 13 917,87
грн. основного платежу та 3479,47 грн. -
штрафних санкцій);

№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 6862,43 грн. (у т.ч. 5489,94
грн. основного платежу та 1372,49 грн. -
штрафних санкцій).

В обгрунтування позовних вимог вказує
на те, що податковим органом
неправомірно зроблено висновки про
порушення позивачем вимог ст.177, п.198.3
ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1 та п.200.2 ст.200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-УІ (із наступними змінами та
доповненнями) в результаті чого
занижено суми податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в сумі 13
917,87 грн. та суми податку на додану
вартість, які підлягають нарахуванню
до сплати в бюджет в розмірі 5489, 94 грн.

Зазначає, що ДПІ у м. Рівному
безпідставно не взято до уваги надані
для перевірки первинні документи, що
підтверджують реалізацію товарів у
попередніх періодах.

Окрім того, вказує, що висновки
податкового органу про відсутність
залишків ТМЦ станом на 31.12.2012, а саме:
згідно первинних документів та книги
обліку доходів і витрат встановлено, що
частина придбаного платником податків
товару на суму ПДВ 5489,94 грн., що
включений платником до складу
податкового кредиту в попередніх
звітніх періодах ФОП ОСОБА_2 не
реалізований споживачам та відсутній
на залишках, тобто не використовувався
у господарській діяльності не
відповідає дійсності, оскільки для
перевірки було надано дані
бухгалтерського обліку по рахунку 281,
відповідно до яких станом на 31.12.2012
даний товар був в наявності.

З цих підстав, безпідставним та
необгрунтованим є зменшення позивачу
суми витрат в розмірі 27 449,68 грн. за 2012 у
зв'язку з відсутністю залишків ТМЦ
станом на 31.12.2012.

Також вказує, що необгрунтованими є
висновки про віднесення до складу
витрат 2011 та 2012 років вартості
придбаних товарів, які не реалізовані у
звітньому періоді та обліковуються на
залишках, оскільки в акті перевірки не
зазначено на підставі яких первинних
документів був придбаний товар,
номенклатура та ціна товару, на якому
рахунку обліковуються залишки.

Враховуючи вищевикладене, позивач
вважає податкові повідомлення-рішення
від 12.07.2013 № та №
протиправними та такими, що підлягають
до скасування. Просить позов
задоволити.

Відповідач позов не визнав про що подав
письмове заперечення. В обгрунтування
заперечень вказує, що за результатами
проведення документальної планової
перевірки дотримання вимог
податкового законодавства ФОП ОСОБА_2
за період з 01.01.2011 по 31.12.2012 встановлено
порушення вимог ст.177, п.198.3 ст.198, п.199.1
ст.199, п.200.1 та п.200.2 ст.200 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із
наступними змінами та доповненнями) в
результаті чого занижено суми податку
на доходи фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в сумі 13
917,87 грн. та суми податку на додану
вартість, які підлягають нарахуванню
до сплати в бюджет в розмірі 5489, 94 грн.

Так позивачем до складу витрат за 2011
віднесено вартість придбаних товарів
(будівельні матеріали) на суму 43 491,25
грн. та за 2012 на суму 49 294,54 грн., які не
реалізовані у звітньому періоді та
обліковуються на залишках станом на
31.12.2011 та станом на 31.12.2012, що призвело до
завищення собівартості реалізованого
товару за 2011 на суму 43 491,25 грн. та за 2012
на суму 21 844,86 грн.

Відповідно в порушення п.198.3 ст.198, п.199.1
ст.199 Податкового кодексу України
позивачем завищено податковий кредит
за грудень 2012 на суму ПДВ в розмірі 5489,94
грн. по придбаному товару, який не
приймав участі в господарській
діяльності.

Підпунктом 199.1 ст.199 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
якщо придбані та/або виготовлені
товари/послуги, необоротні активи
частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково -
ні, до сум податку, які платник має
право віднести до податкового кредиту,
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку під час їх
придбання або виготовлення, яка
відповідає частці використання таких
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач
стверджує, що позивачем в порушення
ст.164, п.167.1 ст.167, ст.176, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України занижено
податок на доходи фізичних осіб від
зайняття підприємницькою діяльністю.
Просить у задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

В судове засідання призначене на 31
січня 2014 року позивач не з'явився
проте подав до суду клопотання, в якому
просить позовні вимоги задовольнити
повністю та слухати справу без його
участі.

Відповідач, в судовому засіданні
призначеному на 31 січня 2014 року участі
уповноваженого представника не
забезпечив, причини неприбуття суду не
повідомив. Про дату, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, на основі наявних у справі
доказів.

Враховуючи неявку в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши в порядку письмового
провадження подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до переконання про наявність підстав
для задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_2 зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності 16.10.2007 з
видом економічної діяльності 46.73 -
оптова торгівля деревиною,
будівельними матеріалами та
санітарно-технічним обладнанням та є
платником податку на додану вартість
згідно свідоцтва НОМЕР_3 серії НОМЕР_4,
перебуває на загальній системі
оподаткування (Т-1, а.с.54-56).

У період з 10.06.2013 по 21.06.2013 ДПІ у м.
Рівному, відповідно до направлення
№166/587/17-100 від 10.06.2013, наказу на
проведення планової документальної
перевірки №516 від 21.05.2013 була проведена
документальна планова виїзна
перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання ФОП
ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012, результати якої оформлені актом
№153/НОМЕР_1/17-116 від 27.06.2013 (Т-1, а.с.8-27, 41, 42).

Висновками акта перевірки
№153/НОМЕР_1/17-116 від 27.06.2013 встановлено
порушення позивачем вимог ст.177, п.198.3
ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1 та п.200.2 ст.200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-УІ (із наступними змінами та
доповненнями) в результаті чого
занижено суми податку на доходи
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю в сумі 13
917,87 грн. та суми податку на додану
вартість, які підлягають нарахуванню
до сплати в бюджет в розмірі 5489, 94 грн.

На підставі результатів
документальної планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_2 12.07.2013 ДПІ у м.
Рівному винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 17
397,34 грн. (у т.ч. 13 917,87 грн. основного
платежу та 3479,47 грн. - штрафних санкцій)
та № про збільшення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 6862,43 грн. (у т.ч. 5489,94
грн. основного платежу та 1372,49 грн. -
штрафних санкцій).

Позивач не погодився із даними
податковими повідомленнями-рішеннями
та оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням, суд
виходить із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Стосовно виявлених перевіркою
порушень щодо неповноти позивачем
нарахування податку з доходів фізичних
осіб судом враховано та встановлено
наступне.

Відповідно до висновку акта перевірки
№153/НОМЕР_1/17-116 від 27.06.2013, викладеного
на стор. акта 6-10 (Т-1, а.с.14-17), перевіркою
правильності визначення витрат за 2011
та 2012 роки, відображених в деклараціях
про доходи, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходів та документально
підтверджених, з даними про суми
витрат, визначеними в ході перевірки,
податковим органом встановлено
розбіжності за 2011 в сумі 43 491,25 грн. та за
2012 в сумі 21 844,86 грн., які не реалізовані
у звітному періоді та обліковуються на
залишках ФОП ОСОБА_2 станом на 31.12.2011 та
31.12.012. При цьому податковим органом
зазначено, що таким чином ФОП ОСОБА_2
при визначенні валових витрат за 2011 та
2012 роки безпідставно завищено
собівартість реалізованого товару на
загальну суму 65 336,11 грн., у т.ч. за 2011 в
сумі 43 491,25 грн. та за 2012 в сумі 21 844,86 грн.

З приводу зазначеного, суд констатує,
що відповідачем під час проведення
перевірки не було здійснено розрахунок
собівартості фактично реалізованих
ФОП ОСОБА_2 ТМЦ за 2011-2012 роки, а також
відсутній розрахунок суми завищення
собівартості реалізованого товару на
загальну суму 65 336,11 грн., у т.ч. за 2011 в
сумі 43 491,25 грн. та за 2012 в сумі 21 844,86 грн.
Крім цього, відсутній відповідний
розрахунок на суму завищення
собівартості реалізованого товару.

Представник відповідача в судових
засіданнях не пояснив математичного
обрахунку суми завищення позивачем
собівартості реалізованого товару на
загальну суму 65 336,11 грн., у т.ч. за 2011 в
сумі 43 491,25 грн. та за 2012 в сумі 21 844,86 грн.,
ствердив, що відповідного розрахунку
немає і надати його представник не
може.

Відповідно до п.4-6 розділу 1 та п.5.2
розділу 2 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
22.12.2010 № 984, акт документальної
перевірки повинен містити
систематизований виклад виявлених під
час перевірки фактів порушень; за
результатами документальної перевірки
в акті викладаються всі суттєві
обставини фінансово-господарської
діяльності платника податків, які
мають відношення до виявлених
порушень; факти виявлених порушень
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, з посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів; за кожним відображеним в акті
фактом порушення необхідно чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків.

Вищевказаним вимогам
нормативно-правового документа акт
перевірки не відповідає, позаяк
виявлені перевіркою порушення в акті
перевірки не описані, не зазначено
докази, які свідчать про виявлене
порушення, а також відсутній
обґрунтований розрахунок суми
завищення позивачем витрат на загальну
суму 65 336,11 грн., у т.ч. за 2011 в сумі 43 491,25
грн. та за 2012 в сумі 21 844,86 грн.

Крім цього, податковий орган
необґрунтовано вказав на віднесення
позивачем до складу витрат за 2011-2012
роки вартості придбаних товарів, які не
реалізовані в звітному періоді та
обліковуються на залишках платника
податків станом на 31.12.2011 та 31.12.2012,
позаяк акт перевірки не містить
будь-яких документально підтверджених
відомостей про те, які саме товари, по
яких сформовано витрати, залишались
нереалізованими станом на 31.12.2011 та
31.12.2012. Не були надані відповідні докази
представником відповідача й під час
судового розгляду справи.

Таким чином, зазначені висновки ДПІ у м.
Рівному суд вважає безпідставними та
необґрунтованими.

На спростування висновків відповідача
про безпідставність віднесення
позивачем до складу валових витрат
витрати в сумі 27 449,68 грн., які не
приймали участь в основній
господарській діяльності та відсутні в
залишках товарно-матеріальних
цінностей станом на 31.12.2012 позивачем у
судове засідання та під час перевірки
було надано оборотно-сальдові
відомості по рахунку №281 відповідно до
якої станом на 31.12.2012 ТМЦ (вагонка ПВХ 10
стандарт по ціні 12,97 грн., вагонка ПВХ 20
см. по ціні 15,72 грн.) в наявності є та
обліковуються в залишках ТМЦ (Т-1,
а.с.58-61).

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно пп.177.1, 177.2 ст.177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку;

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

У відповідності до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України належать
до складу валових витрат витрати не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

В ході судового розгляду справи
представником позивача надано суду
копії первинних документів, якими
підтверджено в повній мірі суми витрат
понесених позивачем під час здійснення
підприємницької діяльності за період
який охоплений перевіркою а саме:
видатковими накладними (Т-1, а.с.62-151),
подаковими накладними (Т-2, а.с.152-250, Т-3,
а.с.1-42).

Судом також досліджено декларації про
майновий стан і доходи за 2011 та 2012 роки
(Т-3, а.с.49-58), видаткові накладні (Т-1,
а.с.152-250, Т-2, а.с.1-78), реєстри виданих та
отриманих податкових накладних (Т-2,
а.с.80-150), договори оренди нежитлових
приміщень (Т-3, а.с.70-73), які
підтверджують факти реалізації ТМЦ
(будівельні матеріали) за період з
01.01.2011 по 31.12.2012. Розбіжностей при
визначенні валових витрат за 2011 та 2012
роки судом не встановлено.

Таким чином, всі первинні
бухгалтерські документи перевіреного
періоду були опрацьовані в повному
обсязі ревізорами під час перевірки, у
тому числі видаткові та податкові
накладні, реєстри виданих та отриманих
податкових накладних, банківські
виписки, оборотно-сальдові відомості
по рахунку №281.

За встановлених обставин покликання
податкового органу на не підтвердження
позивачем витрат відповідними
документами суд вважає
необґрунтованим.

Висновок податкового органу про
завищення позивачем собівартості
реалізованого товару на загальну 65 336,11
грн., у т.ч. за 2011 в сумі 43 491,25 грн. та за
2012 в сумі 21 844,86 грн. не підтверджений в
ході судового розгляду
адміністративної справи належними та
допустимими доказами.

Стосовно виявлених перевіркою
порушень щодо неповноти позивачем
нарахування податку на додану вартість
судом враховано та встановлено
наступне.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, відповідно до пп. "а" п. 198.1
ст. 198 розділу V Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України є
податкова накладна, яка повинна
містити обов'язкові реквізити,
визначені цією ж нормою.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З огляду на вказані положення
Податкового кодексу України,
необхідною умовою для виникнення у
платника податків права на формування
податкового кредиту є факт придбання
товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності, за наявності належно
оформлених податкових накладних.

Висновки податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту за грудень 2012 в сумі 5489,94 грн.
ґрунтуються на тому, що згідно
первинних документів та книги обліку
доходів і витрат встановлено, що
частина придбаного платником податків
товару на суму ПДВ 5489,94 грн., що
включений платником до складу
податкового кредиту в попередніх
звітних періодах ФОП ОСОБА_2 не
реалізований споживачам та відсутній
на залишках, тобто не використовувався
у господарській діяльності, а у разі
коли товари (роботи, послуги),
виготовлені або придбані, частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково ні, то до суми
податкового кредиту включається та
частка сплаченого (нарахованого)
податку при виготовленні або
придбанні, яка відповідає частці
використання таких товарів (робіт,
послуг) в оподатковуваних операціях
звітного періоду.

Судом встановлено, що ТМЦ на які
покликається відповідач у висновках
акта перевірки обліковувалися в
бухгалтерському обліку по рахунку №281,
що підтверджується оборотно-сальдовою
відомістю по рахунку №281: місця
зберігання ТМЦ за 31.12.2012 (Т-1, а.с.58-61).

Матеріалами справи підтверджено, що
податковий кредит позивача в грудні 2012
року підтверджений належним чином
оформленими податковими накладними, на
їх невідповідність приписам закону
відповідач не покликається.
Постачальники на час видачі податкових
накладних зареєстровані платниками
податку на додану вартість, що
відповідачем не заперечується.

На підставі досліджених судом доказів
суд приходить до висновку, що
податковий кредит в грудні 2012 року
сформований позивачем у відповідності
до приписів Податкового кодексу
України. За встановлених обставин
податковим органом не доведено
порушення позивачем п.198.3, п.199.1 ст.199,
п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу
України, у зв'язку з чим збільшення суми
ПДВ, які підлягають нарахуванню до
сплати в бюджет в сумі 5489,94 грн. суд
вважає неправомірним, що виключає
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 1372,49 грн.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд дійшов
висновку, що при прийнятті спірних
податкових повідомлень-рішень суб'єкт
владних повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовані ці
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача, які підлягають судовому
захисту шляхом скасування
протиправних рішень суб'єкта владних
повноважень.

Приймаючи рішення у даній справі, суд
виходить із повноважень, визначених
частиною другою статті 162 КАС України,
тому адміністративний позов слід
задовольнити шляхом прийняття
постанови про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м. Рівному від
12.07.2013 № про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 17 397,34 грн. (у т.ч. 13 917,87
грн. основного платежу та 3479,47 грн. -
штрафних санкцій) та № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
6862,43 грн. (у т.ч. 5489,94 грн. основного
платежу та 1372,49 грн. - штрафних санкцій).

Суд присуджує на користь позивача
судові витрати відповідно до ч.1 ст.94
КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державна податкова інспекція у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області від
12.07.2013 № та №000344742.

Присудити на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
242,60 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.