Справа № 820/10337/13-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р.Справа № 820/10337/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013р.
по справі № 820/10337/13-а

за позовом Державного підприємства
"Харківський завод шампанських вин"

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державне підприємство
"Харківський завод шампанських вин",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів, в якому, з
урахуванням зміни позовних вимог
(а.с.159-160), просив суд:

- скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від
13.06.2013 року про нарахування податку на
додану вартість в сумі 116001,00 грн.;

- скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів № від
13.06.2013 року про нарахування податку на
прибуток в сумі 139386,49 грн.

Свій позов позивач обґрунтував тим, що
при проведенні перевірки податковим
органом та при оформленні її
результатів мало місце не дотримання
вимог податкового законодавства,
висновки акту перевірки є
неправомірними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті з порушенням норм діючого
законодавства України, що є підставою
для їх скасування.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 27.11.2013 року
замінено Спеціалізовану державну
податкову інспекцію по роботі з
великими платниками податків в м.
Харкові Державної податкової служби на
належного відповідача - Спеціалізовану
державну податкову інспекцію з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.13 року
позов Державного підприємства
"Харківський завод шампанських вин" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
повідомлень-рішень задоволено.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № від 13.06.2013 року про
нарахування податку на додану вартість
в сумі 116001,00 грн. (сто шістнадцять тисяч
одна гривня 00 копійок).

Скасовано податкове повідомлення -
рішення Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № від 13.06.2013 року про
нарахування податку на прибуток в сумі
139386,49 грн. (сто тридцять дев'ять тисяч
триста вісімдесят шість гривень 49
копійок).

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що фахівцями
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, згідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст. 78
Податкового кодексу України, було
проведено позапланову виїзну
перевірку Державного підприємства
"Харківський завод шампанських вин" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по податку на додану
вартість за період березень 2011р. та
податку на прибуток за 2011р. по
взаємовідносинам з ТОВ "Харківцукор",
за результатами якої складено акт від
30.04.2013р. за №256/42.0-10/30590422.

Висновками зазначеного акту перевірки
встановлено порушення:

- п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 116000,01 грн. за березень 2011 року;

- п.3.1, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 79611,25 грн. за 1 квартал
2011р.;

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, п.п.138.8.1 п.138
ст.138 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 59774,24 грн. (2 та
3 квартал 2011р.).

На підставі висновків зазначеного акту
відповідачем винесені податкові
повідомлення - рішення № від
13.06.2013 року яким збільшено суму
грошового зобов'язання (за платежем
податок на додану вартість) Державного
підприємства "Харківський завод
шампанських вин" у сумі 116001,0 грн. та
№ від 13.06.2013 року яким збільшено
суму грошового зобов'язання (податок на
прибуток) Державного підприємства
"Харківський завод шампанських вин" у
сумі 139386,49 грн., разом із штрафними
санкціями у загальному розмірі 2,0 грн.

Позивач скористався правом на
оскарження податкових
повідомлень-рішень в порядку
адміністративного оскарження до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників та до
Міністерства доходів і зборів України.

Рішенням Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників від 13.09.13 р. №6521/10/10-233 та
рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 17.10.13 р. №13455/6/99-99-10-0/15
податкові повідомлення - рішення
відповідача, що є предметом розгляду
даної справи, залишені без змін, а
скарги Державного підприємства
"Харківський завод шампанських вин" -
без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
податковими повідомленнями-рішеннями
№ та № від 13.06.2013 року
порушено права та охоронювані законом
інтереси позивача у сфері
публічно-правових відносин, а тому
вказані рішення підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

З акту перевірки вбачається, що
перевірку Державного підприємства
"Харківський завод шампанських вин"
проведено по взаємовідносинах із
контрагентом ТОВ "Харківцукор".

Між підприємством позивача та ТОВ
"Харківцукор" укладено Договір № 116 від
14.12.2010 р., предметом якого є поставка
цукру на адресу замовника (Державного
підприємства "Харківський завод
шампанських вин") за результатами
конкурсних торгів.

В рамках вказаного договору укладалися
Додаткові угоди, якими уточнювалась
ціна на товар та його кількість. (а.с.
47-75).

В матеріалах справи міститься звіт про
результати проведення процедур
відкритих торгів №43 від 22.12.2010р.,
повідомлення про акцепт пропозиції
конкурсних торгів або цінової
пропозиції та оголошення про
результати проведення торгів, яким
оголошено переможця торгів - ТОВ
"Харківцукор", що підтверджує умови
вказаного вище договору, а саме пункт
1.1.

На підтвердження виконання умов
договору позивачем по справі надана до
суду податкова накладна від 10.03.2011р. №9
на суму ПДВ 28166,67 грн., податкова
накладна від 17.03.2011р. №15 на суму ПДВ
29166,67 грн., податкова накладна від
21.03.2011р. №18 на суму ПДВ 58666,67 грн.

В матеріалах справи містяться
видаткові накладні: №РН-0000079 від
11.03.2011р., №РН-0000087 від 21.03.2011р., №РН-0000089
від 22.03.2011р., №РН-0000090 від 22.03.2011р. Також
до мат реалів справи долучені
прибуткові накладні: №155 від 11.03.2011р.,
№196 від 21.03.2011р., №203 від 22.03.2011р., №202 від
22.03.2011р. Крім того, надано копію книги
реєстрації довіреностей, на
підтвердження права підпису в
видаткових накладних та
товарно-транспортних накладних та
фізичного отримання товару.

В підтвердження виконання умов розділу
6 вказаного вище договору, позивачем
надані копії замовлень на товар та
товарно-транспортних накладних: №02 від
11.03.2011р., №87 від 21.03.2011р., №22/23-1 від
22.03.2011р., №22/03-2 від 22.03.2011р.

Колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи міститься
сертифікат відповідності на отриманий
цукор на бланку №538310, що підтверджує
якість отриманого підприємством
позивача товару.

На підтвердження сплати за отриманий
товар позивачем надані виписки
банківської установи по рахунку
Державного підприємства "Харківський
завод шампанських вин", крім того,
податковим органом в акті перевірки
відображені платіжні доручення №524 від
10.03.11 р., №646 від 17.03.11р., №664 від 21.03.11р.

В акті перевірки відповідач зазначає
про те, що в сертифікаті відповідності
ТОВ "Харківцукор" не відображений як
виробник поставленого цукру. Також в
акті перевірки вказується про
неправильність заповнення
товарно-транспортних накладних.
Натомість, податковий орган робить
висновок, що вищевказані податкові
накладні, прибуткові ордера та
видаткові накладні складено без
порушень. Крім того, Спеціалізована
державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів посилається на
акт перевірки ТОВ "Харківцукор" від
15.03.2013р., як на доказ про неможливість
реального здійснення
фінансово-господарських оперцій між
підприємством позивача та ТОВ
"Харківцукор".

Колегія суддів зазначає, що відповідно
до п. 198.1 ст. 198. Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому за правилами п.198.3. ст.198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п.198.6. ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.4. ст.198 Податкового
кодексу України, передбачено, що якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Слід звернути увагу на те, що
зауваження щодо форми та змісту
наданих податкових накладних з боку
органу державної податкової служби в
акті перевірки відсутні.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну складену за вибором
покупця (отримувача) в один з таких
способів: а) у паперовому вигляді; б) в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та
умови реєстрації податкової накладної
у Єдиному реєстрі податкових
накладних. У такому разі складання
податкової накладної у паперовому
вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи,
які фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п. 2.4 Розділу 2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від
імені яких складений документ, назва
документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Позивачем до матеріалів справи були
залучені документи підтверджуючи
фінансово-господарські відносини з
контрагентом.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що
позивач правомірно включив до
податкового кредиту суми, які
підтверджені первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
у зв'язку з придбанням позивачем
товарів (робіт, послуг), які в свою чергу
були використані останнім в
оподатковуваних операціях у межах
господарській діяльності.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" № 334/94-ВР від 28.12.1994 р. (в
редакція, яка діяла на час проведення
господарських операцій) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" № 334/94-ВР від 28.12.1994 р. до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134
Податкового Кодексу України об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п.138.1 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. 138.8, п. 138.6 ст. 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну). Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу.

З матеріалів справи встановлено, що
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача, які
надані ним в підтвердження формування
валових витрат відповідають вимогам
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", виписані підприємствами, які
станом на момент виникнення спірних
правовідносин були платниками податку
на прибуток, що не заперечується
відповідачем, під час здійснення
господарських операцій перебували на
обліку в органах державної податкової
служби.

Доказів зворотнього судовим розглядом
справи не встановлено і актом
перевірки не заперечуються та не
спростовано.

Чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування валових витрат від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання формування валових
витрат поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

В даному випадку виконання угоди між
позивачем та його контрагентом
підтверджується первинними
документами які містяться в матеріалах
справи.

Серед мотивів винесення спірних
податкових повідомлень-рішень є
посилання податкового органу на акт
перевірки контрагента підприємства
позивача.

Відповідно до п.180.1 ст.180 Податкового
кодексу України, платник податку -
будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному цим Кодексом. Виходячи з
приписів Податкового кодексу України
відповідальність за порушення вимог
чинного законодавства несе саме
платник податку.

Таким чином, відповідач фактично
застосував до позивача негативні
наслідки, які є результатом дій
(бездіяльності) інших юридичних осіб.

Наявні у справі документи не містять
жодних доказів наявності між позивачем
та його контрагентами
взаємоузгоджених спільних зловмисних
дій, спрямованих на порушення
існуючого в Державі суспільного ладу
або моральних засад. Таких доказів
відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність факту
порушення податкового законодавства з
боку позивача та про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 17.12.13 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013р. по
справі № 820/10337/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М.