Справа № 826/10447/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

06 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменко В.О.,

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі
Кріль В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» на Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.07.2013 року у справі за
адміністративним позовом
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» до Ректора Академії
адвокатури України Варфоломеєвої Т.В.
про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Всеукраїнська
громадська організація «Комітет
конституційно-правового контролю
України» звернулись до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Ректора
Академії адвокатури України
Варфоломеєвої Т.В., в якому просили суд
визнати бездіяльність відповідача, що
полягає у відмові в задоволенні запиту
на інформацію.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.07.2013 року в задоволені
адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить Постанову суду
першої інстанції скасувати та
постановити по справі нове рішення,
яким адміністративний позов
задовольнити повністю. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування судового
рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними в матеріалах справи доказами,
колегія суддів приходить до
наступного.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції дійшов висновку, що
витребовувана у запиті №30/1-13
інформація є інформація статутною та
організаційно-розпорядчою, а тому
відповідач правомірно відмовив в
надані такої інформації.

З такими висновками Окружного
адміністративного суду м. Києва
повністю погоджується і суд
апеляційної інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
позивач звернувся до відповідача, з
проханням надати належним чином
засвідчені копії документів: Статут
ВНЗ; свідоцтво про реєстрацію ВНЗ,
ліцензію ВНЗ, Правила прийому до ВНЗ,
Положення про приймальну комісію ВНЗ,
Наказ про затвердження складу
приймальної комісії та список членів
приймальної комісії ВНЗ, графік
засідань приймальної комісії ВНЗ,
дислокацію приміщень, які задіяні до
підготовки та проведення зарахування
до ВНЗ, встановлені квоти прийому до
ВНЗ різних категорій осіб, інші
документи, які стосуються зарахування
до ВНЗ в 2013 р.

Академія адвокатури України в своєму
листі від 05.03.2013 р. за №30/1-13 повідомило
позивача про те, що відповідно до п.23.2
Умов №1244 громадські організації
можуть звернутися до Міністерства
освіти і науки, молоді та спорту
України із заявою про надання їм права
вести спостереження за роботою
приймальних комісій. Громадські
організації, яким таке право надано
Міністерством освіти і науки, молоді та
спорту України, можуть направляти на
засідання приймальних комісій своїх
спостерігачів. Оскільки позивачем
документу про надання права вести
спостереження за роботою приймальної
комісії Академії адвокатури України
Міністерством освіти і науки, молоді та
спорту України не отримано (чи їм не
надіслано), тому право спостерігача за
діяльністю приймальної комісії
відповідача у позивача відсутнє. Крім
цього, відповідачем було зазначено, що
запитувана інформація буде розміщена у
квітні 2013 р. на офіційному сайті ВНЗ -
Академії адвокатури України для
ознайомлення громадськості.

Спеціальним законом, який визначає
порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації є
Закон України «Про доступ до публічної
інформації».

Відповідно до ст.1 вищенаведеного
Закону публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом. Публічна інформація є
відкритою, крім випадків, встановлених
законом.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» визначено
гарантії доступу до публічної
інформації, відповідно до якої право на
доступ до публічної інформації
гарантується: обов'язком розпорядників
інформації надавати та оприлюднювати
інформацію, крім випадків,
передбачених законом; визначенням
розпорядником інформації спеціальних
структурних підрозділів або посадових
осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє;
максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації; доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством;
здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації; юридичною
відповідальністю за порушення
законодавства про доступ до публічної
інформації.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» доступ
до інформації забезпечується шляхом:
систематичного та оперативного
оприлюднення інформації: в офіційних
друкованих виданнях; на офіційних
веб-сайтах в мережі Інтернет; на
інформаційних стендах; будь-яким іншим
способом; надання інформації за
запитами на інформацію.

Згідно ст.19 вищенаведеного Закону
запит на інформацію - це прохання особи
до розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
його володінні. Запитувач має право
звернутися до розпорядника інформації
із запитом на інформацію незалежно від
того, стосується ця інформація його
особисто чи ні, без пояснення причини
подання запиту. Запит на інформацію
може бути індивідуальним або
колективним. Запити можуть подаватися
в усній, письмовій чи іншій формі
(поштою, факсом, телефоном, електронною
поштою) на вибір запитувача. Письмовий
запит подається в довільній формі.
Запит на інформацію має містити: ім'я
(найменування) запитувача, поштову
адресу або адресу електронної пошти, а
також номер засобу зв'язку, якщо такий
є; загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо; підпис і дату за
умови подання запиту у письмовій формі.

Статтею 22 зазначеного Закону визначено
право розпорядника інформації відмови
в задоволенні запиту. Зокрема,
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках: розпорядник інформації не
володіє і не зобов'язаний відповідно до
його компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит;
інформація, що запитується, належить до
категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини другої
статті 6 цього Закону; особа, яка подала
запит на інформацію, не оплатила
передбачені статтею 21 цього Закону
фактичні витрати, пов'язані з
копіюванням або друком; не
дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною
п'ятою статті 19 цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач у відповіді про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві,
посилався на п. 23.2 Умов прийому до вищих
навчальних закладів України у 2013 році,
затверджених наказом Міністерства
освіти і науки, молоді та спорту
України, від 05.11.2012, № 1244.

Пунктом 23.2 зазначених Умов
передбачено, що громадські організації
можуть звернутися до Міністерства
освіти і науки України із заявою про
надання їм права вести спостереження
за роботою приймальних комісій.
Громадські організації, яким таке
праве надано Міністерством освіти і
науки України, можуть направляти на
засідання приймальних комісій своїх
спостерігачів. Приймальні комісії
зобов'язані створити належні умови для
присутності громадських спостерігачів
на своїх засіданнях, а також надати їм
можливість ознайомлення з документами,
що надаються членам комісії, до
засідання.

Статтею 22 зазначеного Закону визначено
право розпорядника інформації відмови
в задоволенні запиту. Зокрема,
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту в таких
випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і
не зобов'язаний відповідно до його
компетенції, передбаченої
законодавством, володіти інформацією,
щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини другої
статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію,
не оплатила передбачені статтею 21
цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених частиною
п'ятою статті 19 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачем не надано доказів, що
витребовувана у запиті №30/1-13
інформація відноситься до публічної,
яка може витребовуватись від
відповідача як суб'єкта
господарювання.

Враховуючи вищезазначені норми
законодавства та досліджені обставини
справи, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про додержання
відповідачем окремих положень щодо
зазначення у відповіді на
інформаційний запит апелянта
мотивованої підстави у відмові в
задоволенні запиту.

Враховуючи наведене вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку про відмову
в задоволенні адміністративного
позову, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі не знайшли свого
підтвердження, рішення постановлено
судом з повним дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим відсутні підстави для
його скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 71, 160, 195, 197, 198, 200,
205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача
Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» на Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
26.07.2013 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26.07.2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений
11.02.2014 року)

.

Головуючий суддя
Аліменко В.О.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.