Справа № 824/97/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 р. м.
Чернівці Справа №
824/97/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.;

за участю секретаря судового засідання
Жураковської Ю.М.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_2;

відповідача - Гринюка І.В.;

третьої особи - Осовської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_5

до Реєстраційної служби Чернівецького
міського управління юстиції,

державного реєстратора відділу
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Чернівецького міського управління
юстиції Кучерявої Тетяни Іванівни,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Чернівецька міська рада

про визнання протиправними дій.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулася до
суду із вказаним позовом, в якому
просить визнати протиправними дії
державного реєстратора відділу
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Чернівецького міського управління
юстиції Кучерявої Тетяни Іванівни
(далі - державний реєстратор) по
здійсненню державної реєстрації права
власності на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 за Чернівецькою міською радою
від 15.10.2013 р.; скасувати рішення про
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за
Чернівецькою міською радою від 15.10.2013
р.; зобов'язати Реєстраційну службу
Чернівецького міського управління
юстиції (далі - відповідач) внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно запис про скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за
Чернівецькою міською радою від 15.10.2013 р.

В обґрунтування позову позивач
вказував, що державним реєстратором
здійснено державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 за Чернівецькою міською радою.
Дана реєстрація була здійснена на
підставі рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці. Вказані дії
державного реєстратора вважає
протиправними, так як між позивачем та
Чернівецькою міською радою наявний
спір щодо визнання права власності на
вищевказану квартиру. Рішення в даній
цивільній справі, яке б набрало
законної сили на сьогоднішній день
немає. Крім того, в ході розгляду
вказаної цивільної справи ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 13.09.2013 р. накладено арешт
на спірну квартиру. Зазначений арешт
нерухомого майна не був скасований.

З огляду на вище викладене, а також
враховуючи те, що обтяження права на
нерухоме майно було зареєстроване
17.09.2013 р., а право власності на це ж майно
зареєстровано - 15.10.2013 р., дії державного
реєстратора позивач вважає
протиправними та незаконними.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю та
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві, просив суд
задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22.01.2014 р. до участі у
справі залучено як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Чернівецьку міську раду (далі - третя
особа).

Представники відповідача та третьої
особи в судовому засіданні позов не
визнали, просили у його задоволенні
відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та
третьої особи, дослідивши письмові
докази по справі, судом встановлено
наступне.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та
проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Судовим розглядом встановлено та не
заперечувалося особами, які беруть
участь у справі, що у квітні 2012 р. ОСОБА_5
звернулася до Шевченківського
районного суду м. Чернівці з позовом до
Чернівецької міської ради, третя особа
- Чернівецький комунальний
територіальний центр соціального
обслуговування «Турбота» про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з ОСОБА_7 та визнання права
власності на спадкове майно ОСОБА_7

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 09.04.2012 р. відкрито
провадження за даним позовом у справі
№ 727/5522/13-ц.

Як видно із матеріалів справи, а саме
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
обмежень, 17.09.2013 р. державним
реєстратором Реєстраційної служби
Чернівецького міського управління
юстиції, на підставі ухвали
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 13.09.2013 р. про накладення
арешту на майно у справі № 727/5522/1-ц,
зареєстровано обтяження на нерухоме
майно - квартиру, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 в інтересах ОСОБА_5
(а.с. 12).

12.12.2013 р. рішенням Шевченківського
районного суду м. Чернівці у справі
№727/5522/13-ц, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Чернівецької
області від 05.02.2014 р., в позові ОСОБА_5 до
Чернівецької міської ради, третя особа
- Чернівецький комунальний
територіальний центр соціального
обслуговування «Турбота» про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності на
спадкове майно - відмовлено. Скасовано
заходи забезпечення позову у вигляді
арешту, заборони відчуження та
вчинення будь-яких інших дій щодо
квартири АДРЕСА_1, які накладені
ухвалою Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 13.09.2013 р. (а.с. 34-36,
50-52).

Також судом встановлено, що рішенням
Шевченківського районного суду від
12.08.2013 р. в цивільній справі №
727/6446/13-ц, яке набрало законної сили
22.08.2013 р., визнано відумерлою спадщину,
яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2., що складається із
квартири АДРЕСА_1 та передано її у
власність територіальній громаді м.
Чернівці в особі Чернівецької міської
ради (а.с. 10).

15.10.2013 р. державним реєстратором, за
результатами розгляду заяви
Чернівецької міської ради про
проведення державної реєстрації права
власності, прийнято рішення
№ 6811690 про державну реєстрацію права
власності на квартиру, яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 33).

Вважаючи дії державного реєстратора
протиправними, а рішення про державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно таким, що підлягає скасуванню,
позивач звернувся до суду із вказаним
позовом.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти позову,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов не підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначає Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. №
1952-IV (далі - Закон № 1952-IV, в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин).

Згідно ст. 2 Закону № 1952-IV державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За змістом ст. 9 Закону № 1952-IV правом
самостійно примати рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації наділений державний
реєстратор прав на нерухоме майно, до
обов'язків якого належить
встановлювати відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства.

До передбачених ст. 19 Закону № 1952-IV
підстав для проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
віднесено рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, а також
підтверджується матеріалами справи, що
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень від 15.10.2013 р. № 6811690
прийнято державним реєстратором на
підставі рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівці від 12.08.2013 р.
по справі № 727/6446/13-ц, яке набрало
законної сили 22.08.2013 р.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що державну реєстрацію права власності
на нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, за Чернівецькою міською радою
здійснено правомірно.

Стосовно доводів позивача про
здійснення державним реєстратором
реєстрації права власності на нерухоме
майно - квартиру, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 при наявній забороні
відчуження такого майна, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1952-IV
обтяженням є заборона розпоряджатися
та/або користуватися нерухомим майном,
яка встановлена законом, або актами
уповноважених на це органів державної
влади, їх посадових осіб або яка
виникає на підставі договорів.

Відтак, необхідно відрізняти процедуру
проведення державної реєстрації права
власності у період дії обтяження від
державної реєстрації права власності,
пов'язану з відчуженням нерухомого
майна.

Так, ч.1 ст. 24 Закону № 1952-IV встановлює,
що у державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5 1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

52) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5 3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

54) після завершення п'ятиденного строку
з дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення;

55) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

56) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Згідно ч. 10 ст. 15 Закону № 1952-IV державна
реєстрація обтяжень прав на нерухоме
майно, право власності на яке не
зареєстроване у Державному реєстрі
прав, іпотеки майнових прав на об'єкт
незавершеного будівництва,
проводиться у спеціальному розділі
Державного реєстру прав. При державній
реєстрації права власності на таке
майно записи про обтяження
переносяться до відповідної частини
відкритого розділу Державного реєстру
прав.

З оскаржуваного рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень видно,
що державним реєстратором відкрито
розділ у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно та реєстраційну
справу на об'єкт нерухомого майна .

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що державним реєстратором
зареєстроване право власності
відповідно до вимог чинного
законодавства. Наявність обтяження -
арешту на квартиру АДРЕСА_1, тільки
зумовили перенесення його до
відповідної частини відкритого
розділу Державного реєстру прав,
оскільки не полягало у відчуженні
даного нерухомого майна.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 12.12.2013 р.,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Чернівецької
області від 05.02.2014 р., скасовано заходи
забезпечення позову у вигляді арешту,
заборони відчуження та вчинення
будь-яких інших дій щодо квартири
АДРЕСА_1, які накладені ухвалою
Шевченківського районного суду
м. Чернівці від 13.09.2013 р.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, яких
повинні дотримуватися суб'єкти владних
повноважень при реалізації
дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судовим розглядом не встановлено
порушення зазначених критеріїв
відповідачами під час вчинення
оскаржуваних дій та прийнятих рішень,
відтак в задоволенні позовних вимог
слід відмовити повністю.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
та ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Під час вирішення
справи позивач не довів правомірність
своїх вимог, а тому позов не підлягає
задоволенню.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

Керуючись ст. 19, 129 Конституції України,
ст. ст. 71, 86, 158, 160- 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Порядок та строки набрання постановою
законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України,
може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано судом 17 лютого 2014 р.

Суддя

Левицький В.К.