Справа № 872/5255/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2013 р. справа № 2а/0470/15139/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Малиш Н.І.
Щербака А.А.

за участю секретаря судового
засідання: ФІрсіка Д.Ю.

представника позивача (ДПІ) - Гармаш
Олени Олександрівни,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
правонаступником якої є Лівобережна
об'єднана державна податкова
інспекція м. Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області,

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.02.2013р.

у справі за позовом Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Захист
Придніпров'я» про застосування арешту
рахунків платника податків, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся 14.12.2012
року до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Захист
Придніпров'я» про застосування арешту
рахунків платника податків. Просив
застосувати арешт коштів відповідача
на розрахунковому рахунку № 1901,
відкритому у АКБ «Новий», МФО 305062.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.02.2013р. в задоволенні даного позову -
відмовлено. Свою позицію суд першої
інстанції обґрунтував тим, що
Податковим кодексом передбачений
особливий порядок накладення арешту на
кошти на рахунку платника податків.
Таким чином, реалізація права
податкового органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватися виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунку
платника податків в день прийняття
відповідного рішення про накладення
арешту на майно платника податку.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник позивача подав апеляційну
скаргу. В апеляційній скарзі просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та задовольнити позов.
Зазначив, що постанова суду першої
інстанції є необґрунтованою та
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд першої інстанції не
врахував той факт, що підставою
звернення до суду з позовом про
застосування арешту коштів на рахунках
стала обставина, передбачена пп. 20.1.17
ст. 20 ПКУ, а саме відсутність майна
платника податків, за якого можливе
погашення податкового боргу. Статтею 94
ПКУ передбачений вичерпний перелік
обставин за яких податковий орган має
право винести рішення про
адміністративний арешт майна платника
податків, серед яких не значиться така
обставина як відсутність майна
платника податків.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, судом першої інстанції
встановлено, що на даний час відповідач
має податковий борг з податку на додану
вартість в розмірі 2028,89грн. та
заборгованість з прибутку на прибуток
в розмірі 508,89грн. (а.с. 12, 13). Податковим
органом були направлені податкові
вимоги від 25.11.2008 року та від 16.02.2009 року
у відповідності до ст. 6 ЗУ «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» №2181 (чинного на час
виникнення правовідносин). Позивачем
вживалися заходи щодо розшуку майна,
яке належить відповідачу, для
погашення податкової заборгованості,
однак встановлено, що будь-якого
рухомого або нерухомого майна за
відповідачем не зареєстровано (а.с. 8-10).
Позивачем надано до суду довідку про
наявність рахунків, відкритих у банках
відповідачем (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції посилається на п. 7.3 Наказу
Міністерства фінансів України № 1398 від
07.11.2011 року, зазначивши, що податковий
орган не надав суду рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків. Суд першої
інстанції вважає, що накладення арешту
на кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться в банку, можливий лише у
випадку прийняття керівником
податкового органу рішення про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків.

Однак на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції передчасно дійшов висновку
про відмову в задоволенні позову
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень ат у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Підпунктом 20.1.17 п.20.1 ст.20 Податкового
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2011 року, визначено, що органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно або його балансова
вартість менша суми податкового боргу,
або таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу.

Податковим кодексом України
розрізняються поняття арешту майна
платника податків та арешту коштів на
банківському рахунку.

Так, згідно абз. 2 пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94
Податкового кодексу України арешт
коштів на рахунку платника податків
здійснюється виключно на підставі
рішення суду шляхом звернення органу
державної податкової служби до суду.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 цього Кодексу
арешт на майно може бути накладено
рішенням керівника органу державної
податкової служби (його заступника),
обґрунтованість якого протягом 96 годин
має бути перевірена судом.

Однак, застосування адміністративного
арешту коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду, у цьому разі рішення керівника
податкового органу або його заступника
не приймається, тому реалізація права
податкового органу на застосування
адміністративного арешту коштів на
рахунках платника податків може
здійснюватись виключно шляхом
безпосереднього звернення до
адміністративного суду з позовом про
накладення арешту на кошти на рахунках
платника податків.

Суд апеляційної інстанції бере до
уваги Порядок застосування
адміністративного арешту майна
платника податків, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
07.11.2011 року №1398, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 04.01.2012
року за №9/20322, зокрема, п.7.1, згідно
якого арешт коштів на рахунку платника
податків здійснюється виключно на
підставі рішення суду шляхом звернення
органу державної податкової служби до
суду та п.7.3 наведеного Порядку, згідно
якого для застосування арешту коштів
на рахунку платника податків орган
державної податкової служби подає до
суду позовну заяву у порядку,
передбаченому КАС України, у день
прийняття рішення про застосування
адміністративного арешту майна
платника податків.

Натомість, суд апеляційної інстанції,
вважає за необхідне зазначити, що
нормативно-правовий акт має пріоритет
над підзаконним актом.

Таким чином, відповідач має податковий
борг з податку на додану вартість та на
прибуток, який може бути погашений
шляхом реалізації податковим органом
права на застосування арешту коштів на
рахунку платника податків.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанцій дійшла висновку, що суд
першої інстанції допустив порушення
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню.

Керуючись п. 3 ч. 1 статті 198, статтями 202,
205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної
міжрайонної державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби, правонаступником
якої є Лівобережна об'єднана державна
податкова інспекція м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 04
лютого 2013 року у справі за позовом
Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Захист
Придніпров'я» про застосування арешту
рахунків платника податків - скасувати.

Позов задовольнити. Застосувати арешт
коштів Товариства з обмеженою
відповідальністю «Захист
Придніпров'я» на розрахунковому
рахунку № 1901, відкритому у АКБ
«Новий», МФО 305062.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений
13.12.2012 року

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак